ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/840/19 Справа № 179/2293/17 Суддя у 1-й інстанції - Ковальчук Т.А. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2019 року

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Свистунової О.В.

при секретарі - Кошарі О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 24 травня 2018 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Чернеччинської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Приватний нотаріус Магдалинівського районного нотаріального округу Солодовник Вікторія Володимирівна про визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2017 року до Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Чернеччинської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Приватний нотаріус Магдалинівського районного нотаріального округу Солодовник Вікторія Володимирівна про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 24 травня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Чернеччинської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Приватний нотаріус Магдалинівського районного нотаріального округу Солодовник Вікторія Володимирівна про визнання права власності в порядку спадкування за законом - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 24 травня 2018 року по справі № 179/2293/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Чернеччинської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Приватний нотаріус Магдалинівського районного нотаріального округу Солодовник Вікторія Володимирівна про визнання права власності в порядку спадкування за законом і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1.

Відзивів на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 24 травня 2018 року від інших учасників справи до суду не надходило.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до Свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_1 від 21 грудня 2009 року, актовий запис № 1586 встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла - ОСОБА_6, яка є матерью ОСОБА_1 (а.с.10).

За життя ОСОБА_6 склала заповіт від 16 березня 2007 року який посвідчений секретарем виконкому Чернеччинської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, відповідно до якого ОСОБА_6 вказала ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_2, як спадкоємців всього свого майна (а. с. 16).

Відповідно до ст.1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно із ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи.

Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Як вбачається з матеріалів справи, що 06 листопада 2017 року із заявою про прийняття спадщини за заповітом, яка залишилася після смерті ОСОБА_6 звернулася ОСОБА_1 (а.с. 57)

Постановою нотаріуса від 06 листопада 2017 року, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_6, у зв'язку із пропуском строку для прийняття спадщини (а. с. 75).

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про про визнання права власності в порядку спадкування за законом, суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що Бабініна Н.П. пропустила строк для прийняття спадщини, у зв'язку із чим вона має право на звернення до суду із позовною заявою про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

В суді апеляційної інстанції відповідачі не заперечували проти задоволення апеляційної скарги,оскільки вони всі є спадкоємцями після смерті матері .

Однак колегія суддів вважає, що позов є передчасним і позивач має право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Приведені в апеляційній скарзі доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, а тому апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 24 травня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

О.В.Свистунова