Справа № 521/5784/18
Провадження № 2/521/460/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2019 року м.Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

судді Маркарової С.В.,

за участю секретаря судового засідання Іськової В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Укрсоцбанк» в особі Одеської обласної філії ПАТ «Укрсоцбанк», ОСОБА_2 нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання договору недійсним, зобовязання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

05.04.2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ПАТ «Укрсоцбанк» в особі Одеської обласної філії ПАТ «Укрсоцбанк», ОСОБА_2 нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3, в якому просив:

- визнати недійсним іпотечний договір, укладений 17.03.2008 року між ним та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанком» в особі Київського відділення Одеської обласної філії АКБ «Укрсоцбанк», посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3, відповідно до умов якого позивачем в іпотеку передані майнові права на незакінчену будівлю двохкімнатну квартиру №7, розташовану на 2му поверсі житлового будинку №5 в кварталі забудови по вул. Старицького, Щорса, Гастелло,1а, Вертольотна в м.Одесі;

- зобовязати приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3 виключити з відповідних державних реєстрів записи про державну реєстрацію іпотеки та обтяження за іпотечним договором за реєстровим №866.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 послався на те, що на момент укладення оспорюваного договору іпотеки, майнові права на нерухомість, будівництво якої не завершено, не могли бути предметом іпотеки.

Підставою позову він визначив загальні вимоги ст. 215 ЦК України щодо недійсності правочину.

Позивач в судове засідання не зявився, повідомлявся про розгляд справи, просив розглянути справу без його участі.

Відповідач ПАТ «Укрсоцбанк» в особі Одеської обласної філії ПАТ «Укрсоцбанк» в останнє судове засідання не зявився, повідомлений про розгляд справи належним чином (розписка учасників процесу), про причини неявки не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи не надавав.

В процесі розгляду справи банк позов не визнав, заявив клопотання про застосування судом строку позовної давності.

Відповідач ОСОБА_2 нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, повідомлений про розгляд справи належним чином (поштове повідомлення №481), про причини неявки не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи не надавав.

Дослідивши матеріали справи та наявні докази, надані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 17.03.2018 року між ОСОБА_1 та АКБ СЦ «Укрсоцбанк» в особі Київського відділення ОБФ АКБ«Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» в особі Одеської обласної філії ПАТ «Укрсоцбанк»був укладений кредитний договір №2008/25-100-47.

За договором банк надав останньому кредитні кошти в розмірі 134 000 доларів США із сплатою 12,25 відсотків річних з кінцевим терміном повернення 16.03.2028 року.

Виконання зобовязань за кредитним договором 17.03.2008 року між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було забезпечено іпотечним договором, за умовами якого позивачем в іпотеку передані майнові права на незакінчену будівництвом двохкімнатну квартиру №7, загальною площею 90,72 кв.м. розташовану на 2му поверсі житлового будинку №5 в кварталі забудови по вул. Старицького, Щорса, Гастелло,1а, Вертольотна в м.Одесі

Предмет іпотеки за пунктом 1.1.1 договору належав іпотекодавцю на підставі договору про дольову участь будівництва житла між ОСОБА_1 та ПП «Моноліт».

Частиною 1 ст. 203 Цивільного кодексу України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для дійсності правочину, і зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

За правилами частин 1, 3 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про іпотеку», в редакції, чинній на момент укладення спірного договору іпотеки від 17.03.2008 року, предметом іпотеки могли бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за таких умов: - нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; - нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; - нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом.

Предметом іпотеки також могли бути об'єкт незавершеного будівництва або інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна у майбутньому. Обтяження такого нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації у встановленому законом порядку незалежно від того, хто є власником цього майна на час укладення іпотечного договору.

Частина об'єкта нерухомого майна могла бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі і реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості, якщо інше не встановлено цим Законом.

Іпотека поширюється на частину об'єкта нерухомого майна, яка не може бути виділеною в натурі і була приєднана до предмета іпотеки після укладення іпотечного договору без реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості.

Статею 5 Закону України «Про іпотеку», в редакції, чинній на момент укладення спірного договору іпотеки було передбачено, що нерухоме майно передається в іпотеку разом з усіма його приналежностями, якщо інше не встановлено іпотечним договором.

Водночас поняття «іпотека майнових прав» і регулювання відносин при передачі в іпотеку майнових прав у цьому Законі були відсутні.

Майнові права на об'єкт незавершеного будівництва були віднесені до предмета іпотеки лише 25.12.2008 року згідно із Законом України «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» №800-VI, яким внесені зміни, зокрема, до ч. 2 ст. 5 Закону України «Про іпотеку».

Таким чином, суд погоджується із доводами позивача про неможливість на час укладення договору іпотеки від 17.03.2008 року визначення предметом такого договору майнових прав на нерухомість, будівництво якої не було завершено.

Суд не бере до уваги приписи ст. 5 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати», оскільки положення цього Закону не можуть застосовуватись до спірних правовідносин, враховуючи, що предметом правового регулювання вказаного Закону є відносини у системі іпотечного кредитування, а також перетворення платежів за іпотечними активами у виплати за іпотечними сертифікатами із застосуванням механізмів управління майном.

Так предметом правового регулювання зазначеного Закону є відносини, що виникають з приводу іпотечного боргу, який виникає після невиконання договору, забезпеченого іпотекою, а не для забезпечення кредитного договору.

Вказані обставини узгоджуються із у постановами Верховного Суду України від 17.04.2013 у справі № 6-8цс13, від 30.01.2013 у справі №6-168цс12, від 29.11.2010 у справі № 3-34гс10.

Іпотекодавцем за іпотечним договором, предметом іпотеки за яким є обєкт, будівництво якого не завершено, може бути забудовник - особа, яка організовує спорудження нерухомості для власних потреб чи для передачі її у власність іншим особам, або особа, власністю якої стане ця нерухомість після завершення будівництва.

Частиною 1 ст. 16 Закону України «Про іпотеку» визначений порядок передачі такого обєкту в іпотеку шляхом передачі в іпотеку прав на земельну ділянку, на якій розташований обєкт незавершеного будівництва.

Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3 за реєстровим №866, відповідно до умов якого в іпотеку передано майнові права на незакінчену будівництвом двохкімнатну квартиру №7, розташовану на 2му поверсі житлового будинку №5 в кварталі забудови по вул. Старицького, Щорса, Гастелло,1а, Вертольотна в м.Одесі не містить жодного посилання на те, що в іпотеку передається земельна ділянка, на якій будується ця квартира.

Виходячи з аналізу Закону України «Про іпотеку» незавершена будівництвом окрема квартира взагалі не могла бути предметом іпотеки, адже предметом іпотеки, відповідно до положень Закону, може бути тільки окремий виділений у натурі об'єкт права власності, зареєстрований в установленому порядку.

Тобто предметом іпотеки у форматі обєкта незавершеного будівництва, міг бути тільки весь обєкт у цілому, а ніяк не його частина, адже до завершення будівництва й до прийняття будинку у цілому в експлуатацію жодна окрема квартира не є виділеним в натурі обєктом. Тому задля передачі частини нерухомого майна в іпотеку була необхідна згода усіх співвласників цього майна інвесторів будівництва інших квартир у будинку, що будується та підрядчика, або замовника будівництва, якій інвестував у інші приміщення, що мали знаходитися в цій будівлі після завершення будівництва.

Поряд із тим, суд погоджується із клопотанням банку про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності оскільки :

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно зі ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Так, порушення сторонами вимог статей 5, 18 Закону України «Про іпотеку» було допущено саме в момент укладення спірного договору іпотеки 17.03.2008 року, відповідно саме в цей момент ОСОБА_1повинен був знати про те, що в силу положень Закону України «Про іпотеку» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) майнові права на об'єкт незавершеного будівництва не могли бути предметом іпотеки, невідповідність договору вимогам законодавства і саме з цього моменту починається перебіг позовної давності.

Необізнаність сторони договору, формування судової практики, внесення змін до договорів, тощо, строку позовної давності не перериває, які і не може бути підставою поважності її пропуску.

Аналогічний висновок щодо застосування норм статті 261 Цивільного кодексу України та визначення початку перебігу позовної давності викладений, зокрема, у постановах Верховного Суду України від 02.09.2014 у справі № 915/1437/13, 13.02.2018 року № 910/9452/17.

З матеріалів справи вбачається, що до суду із позовом позивач звернувся 05.04.2018 року, тобто із пропуском строку звернення до суду, встановленим законом.

Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Враховуючи, що строком позовної давності захищається порушене право особи, таке порушення встановлено судом, строк позовної давності сплив, поважних причини пропущення позовної давностісудом не встановлено, суд відмовляє позивачу у позові за строком позовної давності.

Керуючись Главою 9 Розділу 3 ЦПК України, ст.ст. 352, 354 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «Укрсоцбанк» в особі Одеської обласної філії ПАТ «Укрсоцбанк», ОСОБА_2 нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання договору недійсним, зобовязання вчинити певні дії відмовити.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки передбачені ст.ст.354, 355 ЦПК України:

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга полається до Одеського апеляційного суду через Малиновський районний суд м. Одеси.

Повний текст рішення направити учасникам справи.

Суддя С.В. Маркарова

Повний текс рішення виготовлений 01.02.2019 року