П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„05" лютого 2019 року місто Маріуполь Донецької області

Єдиний унікальний номер 264/302/18

Номер провадження 22-ц/804/491/19

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого: Зайцевої С.А.

суддів: Пономарьової О.М. Ткаченко Т.Б.

за участю секретаря: Єфремової О.В

учасники справи :

позивач - АТ КБ «ПриватБанк»

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі Донецької області в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 04 грудня 2018 року головуючого судді Матвєєвої Ю.О. із складанням повного тексту судового рішення 04 грудня 2018 року по цивільній справі про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2018 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» ( далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з вказаним позовом до ОСОБА_1, мотивуючи вимоги тим,що 23 листопада 2011 року між сторонами був укладений кредитний договір № б/н у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 300 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення,що відповідає строку дії картки . Однак відповідач порушив умови договору ,у зв*язку з чим,станом на 19 грудня 2017 року відповідач має заборгованість за кредитним договором в розмірі 33449,77 грн., яка складається з наступного: 12280,54 грн. - заборгованість за кредитом, 7310,04 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 11790,15 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 500 грн.- штраф - фіксована частина, 1569,04 грн. - штраф - процентна складова.Вказану заборгованість позивач просив стягнути з відповідача на свою користь та відшкодувати судовий збір у розмірі 1762 грн.

Рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 04 грудня 2018 року в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги банку, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Відзив на апеляційну скаргу представника відповідача мотивований законністю рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, представника АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Малервейн М.С., яка підтримала скаргу, заперечення проти скарги представника відповідача ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_3,дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення, з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Відмовляючи АТ КБ «ПриватБанк» у позові, суд першої інстанції виходив з того, що позивач пропустив строки позовної давності для звернення до суду за захистом порушеного права, а тому, вимоги банку з урахуванням заяви відповідача про застосування цих строків, задоволенню не підлягають.

З висновками суду погодитися не можна.

Судом встановлено, що 23 листопада 2011 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір № б/н, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно умов договору, позичальник зобов'язався повернути кредит частинами у розмірах та у строки повернення кредиту, зазначеними у кредитному договорі, та сплатити проценти за користування кредитом.

ОСОБА_1 допустив прострочення повернення кредиту і сплати процентів, внаслідок чого, станом на 19 грудня 2017 року виникла заборгованість на загальну суму 33 449,77 грн., яка складається з наступного: 12280,54 грн. - заборгованість за кредитом, 7310,04 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 11790,15 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 500 грн.- штраф - фіксована частина, 1569,04 грн. - штраф - процентна складова.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як вбачається з анкети-заяви ОСОБА_1 про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг, позичальник погодився з запропонованими Умовами та правилами надання банківських послуг та взяв на себе зобов'язання погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, за перевитратами платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором (а.с.10).

Матеріали справи свідчать про те, що відповідач не заперечував отримання кредиту в банку та користування кредитною карткою на підставі договору від 23 листопада 2011 року.

У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 ч. 1 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно ст.ст. 610, 611 ЦК України у разі неналежного виконання зобов'язання настають правові наслідки, встановлені законом або договором.

Стаття 625 ЦК України передбачає обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу.

Отже, обов'язок ОСОБА_1 по виконання умов кредитного договору передбачений законом.

Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За змістом ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Частинами 1 та 2 ст. 639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Згідно з ч.1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Обставини щодо укладення кредитного договору та отримання кредитної картки відповідачем не спростовуються,та підтверджуються паспортними даними,які ОСОБА_1 особисто засвідчував при укладанні договору,випискою по картковому рахунку.

Відповідно ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Підтримуючи апеляційну скаргу, представник АТ КБ «ПриватБанк» надала апеляційному суду довідку про видачу відповідачу платіжних карток та скрін-шот кредитної картки (т.2.а.с.78-79).

З представлених доказів та розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 19 грудня 2017 року, поданим до позовної заяви, вбачається, що після укладення договору від 23 листопада 2011 року ОСОБА_1 отримав кредитну картку № НОМЕР_3 зі строком дії до вересня 2015 року та кредитну картку № НОМЕР_2 зі строком до січня 2018 року і активно користувався коштами наданими йому у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку.

Оскільки в повному обсязі відповідач умови договору по поверненню кредитних коштів не виконував, залишилася не погашеною заборгованість по тілу кредиту в розмірі 12 280 ,54 грн.

Заперечуючи проти задоволення позову, представник відповідача просив застосувати строки позовної давності до вимог АТ КБ «ПриватБанк», подавши відповідну заяву суду 11 квітня 2018 року та посилався на те, що позивачем заявлено позов про стягнення кредитної заборгованості за період з 23 листопада 2011 року по 19 грудня 2017 року , тому позивач пропустив строки позовної давності при зверненні до суду (т.1.а.с.56).

В суді апеляційної інстанції представник відповідача зазначав ,що посилання позивача на те,що строк позовної давності переривався,оскільки були здійснені позивачем часткові платежі 12 липня 2015 року в сумі 500 грн. ,12 серпня 2015 року в сумі 500 грн. та 12 вересня 2015 року в сумі 500 грн. є безпідставними,оскільки зазначені платежі здійснювалися шляхом самостійного списання банком коштів з рахунку відповідача,на який йому зараховувалася пенсія та вказані дії не можуть вважатися добровільним погашенням боргу . Вказані доводи відзиву представника відповідача заслуговують на увагу ,оскільки відповідно до правової позиції, викладеної у Постанові Верховного Суду України від 08 листопада 2017 року по справі № 6-289цс16, до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

При цьому якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою.

Не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього, або без його схвалення.

Відповідно до Умов і правил надання банківських послуг та пункту 2.1.1.2.11 Правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, граничний строк дії картки указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначеного щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці.

За таких обставин, апеляційний суд не може погодитися з рішення суду про відмову у позові у зв'язку з пропуском строку позовної давності, оскільки зі справи вбачається, що строк дії кредитної картки, яка була видана відповідачу закінчувалася в останній день січня 2018 року, тобто 31 січня 2018 року , а з позовними вимогами до суду АТ КБ «ПриватБанк» звернулося 19 січня 2018 року - в межах трирічного строку позовної давності. Необґрунтованими є і висновки суду про відмову у позові про стягнення процентів за користування коштами банку, оскільки апеляційний суд дійшов висновку, що в межах трирічного строку позовної давності та з урахуванням строків дії кредитної картки,заборгованість по процентам підлягає стягненню з відповідача.

Тому, рішення суду про відмову АТ КБ «ПриватБанк» у позові про стягнення заборгованості за кредитом підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитом.

Так, частиною першою ст.1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Кредитна картка діє в межах визначеного нею строку. За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінчення строку дії договору.

Оскільки у даній справі строк дії картки встановлений до січня 2018 року, а з позовом банк звернувся до суду, як зазначалося раніше, 19 січня 2018 року, то, за наявності заяви представника відповідача про застосування строків позовної давності, апеляційний суд дійшов висновку про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по тілу кредиту та за процентами за період з 19 грудня 2014 року по 19 грудня 2017 року.

З розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач належним чином не виконував договірні зобов*язання.Нарахована заборгованість по тіло кредиту 12 280,54 грн. та заборгованість по процентам у розмірі 7310,04 грн. проведена банком з дня укладення договору з 23 листопада 2011 року по 19 грудня 2017 року. Приймаючи до уваги позовну давність з 19 грудня 2014 року по 19 грудня 2017 року ,суд апеляційної інстанції звертає увагу на те,що за період з 23 листопада 2011 року по 19 грудня 2014 року вже була наявна заборгованість 7988,05 грн.,право на стягнення якої втрачено позивачем ,а тому в межах строку позовної давності підлягає до стягнення з відповідача сума заборгованості за кредитом 4 292,49 грн.(12 280,54 грн.-7988,05грн.=4 292,49 грн.).З урахуванням встановленого договором розміру процентів за користування кредитними коштами, пояснень сторін в суді апеляційної інстанції та представленого позивачем розрахунку заборгованості за процентами, в межах трирічного строку позовної давності та встановленої процентної ставки 30%, апеляційний суд , визначає заборгованість за кредитом у розмірі 4 292,49 грн. ; за процентами в розмірі 3 904,79 грн. та розраховує цю заборгованість наступним чином: 4 292,49 грн. (загальна заборгованість за кредитом),днів прострочення -1096, відсоткова ставка на день -30%/360=0,083% х 30% (4292,49Х 0,083%Х1096 = 3904,79 грн.

Відтак, загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 перед АТ КБ «ПриватБанк» станом на 19 грудня 2017 року становить 8 197,28 грн. (4292,49 грн. +3904,79) і тому, частково задовольняючи позов, апеляційний суд стягує цю суму з відповідача на користь банку.

При цьому слід зазначити,що з розрахунку заборгованості за кредитним договором в частині нарахування процентів вбачається, що проценти за користування кредитом відповідачу нараховувалися з часу укладання договору по 19 грудня 2017 року виходячи з процентної ставки 30,00% річних , з 01 вересня 2014 року - 34,80% річних, з 1 квітня 2015 року - 43,20% річних.

Відповідно до внесених у квітні 2014 року змін до Умов та правил надання банківських послуг, банк має право в односторонньому порядку без попереднього повідомлення клієнта встановлювати на платіжну картку кредитний ліміт у валюті картки з наступною зміною його розміру у відповідності до кредитної історії (пункти 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4).

Відповідно до ч.1 ст.1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на час внесення змін до Умов та правил надання банківських послуг щодо права банку в односторонньому порядку без попереднього повідомлення клієнта встановлювати на платіжну картку кредитний ліміт у валюті картки з наступною зміною його розміру у відповідності до кредитної історії) процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Згідно із ч.3 цієї статті фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Частина 4 зазначеної статті передбачає, що в разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року у справі за № 6-1374цс17 боржник вважається належним чином повідомлений про збільшеня розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, коли банком не лише відправлено на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й доведено факт його вручення адресатові під розписку.

Матеріали справи доказів належного повідомлення відповідача про підвищення відсоткової ставки не містять.

Отже, заслуговують на увагу заперечення представника відповідача щодо необгрунтованого підвищення процентної ставки за кредитом, про що він не повідомлений належним чином.

Враховуючи, що зміна умов договору по картковому рахунку в односторонньому порядку без згоди відповідача визнана судом порушенням Умов та правил надання банківських послуг, наданий позивачем розрахунок заборгованості за процентами підлягає коригуванню та розрахунку, виходячи з відсоткової ставки 30% річних, яка була визначена при укладенні договору.

Крім того, апеляційний суд вважає, що вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з відповідача заборгованості за пенею - 11 790,15 грн., а також штрафів : 500 грн. (фіксованої частина) та 1569,04 грн. (процентна складова) задоволенню не підлягають, враховуючи таке.

Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України».

Згідно зі ст. ст. 10, 11 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» антитерористична операція проводиться лише за наявності реальної загрози життю і безпеці громадян, інтересам суспільства або держави у разі, якщо усунення цієї загрози іншими способами є неможливим.

Рішення щодо проведення антитерористичної операції приймається залежно від ступеня суспільної небезпеки терористичного акту керівником Антитерористичного центру при Службі безпеки України за письмовим дозволом Голови Служби безпеки України або керівником координаційної групи відповідного регіонального органу Служби безпеки України за письмовим дозволом керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України, погодженим з Головою Служби безпеки України. Про рішення щодо проведення антитерористичної операції негайно інформується Президент України.

15 жовтня 2014 року набрав чинності Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», в преамбулі якого зазначено, що цей Закон визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

Відповідно до положень ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

На виконання ч. 6 ст. 14-1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції»Національний банк України з метою забезпечення реалізації ст. 2 цього Закону листом від 5 листопада 2014 року № 18-112/64483 «Про скасування пені та штрафів за договором кредиту під час АТО» повідомив всі банки про необхідність неухильно дотримуватися вимог Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» та про відповідальність керівників банків за їх невиконання.

Також на виконання ч. 5 ст. 14-1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції»розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2015 року № 1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, де зазначено і : м.Маріуполь (Маріупольська міська рада) , смт Сартана (Сартанська селищна рада) .

Встановлено, що позивач просив стягнути з позичальника пеню та штраф в загальній сумі 13 859,19 грн. за порушення основного зобов'язання за кредитним договором, який включає період дії Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

З урахуванням положень вказаного закону, підстави для стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за пенею та штрафів відсутні, а тому у задоволенні позовних вимог в цій частині апеляційний суд відмовляє за безпідставністю вимог. Доводи відзиву на апеляційну скаргу у вказаній частині є обґрунтованими .

Відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.382 ЦПК України, у випадку скасування або зміни судового рішення, в резолютивній частині постанови апеляційний суд вирішує питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції та у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

З урахуванням висновків про часткове задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» апеляційний суд вважає, що позивачу, на підставі ст.141 ЦПК України, слід відшкодувати понесені витрати по оплаті судового збору - у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції та переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Встановлено, що при зверненні до суду позивач оплатив судовий збір в розмірі 1762 грн. за ціною позову 33 449,77 грн. (т.1.а.с. 1).Оскільки під час перегляду справи в апеляційному суді, розмір заборгованості відповідача перед банком визначено в сумі 8 197,28 грн.(4292,49 грн. тіло кредиту+3 904,79 грн. проценти), що становить 24,50% задоволених вимог, то розмір відшкодування судового збору у зв'язку з розглядом справи в суді першої інстанції визначається 431,69 грн. За подачу апеляційної скарги позивач сплатив судовий збір в розмірі 2643 грн.(т.2.а.с.27), тому відшкодуванню АТ КБ «ПриватБанк» підлягає 647,54 грн.Загальний розмір відшкодування АТ КБ «ПриватБанк» судового збору становить 1079,23 грн. (431,69+647,54) .Оскільки відповідач є інвалідом 1 групи по зору,що підтверджується довідкою МСЕК серії АВ № 05997338 від 22 квітня 2016 року (т.2.а.с.75) та звільнений від оплати судових витрат ,судовий збір за подання позову та апеляційної скарги на рішення суду у розмірі 1079 (одна тисяча сімдесят дев*ять) грн. 23 коп. слід компенсувати АТ КБ « ПриватБанк» за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 374,376,381,382 ЦПК України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» - задовольнити частково .

Рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 04 грудня 2018 року скасувати повністю та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ,ІНФОРМАЦІЯ_1, який народився у м. Маріуполі Донецької області, ІПН НОМЕР_1 ,який зареєстрований за адресою : АДРЕСА_1 на користь акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1» Д» , р/р 3111, , МФО 305299 заборгованість за кредитним договором № б/н від 23 листопада 2011 року станом на 19 грудня 2017 року в розмірі 8 197 (вісім тисяч сто дев'яносто сім ) грн. 28 коп., що складається : з заборгованості за кредитом у розмірі 4 292 (чотири тисячі двісті дев'яносто дві) грн. 49 коп., заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 3 904 (три тисячі дев*ятсот чотири ) грн.79 коп.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Компенсувати акціонерному товариству комерційному банку « ПриватБанк » (, юридична адреса: 01001, м.Київ, вул. Грушевського, 1» Д» , місцезнаходження: вул. Набережна Перемоги, 50 м.Дніпро, 49094) судовий збір за подання позову та апеляційної скарги на рішення суду у розмірі 1079 (одна тисяча сімдесят дев*ять) грн. 23 коп. за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 08 лютого 2019 року .

Судді: