Провадження № 2/127/3031/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.09.2019 Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Сичука М.М.,

за участю секретаря судового засідання Коровай А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області в серпні 2019 року надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно.

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 - батько позивача.

Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_3 є його діти ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

ОСОБА_2 відмовилась від прийняття спадщини, тому позивач є єдиним спадкоємцем майна померлого ОСОБА_3 .

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на 3/5 часток житлового будинку АДРЕСА_1 , який належав спадкодавцю. Інші 2/5 частки будинку АДРЕСА_1 на праві власності належать позивачу.

07.10.2009 року ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом набув права власності на 3/5 часток будинку АДРЕСА_1 . Будинок розташований на земельній ділянці площею 0,0515 га, кадастровий номер :02:013:0082, за адресою АДРЕСА_1 , яка відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯБ № 705877 від 19.03.2007 року належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 та покійному ОСОБА_3 .

Зазначена вище земельна ділянка також є спадковим майном, однак постановою державного нотаріуса Першої вінницької державної нотаріальної контори Чеклишевої Т.В. від 07.10.2019 року було відмовлено ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку АДРЕСА_1 . АДРЕСА_1 .

Відмова у видачі свідоцтва про право на спадщину мотивована тим, що у державному акті на право власності на земельну ділянку не визначена частка померлого ОСОБА_3 на цю ділянку, що у відповідності до вимог п. 224 Інструкції про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України позбавляє нотаріуса самостійно визначати частки учасників спільної сумісної власності.

Враховуючи наведене, а також невизначеність частки спадкодавця земельної ділянки на день його смерті, позивач позбавлений можливості реалізувати своє право на оформлення спадщини у встановленому законодавством порядку.

Відсутність у позивач договору про виділ частки зі спільної власності на земельну ділянку і неможливість отримання його у зв`язку із смертю іншого співвласника є перешкодою для набуття ним права власності на спадкове майно.

Таким чином єдиним законним способом набути право власності на спадкове майно є визнання за позивачем такого права в судовому порядку.

Ухвалою суду від 19.08.2019 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з викликом осіб.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність із зазначенням, що позовні вимоги визнає.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про задоволення вимог позовної заяви з наступних підстав.

Судом встановлено, що батьками ОСОБА_1 є ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 13.02.1955 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 29.01.2009 року.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина.

В судовому засіданні оглянуто і досліджено матеріали спадкової справи № 732/09 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

З матеріалів спадкової справи вбачається, що до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 23.06.2009 року звернувся його син ОСОБА_2 Спадкоємець ОСОБА_6 (дочка) 29.07.2009 року відмовилась від прийняття спадщини. Інші особи із заявами про прийняття спадщини або відмову від неї до нотаріальної контори не зверталися.

Судом не встановлено наявність спадкоємців після смерті ОСОБА_3 , які мають право на обов`язкову частку у спадщині.

Судом встановлено, що померлим ОСОБА_3 заповіт не було складено.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на 3/5 часток житлового будинку АДРЕСА_1 , який належав спадкодавцю на підставі договору на право будівництва будинку та безстрокового користування земельною ділянкою, посвідченого Першою Вінницькою держнотконторою 22.10.1952 року за реєстровим № 30358.

Інші 2/5 частки будинку АДРЕСА_1 на праві власності належать ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 20.02.1987 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3

07.10.2009 року ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом набув права власності на 3/5 часток будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, видане державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори Чеклишевою Т.В., зареєстровано в реєстрі за № 6-1574.

Зазначений вище будинок розташований на земельній ділянці площею 0,0515 га, кадастровий номер :02:013:0082, за адресою АДРЕСА_1 , яка відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 705877 від 19.03.2007 року, належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 та покійному ОСОБА_3 .

Дана земельна ділянка також є спадковим майном, однак постановою державного нотаріуса Першої вінницької державної нотаріальної контори Чеклишевої Т.В. від 07.10.2019 року було відмовлено ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку АДРЕСА_1 . АДРЕСА_1 , оскільки у державному акті на право власності на земельну ділянку не визначена частка померлого ОСОБА_3 на цю ділянку.

Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо.

Оскільки нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Згідно з ч. 1 - ч. 3 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Судом встановлено, що згоди щодо поділу спірного нерухомого майна, що є спільною сумісною власністю, між співвласниками досягнуто не було. Доказів про те, що між співвласниками була домовленість про визначення розмірів часток квартири, матеріали справи не містять.

За змістом ст. 357 ЦК України вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні.

Згідно ст.ст. 319, 321 ЦК України та ст. 41 Конституції України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі.

Отже, враховуючи вищевикладене, після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина, зокрема, на 3/5 частку земельної ділянки площею 0,0515 га, кадастровий номер :02:013:0082, за адресою АДРЕСА_1 .

Нормами ст.ст. 1217, 1218, 1223 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 -1265 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Згідно з ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно із ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ст. ст. 1268, 1296 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Але, це положення закону треба сприймати у контексті статусу спадкоємця у певні проміжки часу, оскільки редакція даної норми має широкий зміст. Якщо особи не можуть довести свої права на спадщину, то відповідні факти, з якими пов`язується виникнення права на спадкування, встановлюються судом.

Статтею 81 ЗК України, передбачено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки, в тому числі на підставі прийняття спадщини.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», зазначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою

спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому

цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в

нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про

визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Таким чином єдиним законним способом набути право власності на спадкове майно є визнання за позивачем такого права в судовому порядку.

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 17.10.2018 року у справі 490/6406/16-ц.

Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

На підставі наведеного вище та керуючись ст.ст. 319, 321, 355, 357, 368, 378, 1217, 1218, 1220, 1222, 1223, 1258, 1268, 1296 ЦК України, ст. 67 Закону України «Про нотаріат», ст.ст. 12, 13, 76-83, 89, 133, 229, 235, 258, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Визначити, що частка ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,0515 га, кадастровий номер :02:013:0082, за адресою АДРЕСА_1 , становила 3/5, частка ОСОБА_1 становить 2/5 відповідно.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку, площею 0,0515 га, кадастровий номер :02:013:0082, за адресою АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Вінницького апеляційного суду через Вінницький міський суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , адреса проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя