Справа №442/5418/19
Провадження №2/442/1476/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2019 року

Дрогобицький міськрайоний суд Львівської області

в складі : головуючої - судді Гарасимків Л.І.

при секретарі Петрів В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи - Органу опіки та піклування - Служба у справах дітей виконавчого комітету Дрогобицької міської ради про визначення місця проживання дитини,-

в с т а н о в и в :

Позивач - ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до відповідача ОСОБА_3 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Органу опіки та піклування Служба у справах дітей виконавчого комітету Дрогобицької міської ради про визначення місця проживання дитини.

Позивач ОСОБА_1 у підтвердження заявлених вимог про визначення місця проживання дитини, посилається на те, що з 05 листопада 2013 р. по 17 жовтня 2018 р., вона, ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з відповідачем. ІНФОРМАЦІЯ_3, під час нашого спільного проживання в Данії, від шлюбу народилась дочка ОСОБА_4 , 17 жовтня 2018 р . шлюб між позивачем та відповідачем був розірваний на підставі рішення Дрогобицького мїськрайоиного суду. Після розірвання шлюбу, сторони проживають окремо. На цей час відповідач періодично виїжджає за кордон України, на роботу на території Данії. Місце проживання дитини зареєстровано за адресою відповідача: АДРЕСА_1 . До моменту розлучення дитина проживала більшість часу з батьками в Данії. Після розлучення дитина постійно проживає разом зі нею на території України. До теперішнього часу вони не дійшли згоди щодо місця проживання доньки. Зараз дитина проживає разом з нею. На її прохання здійснити місце реєстрації дитини за фактичною адресою, де проживає мати дитини, відповідач відмовився. Вона не заперечує, щоб дитина спілкувалась та бачилась з батьком, ніяким чином не обмежує його в праві на виховання дитини, проте для належного оформлення документів на дитину, лікуванні її, короткострокового виїзду за кордон їй необхідно визначити місце проживання дитини з нею. Окрім того, у зв`язку з тим, що відповідач, батько дитини постійно проживає на території Данії в нього немає можливості в повній мірі брати участь у вихованні дитини. Вона на цей час працює продавцем, робочий день триває з 9-00 до 18-00, через день,, тому вона має час відводити дитину до дитячого садочка та займатися із нею вечорами, гуляти та іншим чином піклуватися про неї. Має стабільний самостійний дохід, яким можу у повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку. Вона проживає у квартирі свого батька, яка надана їй для постійного безкоштовного проживання, з сучасним ремонтом та обладнанням, де створені всі умови для проживання, виховання та утримання дитини. З самого дитинства вона постійно піклуюсь про дитину, допомагає матеріально: купує одежу, їжу, ліки. Спиртними напоями не зловживає, не палить, за місцем роботи і проживання характеризуєть позитивно. А тому виникла необхідність звернутися до суду.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, однак від неї поступила заява, в якій вона просить проводити розгляд справи у її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, а тому суд розглянув справу у відсутності позивача на підставі наявних доказів по справі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, не повідомивши причин своєї неявки, хоча належним чином був повідомлений про день і час слухання справи, а тому суд розглянув справу у відсутності відповідача на підставі наявних доказів по справі. Керуючись ч.3 ст.223 ЦПК України, суд вважає цю особу повідомленою про дату судового засідання. При таких обставинах суд визнав неявку відповідача неповажною та розглянув справу у його відсутності, провівши заочний розгляд справи.

Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч.1 ст. 280 ЦПК України.

Третя особа - представник Органу опіки та піклування - Служба у справах дітей комітету Дрогобицької міської ради подала заява, згідно якої просить проводити розгляд справи без фіксування технічними засобами, стосовно заявлених вимог покладається на думку суду, а тому суд розглянув справу на підставі наявних доказів по справі.

Відповідно до ст.247 ЦПК судовий розгляд проведено без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що заявлені позовні вимоги слід задоволити з наступних підстав.

Як вбачається із копії свідоцтва про народження від 27.01.2016р., виданого Міністерством закордонних справ Данії, ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьками в свідоцтві зазначені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Як вбачається із копії Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17.10.2018р., 17.10.2018р. шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.

Як вбачається із Висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Дрогобицької міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за №3-19/5144 від 24.06.2019р., орган опіки та піклування виконавчого комітету Дрогобицької міської ради вважає за можливим визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , яка проживає разом із матір`ю ОСОБА_1 за адресою матері: АДРЕСА_2 .

Згідно п.2. ч.1 ст.161 СК України під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 року у випадку, коли при розірванні шлюбу в судовому порядку встановлено, що подружжя не досягло згоди про те, з ким із них будуть проживати неповнолітні діти, або буде встановлено, що такої згоди досягнуто, але вона порушує інтереси дітей чи одного з подружжя, суд вирішує зазначені питання по суті одночасно з вимогою про розірвання шлюбу, з дотриманням закону, який регулює ці правовідносини.

Відповідно до ч.1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між вирішуватися судом.

Місцем проживання фізичної особи, згідно ч.1 ст.29 ЦК України, будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання (гуртожиток, готель, тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789X11 (78912) від 27.02.1991 р. та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до принципів 2 та 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові й моральної та матеріальної забезпеченості. Малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі свогю матір`ю, отже, правові підстави, передбачені вказаними нормами матеріального права, для розлучення дитини зі своєю матір`ю відсутні.

Позиція, що дитина може бути розлучена з матір`ю у виняткових випадках, також викладена у рішенні Європейського Суду з прав людини від 18 грудня 2008 року № 39948/06 у справі «Савіни проти України». Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини.

Відповідно до статті 3 Конвенції у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з положеннями статті 9 зазначеної Конвенції, держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Крім того, судом враховано той факт, що при розгляді справ щодо місця проживання дитини, слід насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, виходити з балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Національне сімейне законодавство, яке будується на основі Конвенції про права дитини, передбачає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини суд виходить з принципу рівності прав і обов`язків обох батьків, віддаючи перевагу тому з них, хто найбільше може створити найбільш сприятливі умови для дитини, інші обставини, що мають істотне значення.

Аналізуючи викладене, суд приходить до переконання, що оскільки позивач ОСОБА_1 взмозі утримувати дитину, піклуватися про неї належним чином, забезпечити її житлом, харчуванням, освітою, тощо, а відтак заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 133, 141, 280, 284, 354 ЦПК України,ч.1, 2 ст.161 Сімейного Кодексу України, ст.258, 259 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задоволити.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 з її матір`ю ОСОБА_1 за адресою : АДРЕСА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Сторони у справі:

Позивач - ОСОБА_1 , місце реєстрації - АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , місце реєстрації - АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - не відомий.

Третя особа - Орган опіки та піклування- Служба у справах дітей виконавчого комітету Дрогобицької міської ради, юридична адреса - м.Дрогобич, пл.Ринок,1.

Суддя Гарасимків Л.І.