ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4812/19 Справа № 212/5915/18 Суддя у 1-й інстанції - Козлов Ю. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Суха Балка»,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу відповідача Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 06 лютого 2019 року, ухваленого суддею Козловим Ю.В. у м.Кривому Розі, повний теекст судового рішення складено 12 лютого 2019 року, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2018 року представник позивача ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» (надалі - ПрАТ«Суха Балка») про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника внаслідок професійного захворювання.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що її чоловік ОСОБА_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв`язку із професійним захворюванням, на яке хворів під час роботи на підприємстві відповідача, працюючи в шкідливих та небезпечних умовах. Через втрату чоловіка, якого дуже любила та поважала, який був для неї надією та опорою позивач постійно перебуває в напруженому психічному стані, адже думки про його смерть не залишають її навіть у теперішній час, внаслідок чого переживає тяжкі моральні страждання. Просила стягнути з ПрАТ «Суха Балка» на її користь в рахунок компенсації відшкодування моральної шкоди, завданої смертю чоловіка 176 200 грн., без утримання податку на доходи фізичних осіб.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 лютого 2019 року позовні вимоги задоволені частково. Стягнуто з ПрАТ «Суха Балка» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої смертю 83 460 грн., без утримання податку на доходи фізичних осіб. Стягнуто з ПрАТ «Суха Балка» на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 гривень.

В апеляційній скарзі, відповідач ПрАТ «Суха Балка», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, ставить питання про скасування судового рішення та ухвалення нового, яким у повному обсязі відмовити позивачу у задоволенні її позовних вимог.

В мотивування доводів апеляційної скарги представник відповідача зазначає, що судом не взято до уваги той факт, що спірні правовідносини, а саме встановлення у батька позивача професійного захворювання, яке потягло за собою його смерть, виникли у 1996 році, до набрання чинності ЦК України 2004 року, яким було визначено право члена сім`ї потерпілого на відшкодування моральної шкоди, завданої його смертю, а тому висновок суду про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 є помилковим.

Окрім того, апелянт вважає, що визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості і справедливості, оскільки судом не невірно застосовані положення ч.3 ст.23 ЦК України і не враховані роз`яснення Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» від 31 березня 1995 року №4. Крім того, суд не врахував, що причиною смерті чоловіка позивача у 2005 році була серцева недостатність, а доказів вини підприємства не надано.

Також, апелянт вважає, що позивач не надала належних та допустимих доказів, таких як висновок лікаря-психіатра лікувально-профілактичного закладу або лікарсько-консультаційної чи медико-соціальної експертної комісії, а отже факт спричинення їй моральної шкоди є недоведеним.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 була дружиною ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про одруження народження, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Жовтневого районного управління (а.с.9).

ОСОБА_2 померІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с.3).

Як видно з матеріалів справи, за життя ОСОБА_2 тривалий час більше 30 років працював прохідником шахти «ім. Фрунзе» рудника «Суха Балка» ( ПрАТ «Суха Балка »), із яких 19 років в умовах впливу шкідливих факторів, що встанвоено актом розслідування хронічного професійного захврювння від 31 січня 1996 року (а.с.4).

Внаслідок тривалої роботи на підприємстві у ОСОБА_2 було діагностовано професійне захворювання - пневмоконіоз 1-2 ступню, встановлено 2 групу інвалідності. Комісією, створеною на підприємстві було складено акт розслідування хронічного професійного захворювання № 4 від 31 січня 1996 року, де встановлено, що професійне захворювання у ОСОБА_2 виникло з причини тривалої роботи в умовах підвищеної запиленості атмосфери через відсутність належних технічних засобів по нормалізації буріння та провітрювання замкнутих просторів в забої (а.с.4-5).

Комісією КЗ «Обласний центр медико-соціальної експертизи» №2 було досліджено амбулаторні карти, протікання професійного захворювання та за результатами судово - медичного обстеження було встановлено зв`язок між смертю ОСОБА_2 та професійним захворюванням посмертно, про що складено відповідний акт № 40 від 26 квітня 2005 року (а.с.6-8).

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги , керувався ст.1167, ч.2 ст.1168 ЦК України, ст.153 КЗпП, й виходив з того, що відповідач є особою, яка повинна нести відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди позивачу, як дружині померлого ОСОБА_2 від професійного захворювання отриманого на підприємстві відповідача.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції, як і погоджується із визначеним судом розміром моральної шкоди, з огляду на наступне.

У відповідності до ст.4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в області охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань.

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини - є головним обов`язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України встановлюють, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно частин 1,3 ст.13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Відповідно до ст.264 ЦПК України суд, під час ухвалення рішення, серед інших питань, вирішує які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Статтею 153 КЗпП України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно із ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ч.2 ст.1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Згідно з ч.3 ст.23 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або у інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Доводи представника відповідача про те, що суд не взяв до уваги того факту, що правовідносини між сторонами виникли у 1996 році до набрання чинності цивільного Кодексу України 2004 року, що причиною смерті чоловіка позивача була серцева недостатність, та відсутність доказів спричинення позивачу моральної шкоди, колегія суддів відхиляє, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що чоловік позивача ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Слід зазначити, що право позивача на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника внаслідок професійного захворювання виникло з моменту смерті її батька та встановлення зв`язку між його смертю, пов`язаною з отриманим професійним захворюванням, тобто з 26 квітня 2005 року, а на той час вже був чинний цивільний Кодекс України 2004 року, а отже суд на законних підставах застосував положення ч.2 ст.1168 ЦК України, тому доводи відповідача у цій частині є необґрунтованими.

За життя ОСОБА_2 тривалий час, майже 30 років працював прохідником шахти «ім.Фрунзе» рудника «Суха Балка», із яких 19 років в умовах впливу шкідливих факторів, внаслідок чого у нього діагностовано професійне захворювання, що підтверджено актом №14 розслідування хронічного професійного захворювання від 31 січня 1996 року. А також актом №40 від 26 квітня 2005 року, встановлено зв`язок між смертю ОСОБА_2 та професійним захворюванням отриманим на виробництві відповідача (а.с.6-8).

Отже, матеріалами справи доведена вина відповідача в отриманні постраждалим ОСОБА_2 професійного захворювання на підприємстві відповідача, що в подальшому стало причиною його смерті, що спростовує доводи апеляційної скарги представника відповідача.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром компенсації моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди №4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнала позивач ОСОБА_3 , характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, суд виходив з конкретних обставин справи, характеру та ступеню моральних страждань, а також з того, що після смерті батька позивач переносить тяжкі моральні страждання, оскільки рідної людини, не відновлювана втрата, що спричиняє страждання та хвилювання. У зв`язку зі смертю чоловіка позивач позбавлена можливості відчувати любов, піклування та турботу, що тягне за собою порушення життєвих зв`язків, призводить до необхідності докладати зусилля для організації свого життя.

На думку колегії суддів, розмір моральної шкоди визначено судом першої інстанції виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, судом враховано конкретні обставини по справі, моральні страждання ОСОБА_1 , яка втратила чоловіка внаслідок незабезпечення відповідачем безпечних і нешкідливих умов праці.

З наведених вище підстав, не можуть бути прийняті до уваги посилання представника відповідача на те, що позивачем не доведено наявність моральних страждань. Встановити ціну людського життя, повернути близьку людину неможливо. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи.

Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Колегія суддів, беручи до уваги глибину і тривалість моральних страждань позивача, яка залишилася без чоловіка, характер психологічної травми, яку вона отримала у зв`язку зі смертю рідної людини, конкретні обставини по справі, наслідки, що наступили, вважає що визначений розмір моральної шкоди, відповідає засадам розумності, виваженості.

З огляду на вищезазначене суд першої інстанції правильно визнав, що відповідач є особою, що несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди дружині померлого ОСОБА_2 , а доводи відповідача в апеляційній скарзі в цій частині є необґрунтованими та фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст.89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складений 18 червня 2019 року.

Головуючий:

Судді: