РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(додаткове)

ун. № 759/11182/18

пр. № 2-др/759/25/19

07 серпня 2019 року Святошинський районний суд м.Києва в особі судді Миколаєць І.Ю. розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

27.06.2019 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про розірвання шлюбу. Просить вирішити питання стягнення з відповідача судового збору та витрат на правову допомогу.

Заяву обґрунтовує тим, що відповідно до рішення від 20.02.2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені. Ухвалено, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 14.11.2008 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві (актовий запис № 1548) - розірвати. Питання судових витрат судом вирішене не було. При подачі позову та під час розгляду справи заявлено про стягнення судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп. та поданий попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат по справі в розмірі 2 975,00 грн. ( а.с. 26).

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява про ухвалення додаткового рішенняу справі підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

В силу ч. 1 та ч. 3 ст. 134 цього Кодексу, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в звязку із розглядом справи.

Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Отже, позивачем попередньо надано розрахунок судових витрат по справі. При цьому будь-яких доказів здійснення оплати таких витрат не надано.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Непоодинокими були випадки, коли судді обмежували обсяг робіт, оплата яких підлягала відшкодуванню, лише представництвом у судовому засіданні. Наслідком стало те, що основна стаття витрат платника податків на правничу допомогу (підготовка позову, всіх процесуальних документів, збір та подача доказів тощо) не відшкодовувалася.

У справі №821/1594/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що належним доказом для відшкодування витрат на правову допомогу є документи, у яких конкретизовано справу, в якій таку допомогу надано. При цьому суд виходив з практики Європейського суду з прав людини.

У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд з прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява №34884/97, п. 30, ECHR 1999-V). У п. 269 рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд (у разі, якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом), не може бути обов`язковою для суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

За таких обставин, з урахуванням вимог ст. 137 ЦПК України, суд вважає, що належних та допустимих доказів, яких би в сукупності було достатньо для підтвердження витрат на правничу допомогу не надано, тому в цій частині вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Позивачем при подачі позову було сплачено судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп., який повинен на підставі ст. 141 ЦПК України був би бути стягнений із відповідача.

Разом з тим, у своєму відзиві на позовну заяву відповідач до початку розгляду справи по суті позов визнає в частині розірвання шлюбу.

За таких обставин, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача суму судового збору, сплаченого при поданні позову 704,80 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 133, 134, 137, 141, 142 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про розірвання шлюбу - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 ) сплаченого судового збору на суму 704,80 грн.

В решті заяви про ухвалення додаткового рішення - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п"ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п"ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Київського апеляційного суду, при цьому відповідно до п. п. 15.5 п. 15Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017 року до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя І.Ю.Миколаєць