Справа № 185/949/18
Провадження № 2/185/216/19
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

12 лютого 2019 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Головіна В.О., з участю секретаря судового засідання Мерцалової Н.В., представника позивача Середи А.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні, за правилами спрощеного позовного провадження, в м. Павлограді цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини

ВСТАНОВИВ

13 лютого 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, який 13 грудня 2018 року уточнив, та в якому просив суд:

1.Стягнути з ОСОБА_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, аліменти на утримання неповнолітньої дитини, сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ј частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менш 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягувати від дня подання заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття;

2. Допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць;

3.Припинити стягнення аліментів з ОСОБА_2, РНОКПП НОМЕР_1, стягнутих з останнього Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06.08.2015 року у цивільній справі № 183/2955/15 та відкликати з виконання виконавчий лист виданий на виконання Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06.08.2015 року у цивільній справі № 183/2955/15, про стягнення з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, аліментів на утримання неповнолітньої дитини, сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/6 частини від заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30% від прожиткового мінімуму дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття, який перебуває на виконанні Павлоградського відділу ДВС ГТУЮ в Дніпропетровській області.

В обґрунтування позову зазначив, що 06 травня 1995 року між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, було укладено шлюб. 07.08.2015 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано. В цьому шлюбі Позивач з Відповідачем мають неповнолітню дитину, сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який після розірвання шлюбу, залишився проживати разом зі своєю матір'ю - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, та на утримання якого, позивач ОСОБА_2 щомісячно, починаючи з 15 травня 2015 року, сплачує аліменти, у розмірі 1/6 частини від усіх видів його заробітку (доходу). З 05 вересня 2017 року і по теперішній час, спільний Позивача з Відповідачем син - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає без реєстрації разом зі своїм батьком ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2. Таким чином, з 05 вересня 2017 року і по теперішній час спільна Позивача з Відповідачем дитина, син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 мешкає разом зі своїм батьком ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 та знаходиться на його повному утриманні, а відповідач ОСОБА_3 ухиляється від будь якої участі в утриманні їхнього з Позивачем сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Вважає, що ОСОБА_3 не має права на отримання від позивача ОСОБА_2 аліментів на утримання їхньої спільної неповнолітньої дитини, сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Дохід, який отримує позивач ОСОБА_2 не дає йому можливості повністю забезпечити фізичний, духовний розвиток їхньої з Відповідачем дитини, розвиток її творчих та пізнавальних здібностей, уподобань дитини, розвиток її обдарувань. На пропозицію позивача ОСОБА_2 домовитись про участь Відповідача в утримуванні їхньої спільної дитини, сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідач ОСОБА_3 в категоричній формі відмовилася від будь-якої участі в утриманні та вихованні сина. Більш того, кошти які вона отримує в якості аліментів на утримання їхньої спільної з Позивачем дитини, сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідач ОСОБА_3 витрачає на свої потреби, а не на утримання сина, розвиток його творчих та пізнавальних здібностей, уподобань, розвиток його обдарувань. За викладених обставин, ОСОБА_2 вимушений звернутись до суду з позовною заявою про стягнення з ОСОБА_3, аліментів на утримання їхньої спільної неповнолітньої дитини, сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Інших малолітніх та неповнолітніх дітей у Відповідача немає, осіб на утриманні також немає. Спору з приводу батьківства дитини між Позивачем та Відповідачем немає.

Позивач в судове засідання не з'явився, проте його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх повністю задовільнити.

Відповідач в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце слухання справи повідомлена належним чином, причини неявки суду невідомі, проте 09 липня 2018 року в судовому засіданні, зазначала, що позовні вимоги не визнає, але про факт спільного проживання та утримання позивачем їх спільної дитини з 05 вересня 2017 року вона знала.

Дослідивши письмові матеріали справи, пояснення представника позивача, пояснення надані 09 липня 2018 року в судовому засіданні відповідачем, та аналізуючи все у своїй сукупності, суд вважає, що уточнені позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року): «Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини».

У відповідності до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року): «Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини».

Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року): «В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави- учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів».

Під час дослідження матеріалів справи, судом встановлено, що сторони 06 травня 1995 року уклали шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб(акр.с.9). Позивач та відповідачем від цього шлюбу мають неповнолітню дитину: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження(арк.с.11). 06.08.2015 року з позивача на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/6 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30% від прожиткового мінімуму дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття, починаючи з 15 травня 2015 року, що підтверджується копією рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06.08.2015 року(арк.с.27). 07.08.2015 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано, що підтверджується копією рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07.08.2015 року(арк.с.10). Також судом встановлено, що неповнолітня дитина проживає разом із позивачем, що підтверджується актом про проживання від 10.01.2018 року, де зазначено, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешкає з 05.09.2017 року по 10.01.2018 року за адресою: АДРЕСА_1, де також мешкає позивач, що підтверджується копією паспорту позивача(арк.с.4). Відповідач мешкає та зареєстрована за адресом: АДРЕСА_2, що підтверджується копією паспорту відповідача, де зазначено місце реєстрації(арк.с.8).

Суд дослідивши позов та додані до нього документи, з яких вбачається, що відповідач не надав доказів протилежного з приводу того, що це не його дитина, та те що вона мешкає не разом зі своїм батьком, окрім цього не надала доказів того, що вона має інших утриманців, що й не оспорюється відповідачем виходячи із її показів наданих в судовому засіданні 09 липня 2018 року, відповідно до яких вона зазначає, що знає про факт спільного проживання та утримання позивачем їх спільної дитини з 05 вересня 2017 року, а тобто не заперечує та визнає цей факт, а оскільки відповідно до законодавства України вбачається, що утримувати неповнолітніх дітей повинні в рівній частці як батько так і мати цих дітей, а також те, що СК України передбачено, що той з батьків з ким мешкає неповнолітня дитина, має право на звернення до суду з позовом про стягнення з іншого з батьків аліментів на утримання спільної дитини, а тобто законодавець ототожнює, утримання неповнолітньої дитини батьком чи матір'ю(батьками) з їх спільним місцем мешкання(неповнолітньої дитини разом з батьками), окрім цього відповідач не довела того, що вона отримуючи аліменти на свою користь, на утримання своє неповнолітньої дитини, де відповідно до законодавства України аліменти є власністю неповнолітньої дитини на яку стягуються такі аліменти, що вона їх використовувала в інтересах неповнолітньої дитини, а тому враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що уточнені позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Окрім цього виходячи з того, що суд задовільняє позовні вимоги в частині стягнення з відповідача аліментів на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини, суд приходить до висновку, що оскільки позивач є боржником по виконанню виконавчого листа виданого на виконання Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06.08.2015 року у цивільній справі № 183/2955/15, та де позивач заявив позовну вимогу про зупинення виконання цього виконавчого листа та відкликання його з виконання, тому виходячи з положень ч.ч. 1, 2 ст. 432 ЦПК України, суд визнає цей виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню, оскільки обов'язок боржника відсутній повністю у зв'язку з його припиненням.

Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, але оскільки позивач відповідно до ЗУ «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору при подачі позовної заяви, і тому суд приходить до висновку, що витрати на судовий збір потрібно компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України..

Керуючись ст.ст. 263, 264, 265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задовольнити.

Стягнути з Стягнути з ОСОБА_3, РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2, РНОКПП НОМЕР_2, аліменти на утримання неповнолітньої дитини, сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ј частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менш 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13 лютого 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць.

Припинити стягнення аліментів з ОСОБА_2, РНОКПП НОМЕР_1, стягнутих з останнього Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06.08.2015 року у цивільній справі № 183/2955/15 та відкликати з виконання виконавчий лист виданий на виконання Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06.08.2015 року у цивільній справі № 183/2955/15, про стягнення з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, аліментів на утримання неповнолітньої дитини, сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/6 частини від заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30% від прожиткового мінімуму дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття, який перебуває на виконанні Павлоградського відділу ДВС ГТУЮ в Дніпропетровській області.

Витрати на судовий збір компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя: В. О. Головін