Постанова

Іменем України

15 травня 2019 року

м. Київ

справа № 753/9828/14-ц

провадження № 61-24673св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - приватне акціонерне товариство «Фармацевтична фірма «Дарниця»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Фармацевтична фірма «Дарниця» на постанову Апеляційного суду м. Києва від 01 березня 2018 року у складі колегії суддів: Прокопчук Н. О., Саліхова В. В., Стрижеуса А. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2014 року приватне акціонерне товариство «Фармацевтична фірма «Дарниця» (далі - ПрАТ «ФФ «Дарниця») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу квартири.

Позовна заява мотивована тим, що 06 лютого 1997 року між ним

та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до пункту 4, 5 цього договору продаж квартири здійснено

за 41 531,00 грн, що на момент здійснення операції становило

21 930,00 умовних одиниць за курсом Національного Банку України (далі - НБУ) на день укладення договору, які покупці зобов`язалися виплатити продавцю протягом п`ятнадцяти років з моменту укладення цього договору.

Зазначало, що кінцевий строк виконання зобов`язання з оплати вартості вказаної квартири настав 06 лютого 2012 року.

Заборгованість з оплати вартості квартири складає 12 449 дол. США.

Ураховуючи викладене та уточнені позовні вимоги, ПрАТ «ФФ «Дарниця» просило стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість

у розмірі 377 368,61 грн у тому числі - 345 584,24 грн заборгованість

за договором куплі-продажу квартири

АДРЕСА_1 , 31 784,37 грн - три відсотки річних за користування грошовими коштами за період з 06 лютого 2012 року

по 01 березня 2015 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 16 квітня

2015 року у складі судді Колесника О. М. позов ПрАТ «ФФ «Дарниця» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно на користь ПрАТ «ФФ «Дарниця» 345 584,24 грн у рахунок стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу квартири

АДРЕСА_1 від 06 лютого 1997 року, 31 784,37 грн,

а всього 377 368,61 грн. В частині відшкодування судових витрат відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що зобов`язання має виконуватися належним чином, суд вважав встановленим, що відповідачі не сплатили повну вартість придбаної ними у позивача за договором купівлі-продажу квартири, а, отже, підлягає стягненню з них вказана сума заборгованості та 3% річних відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду м. Києва від 01 березня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 від імені та в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено. Заочне рішення Дарницького районного суду

м. Києва від 16 квітня 2015 року скасовано та прийнято нову постанову, якою у задоволенні позову ПрАТ «ФФ«Дарниця»до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу квартири відмовлено.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що умовами договору

не передбачено, що сума заборгованості сплачується в іноземній валюті

або визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день

платежу. Оскільки відповідачами сплачено повну вартість квартири у розмірі 41 531,00 грн і ними виконані взяті зобов`язання по оплаті вартості квартири, вважав, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність у відповідачів заборгованості перед позивачем за спірним договором купівлі-продажу квартири. При цьому, зазначав, що на час укладання договору купівлі-продажу квартири від 06 лютого 1997 року діяли положення ЦК Української РСР, які не передбачали можливості визначення грошового зобов`язання у еквіваленті до іноземної валюти. Оскільки

у договорі купівлі-продажу квартири сторонами не було погоджено, що

у разі зміни курсу валют, покупці зобов`язані будуть вносити кошти

з урахуванням перерахунку, який буде проводитись з урахуванням зміненого, (зокрема збільшеного) курсу валют, апеляційний суд дійшов висновку про те, що еквівалент вартості квартири має визначатися на день укладення договору, а не на дату платежу. При цьому договором не було передбачено, яка саме іноземна валюта, щодо якої НБУ встановлює курс, обирається сторонами.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у травні 2018 року до Верховного Суду,

ПрАТ «ФФ «Дарниця», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просило скасувати постанову апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 травня 2018 року відкрито касаційне провадження

у вказаній справі і витребувано цивільну справу №753/9828/14-ц

із Дарницького районного суду м. Києва

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 травня 2019 року вказану справу призначено до розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що висновок апеляційного суду

не відповідає положенню частини другої статті 533 ЦК України, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин, а саме, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Крім того, апеляційний суд у порушення частини третьої статті 61 ЦПК України 2004 року не взяв

до уваги обставини, встановлені у рішенні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 липня 2012 року (№ 6-26110св12), яким також встановлено, що належним виконанням зобов`язання за договором слід вважати таку сплату суми у гривнях, яка розраховується виходячи з еквіваленту вартості квартир, зазначених

у договорах в умовних одиницях, перерахованого у гривню за курсом долара США до гривні на день здійснення платежів. При цьому апеляційний суд всупереч положенням цивільного процесуального законодавства відступив від правової позиції Верховного Суду України (постанова у справі № 6-29цс12 від 30 травня 2012 року) та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, висловленої за результатами розгляду справ у подібних правовідносинах.

Доводи осіб, які подали відзив на касаційну скаргу

У поданому відзиві на касаційну скаргу представник ОСОБА_4 -

ОСОБА_3 , просить касаційну скаргу ПрАТ «ФФ «Дарниця» залишити без задоволення посилаючись на те, що спірний договір купівлі-продажу не передбачає іншого розрахунку, ніж у національній валюті - гривні. Крім того, постановою Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у аналогічній справі касаційну скаргу ПрАТ «ФФ «Дарниця» залишено без задоволення, а рішення апеляційного суду, яким у позові відмовлено, залишено без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

06 лютого 1997 року між ЗАТ «ФФ «Дарниця», та ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 , було укладено договір купівлі-продажуквартири

АДРЕСА_1 , посвідчений державним нотаріусом Сьомої київської нотаріальної контори Іваненко Р. С. та зареєстровано у реєстрі за № 2326.

За цим договором ОСОБА_1 та ОСОБА_2 набули право власності на вказану квартиру у рівних частках.

Відповідно до пункту 4 цього договору купівлі-продажу квартири сторони визначили вартість квартири у розмірі 41 531,00 грн, що на момент здійснення операції складало 21 930,00 умовних одиниць за курсом НБУ на день укладення договору.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ПрАТ «ФФ «Дарниця» підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження

в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог

і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції не відповідають.

Спір стосується застосування частин першої та другої статті 533 ЦК України і статті 169 ЦК Української РСР, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, щодо можливості виконання грошового зобов`язання

у гривнях за офіційним курсом іноземної валюти станом на дату кожного платежу чи на дату укладення договору купівлі-продажу квартири, виходячи з можливості або неможливості визначити шляхом тлумачення цього правочину справжній зміст відповідної його умови щодо порядку проведення розрахунку.

Суд першої інстанції, надаючи правову оцінку обставинам справи, здійснюючи тлумачення пункту 4 договору купівлі-продажу квартири

від 06 лютого 1997 року, керувався висновками Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеними

у рішенні від 11 липня 2012 року у справі № 6-26110св12 (а.с. 17-21 т. 1).

Районний суд виходив із того, що іншим рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 липня

2012 року у справі № 6-26187св12 встановлено, що належним виконанням зобов`язань за оспорюваними договорами купівлі-продажу квартир

у будинку АДРЕСА_1 є внесення грошових коштів

у національній валюті України у сумі, що станом на день сплати відповідає еквіваленту визначеної вартості квартир в умовних одиницях. Тобто, належним виконанням зобов`язань за договорами слід вважати таку сплату суми у гривнях, яка розраховується виходячи з еквіваленту вартості квартир, зазначеного у договорах в умовних одиницях, перерахованого

у гривню за курсом долару США до гривні на день здійснення платежів

(а.с. 22-30 т. 1).

Також суд першої інстанції зазначив, що рішенням Апеляційного суду

м. Києва від 13 лютого 2013 року у справі за позовом ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та інших до ПАТ «ФФ «Дарниця», третя особа - Сьома київська державна нотаріальна контора в особі Київського міського управління юстиції м. Києва про усунення перешкод у користуванні власністю та зобов`язання вчинити дії встановлено, що суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про виконання позивачами умов договорів

щодо виплати повної вартості квартир та вказав, що відповідно до умов договору від 06 лютого 1997 року укладеного, між ЗАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 продаж квартири

АДРЕСА_1 здійснено

за 41 531 грн, що на момент здійснення операції складає21 930,00 умовних одиниць за курсом НБУ на день укладення договору. Відповідно до наданих суду документів, за період з серпня 1995 року по вересень 2011 року за цим договором проведено виплати на загальну суму 9 481,00 дол. США

з урахуванням курсу долара США до гривні на день здійснення платежів. Отже, заборгованість з оплати квартири позивача у цій справі становить 12 449,00 дол. США (а.с. 31-39 т. 1).

З урахуванням положень ЦПК України 2004 року про преюдиційність обставин, які не підлягають доведенню (частина третя статті 61), суд першої інстанції встановив, що згідно з умовами договору купівлі-продажу квартири ціна квартири виражена у національній валюті України - гривні. При цьому у вказаних договорах визначений грошовий еквівалент цих зобов`язань покупців в умовних одиницях - доларах США. При цьому належним виконанням відповідачами грошових зобов`язань за договором купівлі-продажу квартир слід вважати сплату ними такої суми у гривнях, яка розраховується виходячи з еквіваленту вартості квартири, зазначеної

у договорах в умовних одиницях, перерахованої у гривню за курсом

долара США до гривні на день здійснення платежів.

Разом з тим, рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 липня 2012 року у справі

№ 6-26110св12, у якому було встановлено, що належним виконанням відповідачами грошових зобов`язань за договорами купівлі-продажу квартир слід вважати сплату ними такої суми у гривнях, яка розраховується, виходячи з еквіваленту вартості квартир, зазначеної у договорах в умовних одиницях і перерахованої у гривню за курсом долара США до гривні на день здійснення платежів, не має преюдиційного значення для вирішення справи, що переглядається, оскільки відповідачі не були учасниками цивільної справи, у якій Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ винесено рішення № 6-26110св12

(а.с. 17-21 т. 1).

У тексті рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 липня 2012 року у справі № 6-26187св12, у якій брали участь позивач і відповідачі, зазначено, що хоча платежі на території України і повинні здійснюватися у національній валюті, однак закон не забороняє використовувати іноземну валюту для визначення (розрахунку) розміру грошових зобов`язань. У вказаному рішенні відсутній наведений вище висновок районного суду, яким він керувався при вирішенні спору у цій справі, щодо порядку розрахунків між сторонами за договором купівлі-продажу квартири, виходячи з еквіваленту її вартості, зазначеної у договорі в умовних одиницях і перерахованої у гривню за курсом долара США до гривні на день платежу.

Подібного висновку дійшла Велика Плата Верховного Суду при розгляді справи № 753/22010/14-ц (провадження № 14-211цс18).

Аналізуючи зміст рішення Апеляційного суду міста Києва від 13 лютого

2013 року у справі № 22-796-2658 слід дійти висновку, що предмет позову

у цій справі стосувався усунення перешкод у користуванні власністю

та зобов`язання вчинити певні дії, а саме, письмово повідомити Сьому київську державну нотаріальну контору, що власники квартир сплатили повну їх вартість. У мотивувальній частині рішення апеляційним судом було відображено зміст довідки ПрАТ «ФФ «Дарниця» від 07 вересня 2012 року, згідно з якою наявна заборгованість ОСОБА_1 та ОСОБА_2 становить суму 12 449,00 дол. США (а.с. 35).

З огляду на вказане у справі, що переглядається, суд першої інстанції неправильно застосував частину третю статті 61 ЦПК України 2004 року

у відповідній редакції, встановивши на підставі судового рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, яке не має преюдиційного значення, необхідні для вирішення спору обставини справи, зокрема стосовно тлумачення змісту пункту 4 договору купівлі-продажу квартири та наявності факту порушення відповідачами обов`язків за цим договором щодо повної сплати вартості квартири, а також звільнивши позивача від доказування цих обставин.

Натомість, суд апеляційної інстанції, не даючи правову оцінку наведеним вище доводам суду першої інстанції, дійшов неправильного висновку, що застосування еквіваленту у іноземній валюті на час укладення договору купівлі-продажу нормами ЦК УРСР взагалі не було передбачено, а сторони не довели, яка саме іноземна валюта передбачена умовами договору.

При цьому апеляційний суд вказав, що районний суд неповно встановив обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, зокрема на надав належну правову оцінку змісту спірного договору.

Відповідно до частини першої статті 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 цього кодексу.

З метою правильного вирішення цього спору суди першої й апеляційної інстанцій мали, враховуючи вимоги статті 213 ЦК України, витлумачити пункт 4 договору купівлі-продажу квартири, встановити наявність або відсутність факту порушення відповідачами їх обов`язків за цим договором щодо повної сплати вартості квартири, а у разі встановлення факту такого порушення - визначити суму коштів, яку слід стягнути з відповідачів.

Вказані обставини підлягають встановленню саме у цій справі в порядку, передбаченому ЦПК України.

Суди попередніх інстанцій не встановили повністю фактичних обставин справи, від яких залежить правильне вирішення спору, не перевірили доводів і наданих сторонами доказів, тому справу необхідно направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оскільки суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанції, збирати та надавати оцінку доказам, порушення норм процесуального права допущені обома судами, то справу необхідно передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді суду необхідно усунути наведені вище недоліки розгляду справи, виконати вимоги процесуального закону, врахувати викладені у постанові висновки суду касаційної інстанції, на підставі належних і допустимих доказів встановити фактичні обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи та впливають на права й інтереси учасників спору, зокрема, встановити згідно з визначеними правилами тлумачення договорів, враховуючи звичаї ділового обороту, попередню та наступну поведінку сторін договору купівлі-продажу квартири, їх майнові інтереси, права й обов`язки, дійсний зміст, природу та мету цього договору, вартість квартири, валюту зобов`язання покупця, особливості проведених розрахунків між ними, а також надати належну оцінку наданим учасниками спору доказам, їх доводами і постановити законне й обґрунтоване рішення.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з частиною четвертою статті 411 ЦПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Фармацевтична фірма «Дарниця» задовольнити частково.

Заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 16 квітня

2015 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 01 березня

2018 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта