ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2019 року

м. Київ

справа № 554/8999/15-ц

провадження № 61-17699св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - судді Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Олійник А. С., Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта»,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 17 листопада 2016 року та додаткове рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 20 лютого 2017 року, ухвалені у складі судді Андрієнко Г. В., та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 31 травня 2017 року, постановлену колегією у складі суддів: Триголова В. М., Карпушина Г. І., Дорош А. І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» (далі - ТОВ «Нова Пошта») із позовом про захист прав споживача, відшкодування майнової та моральної шкоди за невиконання договору про надання послуг поштового зв`язку.

В обґрунтування позову посилалась на те, що 10 та 11 квітня 2014 року вона звернулася до оператора поштового зв`язку ТОВ «Нова Пошта» у відділення № 28 по вулиці Культури, 23 у місті Харкові з метою відправки двох листів та бандеролі зі зворотною доставкою їй підтвердження отримання відправлення одержувачем.

Вказувала, що пересилка мала бути виконана терміново, але протягом тривалого часу вона не отримала підтвердження про добросовісне виконання відповідачем замовлених та оплачених нею послуг. В обумовлений строк відповідач не доставив її поштові відправлення одержувачу, неодноразові звернення до працівників ТОВ «Нова Пошта» результату не дали; відповіді на письмове звернення з проханням надати пояснення щодо відправки листів та бандеролі не отримала.

За таких обставин просила визнати недійсними правочини щодо пересилання листів та бандеролі, укладені між нею і ТОВ «Нова Пошта» згідно накладних № 6364 від 10 квітня 2014 року, № 9071 та № НОМЕР_1 від 11 квітня 2014 року; стягнути з ТОВ «Нова Пошта» на її користь: вартість втраченого майна у сумі 9 505 грн, проценти на рівні облікової ставки Національного банку України у сумі 5 790,79 грн, індекс інфляції у сумі 7 809 грн., 3% річних у сумі 719,92 грн., пеню у розмірі 3% річних вартості послуг у сумі 4 367,52 грн, штраф за втрату пересилки у розмірі 38,25 грн та відшкодувати моральну шкоду у сумі 65 700 грн.; зобов`язати ТОВ «Нова Пошта» виключити зі своєї назви слово «Пошта» та подати заяву до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформатизації, про виключення її з реєстру операторів поштового зв`язку.

Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 17 листопада 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з безпідставності позовних вимог. Зазначив, що наданий позивачем на відправку вантаж 14 квітня 2014 року доставлено за призначенням, але вручити його не вдалось через відсутність одержувача за адресною доставкою, тому вантаж переадресовано до найближчого територіально стаціонарного відділення по вулиці Чернишевській, 1 у місті Харкові. У цьому відділенні вантаж позивача знаходився на зберіганні з 14 квітня 2014 року по 22 травня 2014 року. Протягом цього часу відправника та отримувача повідомляли телефоном та за допомогою направлення смс-повідомлень про необхідність отримання вантажу, однак понад граничний строк зберігання вантаж не отриманий. Тому 22 травня 2014 року вантаж направлено до складу утилізації як невитребуваний.

Додатковим рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 20 лютого 2017 року відмовлено у задоволенні позовних вимог щодо визнання недійсним правочинів щодо пересилання листів та бандеролі, укладених сторонами згідно накладних № 6364 від 10 квітня 2014 року, № 9071, № 1461 від 11 квітня 2014 року; та щодо зобов`язання ТОВ «Нова Пошта» виключити зі своєї назви слово «Пошта» і подати заяву до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформатизації, про виключення її з реєстру операторів поштового зв`язку.

Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 31 травня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 17 листопада 2016 року та додаткове рішення цього суду від 20 лютого 2017 року залишено без змін із посиланням на відповідність висновків суду першої інстанції матеріалам справи, нормам матеріального та процесуального права.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що посилання позивача щодо порушення умовами публічного договору її прав та інтересів, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, так як публічний договір ТОВ «Нова Пошта» про надання транспортно-експедиторських послуг є комбінованим публічним договором та договором приєднання згідно статей 633 та 634 ЦК України, умови якого складені із дотриманням вимог чинного законодавства, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову в частині визнання договору недійсним.

Також апеляційний суд врахував, що протягом встановленого строку позивач не звернулася за поверненим їй відправленням (вантажем), тому відповідальність ТОВ «Нова Пошта» за збереження вантажу перед клієнтом припинилася і погодився із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для відшкодування вартості втраченого нею майна у розмірі 9 505 грн та інших заявлених нею до відшкодування коштів.

Короткий зміст вимог і доводів касаційної скарги

У липні 2017 року ОСОБА_1 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення процесуального права, просила скасувати рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 17 листопада 2016 року, додаткове рішення цього суду від 20 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 31 травня 2017 року і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій помилково не застосували до спірних правовідносин Закон України «Про захист прав споживачів», на який вона посилалась в обґрунтування позовних вимог.

Вказувала, що суди першої та апеляційної інстанцій посилались на положення Статуту автомобільного транспорту в Україні, якого не існує в законодавстві України.

Зазначила, що в порушення статті 213 ЦПК України в редакції Кодексу, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій, у судових рішеннях мотивів відхилення норм Закону України «Про захист прав споживачів» не наведено.

Апеляційний суд, як вважає заявник, задовольнивши її клопотання про витребування доказів, безпідставно не зобов`язав відповідача подати такі докази та після невиконання ухвали про їх витребування не притягнув відповідача до відповідальності, чим порушив частини першу та п`яту статті 137 ЦПК України в редакції Кодексу, чинній на час апеляційного перегляду справи.

Заявник вказувала, що судом першої інстанції при винесенні додаткового рішення не повідомлено її про час і місце розгляду справи та розглянуто справу без її участі, чим порушено вимоги частини другої статті 6 ЦПК України у тій же редакції Кодексу. Повідомлення про виклик в судове засідання вона не отримувала, оскільки була у відрядженні.

Позиції інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу від ТОВ «Нова Пошта» до Верховного Суду не надходив.

Провадження у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 7 липня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі і ухвалою цього ж суду від 25 жовтня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У квітні 2018 року вказана справа передана до Верховного Суду.

Обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій

Судами встановлено, що ОСОБА_1 скористалась транспортно-експедиторськими послугами ТОВ «Нова Пошта» у відділенні товариства № 28 у місті Харкові, здійснивши три відправлення вантажу фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 « ІНФОРМАЦІЯ_1» , а саме: згідно товарно-транспортної накладної № 6364 від 10 квітня 2014 року - телефонний апарат «Iphone 5» ІМЕІ НОМЕР_2 (оголошена вартість вантажу вказана відправником - 9 500 грн); згідно товарно-транспортної накладної № 9071 від 11 квітня 2014 року - документи (оголошена вартість вантажу вказана відправником - 5 грн); згідно товарно-транспортної накладної № 1461 від 11 квітня 2014 року - документи (оголошена вартість вказана відправником 5 грн).

При складанні зазначених товарно-транспортних накладних ОСОБА_1 , передавши вантаж для перевезення, погодилась з умовами Публічного договору (публічна оферта) про надання послуг з організації перевезення- відправлень.

Суди встановили, що вантаж за вказаними товарно-транспортними накладними 14 квітня 2014 року доставлено за призначенням за адресою АДРЕСА_1 «ІНФОРМАЦІЯ_1», але не вручений через відсутність одержувача. У зв`язку з відсутністю одержувача за адресною доставкою, вантаж переадресовано на зберігання до відділення № 22 по вулиці Чернишевській, 1 у місті Харкові .

Також судами встановлено, що у вказаному відділенні вантаж позивача знаходився на зберіганні з 14 квітня 2014 року по 22 травня 2014 року. Протягом цього часу відправнику та одержувачу на зазначені у накладній номери телефонів неодноразово направлялись смс-повідомлення про зберігання вантажу і необхідність його отримати. Крім того, представниками ТОВ «Нова пошта» здійснено телефонні дзвінки відправнику та одержувачу з попередженням про граничні строки зберігання, але отримано відповідь про те, що їм вантаж не потрібен.

Граничний строк зберігання вантажу сплинув, тому 22 травня 2014 року його направлено до складу утилізації у місті Полтаві як невитребуваний.

Разом з тим, суди встановили, що лист позивача щодо повернення відправлень отримано відповідачем 27 травня 2014 року.

Позиція Верховного Суду, мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона-підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Частиною першою статті 634 ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За змістом частин першої та третьої статті 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами)).

Підписавши експрес-накладні та передавши вантаж, позивач погодилась з умовами публічної оферти.

Відповідно до пункту 18 Разового договору (публічної оферти) про надання транспортно-експедиторських послуг (далі - публічна оферта), розміщеного на офіційному веб-сайті ТОВ «Нова Пошта», сторони домовились про те, що відправлення може бути витребувано (прийнято/забрано) вантажоодержувачем або вантажовідправником у виконавця, протягом 33 календарних днів. Даний строк починає спливати на наступний день після здачі відправлення вантажовідправником виконавцю до відправлення. При цьому обов`язок з інформування вантажоодержувача про умови даного пункту покладаються на вантажовідправника.

Крім того, згідно з пунктом 11.8.2 умов надання послуг ТОВ «Нова Пошта»: максимальний строк зберігання відправлення (вантажу) на ТОВ «Нова Пошта» складає 33 календарних дні, з урахуванням його перевезення; вартість зберігання - відправлення (вантажу) на складі ТОВ «Нова Пошта» складає 20% від вартості послуги перевезення за кожний день зберігання. Якщо протягом 33 календарних днів з моменту його приймання до перевезення відправлення (вантаж) не було витребуване відправником або одержувачем у ТОВ «Нова Пошта», таке відправлення (вантаж) вважається невитребуваним і відповідальність за збереження відправлення (вантажу) у ТОВ «Нова Пошта» перед клієнтом припиняється. ТОВ «Нова Пошта» має право розпорядитися таким відправленням (вантажем) на власний розсуд, в тому числі для компенсації вартості послуг зі збереження і перевезення цього вантажу.

Встановивши, що протягом встановленого строку позивач не звернулася за поверненням їй відправлення (вантажу), відповідальність ТОВ «Нова Пошта» за збереження вантажу перед клієнтом припинилась. Суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для відшкодування позивачу вартості втраченого нею майна, процентів, інфляційних втрат та штрафних санкцій.

Касаційний суд також погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про недоведеність належними та допустимими доказами вимог позову в частині визнання недійсним правочинів щодо пересилання листів та бандеролі, оскільки матеріали справи не містять доказів порушення цими правочинами прав та інтересів позивача.

Також суди попередніх інстанції дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині зобов`язання відповідача виключити зі своєї назви слово «Пошта» та подання заяви до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформатизації, про виключення її з реєстру операторів поштового зв`язку з таких підстав.

Відповідно до частин першої та другої статті 2 Закону України «Про господарські товариства» найменування товариства повинно містити відомості про його організаційно-правову форму (вид товариства), назву, а також інші відомості, передбачені законом. Найменування товариства міститься в установчих документах товариства.

Частиною сьомою статті 8 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» визначено, що вимоги щодо написання найменування юридичної особи або її відокремленого підрозділу встановлюються спеціальним уповноваженим органом з питань державної реєстрації. Таким органом є Держаний комітет України з питань регуляторної політики та підприємництва, який затвердив Вимоги щодо написання найменування юридичної особи або її відокремленого підрозділу (далі - Вимоги).

Пунктами 1.1 та 1.2 Вимог, затверджених наказом Міністерства юстиції України 5 березня 2012 року № 368/5 визначено, що юридична особа повинна мати своє найменування, у якому зазначаються її організаційно-правова форма та назва.

Назва юридичної особи може складатись з власної назви юридичної особи, а також містити інформацію щодо мети діяльності, виду, способу утворення, залежності юридичної особи та інших відомостей згідно з вимогами до найменування окремих організаційно-правових форм суб`єктів господарювання.

Апеляційний суд встановив, що назва юридичної особи ТОВ «Нова Пошта» у повній мірі відповідає вимогам до написання найменування юридичної особи, ТОВ «Нова Пошта» зареєстрована як юридична особа та отримала ліцензії на здійснення визначених видів господарської діяльності саме із цією узгодженою назвою, в тому числі щодо здійснення поштової та кур`єрської діяльності, що підтверджується також свідоцтвом про реєстрацію юридичної особи.

За таких обставин, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про безпідставність заявлених позовних вимог у цій частині.

Доводи касаційної скарги щодо незастосування до спірних правовідносин положень частини першої статті 4 та частини шостої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» не впливають на правильність висновків судів попередніх інстанції, оскільки Закон України «Про захист прав споживачів» не визначає певних меж своєї дії і регулює відносини між споживачами товарів і послуг та продавцями товарів і надавачами послуг, визначає механізм захисту прав споживачів товарів і послуг, а при вирішенні спорів, що виникають між учасниками таких правовідносин, підлягає застосуванню нарівні з іншими актами цивільного законодавства України, що регулюють ті самі питання. Якщо у чинному законодавстві немає спеціальної норми щодо регулювання правовідносин, застосуванню підлягають загальні норми.

Пред`являючи позов, ОСОБА_1 вважала, що правочини щодо пересилання вантажу здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, у зв`язку з чим, посилаючись на положення частини шостої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів», просила суд визнати їх недійсними.

Вирішуючи справу, суди попередніх інстанцій встановили, що правочин, укладений сторонами, не містить ознак нечесної підприємницької практики, у зв`язку з чим дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для застосування положень Закону України «Про захист прав споживачів», частина шоста статті 19 якого встановлює недійсність правочину як наслідок нечесної підприємницької практики.

Посилання заявника на застосування судами попередніх інстанцій до спірних правовідносин положення неіснуючого нормативного акта, а саме Статута автомобільного транспорту України як на підставу скасування судових рішень, є необґрунтованими. Суди попередніх інстанцій, мотивуючи судові рішення, посилались на Статут автомобільного транспорту Української РСР, який затверджено постановою Ради Міністрів Української РСР від 27 червня 1969 року № 401, однак у назві цього Статута допущено описку, яку можливо виправити шляхом винесення відповідної ухвали. За таких обставин твердження про застосування нормативно-правового акта, якого не існує, помилкове.

Доводи касаційної скарги щодо порушення апеляційним судом положення статті 137 ЦПК України в редакції Кодексу, чинній час апеляційного перегляду справи, в частині непритягнення відповідача до відповідальності за неподання витребуваних судом доказів відхиляться касаційним судом з таких підстав.

Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 29 березня 2017 року, занесеною до журналу судового засідання, задоволено клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів, витребувано їх у ПАТ «Нова Пошта» і зобов`язано представника надати такі докази.

Частиною четвертою статті 137 ЦПК України в редакції Кодексу, чинній на час вирішення клопотання про витребування доказів, визначено, що особи, які не мають можливості подати доказ, який вимагає суд, взагалі або у встановлені судом строки, зобов`язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня отримання ухвали.

На виконання вимог вказаної статті і ухвали апеляційного суду від 29 березня 2017 року представник відповідача в судовому засіданні 12 квітня 2017 року повідомив апеляційний суд про неможливість подати витребуваний доказ та наголосив щодо необхідності його витребування у іншої юридичної особи.

Враховуючи викладене, касаційний суд дійшов висновку про відсутність підстав вважати, що апеляційним судом допущено порушення статті 137 ЦПК України в цій же редакції Кодексу, про які зазначає ОСОБА_3 у касаційній скарзі.

Посилання заявника на порушення судом першої інстанції її права на інформацію про дату і час судового розгляду при винесенні додаткового рішення є безпідставними.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 поштою направлено повістку про виклик в судове засідання з розгляду питання про ухвалення додаткового рішення, що призначено на 20 лютого 2017 року об 11 год.

Частиною п`ятою статті 74 ЦПК України в редакції Кодексу, чинній на час ухвалення додаткового рішення, встановлено, що судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Стороні чи її представникові за їх згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам цивільного процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

У касаційній скарзі заявник вказує, що вона не забрала судову повістку з поштового відділення у зв`язку із перебуванням у відрядженні.

За змістом пункту 3 частини п`ятої статті 74 ЦПК України у тій же редакції, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

За таких обставин касаційний суд дійшов висновку про те, що повідомлення позивача про дату і місце судового засідання, у якому вирішувалось питання про ухвалення додаткового рішення, здійснене судом першої інстанції із дотриманням норм процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд. та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України») Оскаржуване судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування судових рішень судів попередніх інстанцій, оскільки суди, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, ухвалили судові рішення із правильним застосуванням норм матеріального права та без порушення процесуального права, що відповідно до статті 410 ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень без змін.

Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 410, 416, ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 17 листопада 2016 року, додаткове рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 20 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 31 травня 2017 рокузалишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук
Судді: С. О. Карпенко А. С. Олійник С. О. Погрібний Г. І. Усик