Постанова

Іменем України

19 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 2034/2-853/11

провадження № 61-2046св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Сердюка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , відповідач - ОСОБА_2 ,
розглянувши у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду

від 10 грудня 2018 року у складі колегії суддів: Тичкової О. Ю.,

Котелевець А. В., Піддубного Р. М.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2009 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про виділ в натурі Ѕ частки будинку, визнання права власності на земельну ділянку та встановлення порядку користування земельною ділянкою.

Позовна заява мотивована тим, що домоволодіння АДРЕСА_1 було власністю матері позивача - ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після її смерті дане домоволодіння по Ѕ частині успадкували ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Останній вселився в даний будинок після смерті матері. Позивач запропонувала розділити будинок в натурі, проте відповідач відмовився.

З 2007 року відповідач розпочав капітальний ремонт будинку та на початку 2009 року вселив до нього невідому позивачу особу, і з того часу не дозволяє позивачу користуватися будинком, змінив замки від вхідних дверей, хвіртки, а ключі категорично відмовляється надати.

У період з червня 2001 року по січень 2005 року позивач зі своїми дітьми проживала в даному будинку разом із матір`ю та займалась його благоустроєм: нею встановлено газовий лічильник, проведено міський телефон, здійснювався поточний ремонт будинку. Після переїзду родини позивача з даного будинку в ньому залишилися особисті речі: меблі, посуд, одяг тощо, якими наразі користується відповідач.

Позивач неодноразово зверталась до правоохоронних органів з проханнями відновити порушені права, проте дані звернення залишились без відповідного реагування.

Посилаючись на те, що згоди щодо розподілу спірного будинку в натурі між сторонами не досягнуто, ОСОБА_1 , з урахуванням уточнених позовних вимог, просила суд виділити їй в натурі відповідно до висновку експерта від 20 січня 2017 року за варіантом № 1 житлове приміщення з надвірними спорудами на АДРЕСА_1 , а саме: кухня - «1-2», туалет - «1-3», ванна - «1-4», коридор - «1-5», житлову кімнату - «1-6», житлову кімнату - «1-7», тамбур - «II», гараж із оглядовою ямою і свердловиною, Ѕ воріт, Ѕ хвіртки, Ѕ огорожі,

Ѕ замощення; визнати за нею право власності на спадщину за законом

на Ѕ частину земельної ділянки, на якій розміщено спірне домоволодіння; виділити Ѕ частину земельної ділянки за фактом користування.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 10 квітня 2017 року (у складі судді Шинкарчука Я. А.) у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 12 липня 2017 року

(у складі колегії суддів: Кіся П. В., Кругової С. С., Кружиліної О. А.) рішення Харківського районного суду Харківської області від 10 квітня 2017 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 16 травня 2018 року (у складі колегії суддів: Висоцької В. С., Лесько А. О., Пророка В. В., Фаловської І. М.,

Штелик С. П.) ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 12 липня 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що спірний житловий будинок з надвірними будівлями складається як з приміщень, що знаходяться у спільній частковій власності сторін, так і зведених відповідачем, які у встановленому законом порядку не були прийняті в експлуатацію та не зареєстровані. Суду не надано розробленої проектно-технічної документації з проведення робіт із переобладнання, переоснащення та капітального ремонту спірного житлового будинку, яка є основною умовою можливого за висновком експертизи виділу в натурі. Позивачем не надано належних доказів на підтвердження того, що земельна ділянка, на якій розміщено спірний житловий будинок, належить позивачу чи відповідачу на праві власності або на праві користування. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визначення порядку користування земельною ділянкою, суд першої інстанції виходив з того, що права співвласників житлового будинку відносно земельної ділянки не визначені, відсутня державна реєстрація прав власності на земельну ділянку. Відсутність підстав для поділу житлового будинку обумовлює неможливість і визначення порядку користування земельною ділянкою, так як це питання є похідним від (поділу) виділу в натурі частки зі спільної часткової власності.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Харківського апеляційного суду від 10 грудня 2018 року,

з урахуванням ухвали Харківського апеляційного суду від 28 січня 2019 року про виправлення описок, рішення Харківського районного суду Харківської області від 10 квітня 2017 року змінено, скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог про виділ в натурі Ѕ частки у праві спільної часткової власності на будинок та визнання права власності на Ѕ частини земельної ділянки, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Виділено в натурі ОСОБА_1 належну їй частку у праві власності на будинок АДРЕСА_1 , що складається з: частини коридору «1-5», площею 7,5 кв. м, житлової кімнати «1-6» -

9,2 кв. м, житлової кімнати «1-7» - 9,0 кв. м, житлової кімнати «1-8» -

10,2 кв. м, розташованих у літері «А-1» будинку, тамбур ІІ «літ а-1» - 8,1 кв. м, та надвірні споруди: ганок - «а-3», сарай - «В», погріб - «в-п», вбиральня - «Г», Ѕ свердловини - «К», Ѕ воріт - № 1, Ѕ хвіртки - № 2, Ѕ огорожі - № 5,

Ѕ замощення - «ІІ».

Зобов`язано ОСОБА_1 виконати роботи з капітального ремонту та переобладнання житлового будинку: в стінах між приміщеннями «1-9» та

«1-8» демонтувати дверний блок, закласти дверний проріз, у приміщенні

«1-5» встановити перегородку, улаштувати приміщення коридору площею 7,5 кв. м, між приміщеннями «1-8» та «1-7» демонтувати стіну (передбачити технічні заходи з переобпирання та посилення несучих конструкцій), улаштувати житлове приміщення площею 19,2 кв. м, в приміщенні «ІІ» встановити перегородку, демонтувати віконний блок та частково закласти віконний отвір, улаштувати два віконних отвори та встановити два віконні блоки, улаштувати приміщення: санвузлу площею 3,8 кв. м, тамбуру -

4,3 кв. м, переобладнати приміщення «1-6» у кухню. Обладнати приміщення суміщеного санвузлу сантехнічними приладами: ванною, умивальником, унітазом та інженерними комунікаціями: електропостачання, водопостачання, каналізації. Обладнати приміщення кухні: мийкою, варочною піччю, опалювальним котлом та інженерними комунікаціями: електропостачання, газопостачання, водопостачання, каналізації. Улаштувати в належній їй частині будинку самостійну мережу електропостачання, водопостачання, газопостачання, опалення та каналізації. Розподіл горищного приміщення здійснити по лінії розподілу житлового будинку з улаштуванням окремого лазу (входу) на горище.

Виділено ОСОБА_2 належну йому частку у праві спільної часткової власності на будинок АДРЕСА_1 , що складається з: передпокою «1-1» площею 7,9 кв. м, кухні «1-2» -

10,6 кв. м, туалету «1-3» - 1,5 кв. м, ванни «1-4» - 3,7 кв. м, частини

коридору - 3,2 кв. м, житлової кімнати «1-9» - 20,3 кв. м, розташованих

у літ. «А-1» будинку та надвірні споруди: гараж - «Е», оглядова яма - «е-п»,

Ѕ свердловини - «К», Ѕ воріт - № 1, Ѕ хвіртки - № 2, Ѕ огорожі - № 5,

Ѕ замощення - «ІІ».

Зобов`язано ОСОБА_2 виконати роботи з капітального ремонту та переобладнання житлового будинку: у перегородці між приміщеннями «1-1» та «1-9» улаштувати дверний проріз, встановити дверний блок, в стінах між приміщеннями «1-9» та «1-5» демонтувати дверний блок, закласти дверний проріз.

Зобов`язано ОСОБА_1 , ОСОБА_2 здійснити виконання робіт з переобладнання та переустаткування житлового будинку літ. «А-1» одночасно з роботами з капітального ремонту зазначеного житлового будинку, залучивши організацію, яка має ліцензію на виконання даного виду робіт за умови попереднього отримання проектно-технічної документації, затвердженої в установленому законодавством порядку, у відповідності до вимог державних будівельних норм (далі - ДБН) А.3.1-5-2009 «Організація будівельного виробництва», постанови Кабінету Міністрів України

від 13 квітня 2011 року № 466 «Деякі питання виконання підготовчих і будівельних робіт», дозволу на виконання будівельних робіт, що видається департаментом державного архітектурно-будівельного контролю, висновків пожежної і санітарної інспекцій та інших відповідних органів щодо можливості встановлювати у кожному виділеному житловому приміщенні окремих лічильників, вентиляційних каналів, електричних, газових мереж, систем опалювання та каналізаційних систем, пов`язаних із цим переобладнанням і переплануванням.

Перерозподілено ідеальні частки між співвласниками будинку АДРЕСА_1 : ОСОБА_1 виділено 485/1000 частин зазначеного домоволодіння, ОСОБА_2 - 515/1000 частин домоволодіння.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію зменшення її частки у праві спільної часткової власності у розмірі 8 964 грн.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину земельної ділянки площею 0,1142 га, для обслуговування будинку та господарських будівель, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування після смерті матері, ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що, враховуючи тривалість провадження у цій справі та відсутність у позивача можливості захистити належне їй прав власності іншим шляхом, наявні підстави для здійснення виділу в натурі часток співвласників у праві власності на спірний житловий будинок з надвірними будівлями, з метою захисту права ОСОБА_1 на володіння та користування належним їй майном. Разом з тим, оскільки ОСОБА_2 і ОСОБА_1 набули право власності на житловий будинок, тому вони набули право власності і на земельну ділянку, на якій він розташований.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи осіб, які подали касаційні скарги

Касаційна скарга ОСОБА_2 мотивована тим, що судовим рішенням апеляційного суду зобов`язано сторін у справі переобладнати житловий будинок. Проте, такої згоди відповідач та члени його сім`ї не давали.

Крім того, апеляційний суд стягнув з ОСОБА_2 на користь

ОСОБА_1 грошову компенсацію зменшення її частки у праві спільної часткової власності. Проте, таке стягнення можливе за умови попереднього внесення співвласником вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що при ухваленні судового рішення апеляційний суд вийшов за межі позовних вимог, зобов`язавши ОСОБА_2 виконати роботи з капітального ремонту та переобладнання житлового будинку, тоді як вказані роботи слід покласти на позивача.

Крім того, висновок апеляційного суду в частині розподілу судових витрат є необґрунтованим, оскільки до судових витрат не включені витрати, пов`язані з виготовленням технічних паспортів.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники судового процесу не скористались правом подати відзив на касаційну скаргу, заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу

від 18 травня 2001 року, отримала у власність житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла.

Відповідно до свідоцтв про право на спадщину за законом від 29 січня

2006 року та 27 квітня 2009 року, спадкоємцями по Ѕ частини майна ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є її син ОСОБА_2 та її дочка ОСОБА_1

Спадкове майно складається із житлового будинку АДРЕСА_1 (літ. «А-1» - цегла) з надвірними будівлями (сарай «В», вбиральня «Г», гараж «Е», огорожа № 1-6, свердловина «к», замощення «1») на АДРЕСА_1 загальною площею 93,70 кв. м, житловою площею 48,70 кв. м, що належав ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу.

Право власності на вказані частини спірного будинку зареєстровані за їх співвласниками відповідно до статті 182 ЦК України.

Рішенням Малороганської сільської ради Харківського району Харківської області від 29 січня 2016 року «Про перейменування вулиць, провулків, площ у селі Мала Рогань та селі Коропи Малороганської сільської ради Харківського району Харківської області» та додатку до нього, в селі АДРЕСА_1 .

Вказане домоволодіння, що перебуває у спільній частковій власності сторін, в натурі не розподілялося, порядок користування ним та земельною ділянкою у відповідності належних частин домоволодіння не встановлювався.

Згідно з державним актом на право приватної власності на землю, виданого 14 травня 2001 року на підставі рішення Виконавчого комітету Малороганської сільської ради народних депутатів від 10 грудня 1999 року № 140, земельна ділянка площею 0,1142 га, яка розташована на території Малороганської сільської ради на АДРЕСА_1 була передана громадянам ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у приватну власність для обслуговування житлового будинку та господарських будівель.

На підставі договору купівлі-продажу 18 травня 2001 року право власності на житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 перейшло від ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 до ОСОБА_3 . У цьому договорі також зазначено, що він є підставою для відведення земельної ділянки в натурі (на місцевості), видачі державного акта на право приватної власності на землю та реєстрації останнього у селищній раді.

За час проживання на території Малороганської сільської ради ОСОБА_3 не зверталась до Малороганської сільської ради Харківського району Харківської області з проханням оформити державний акт на право приватної власності на землю.

Рішенням Ленінського районного суду міста Харкова від 14 березня

2011 року у справі № 2-285/11, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 05 травня 2011 року, у задоволенні позову ОСОБА_7 , ОСОБА_7 до Першої Харківської районної державної нотаріальної контори, ОСОБА_2 , Соловйової Л. В., третя особа - державний нотаріус Першої Харківської районної державної нотаріальної контори Ольховська Л. М., про визнання відмови від прийняття спадщини недійсною, поновлення строку для подання заяви про прийняття спадщини, визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним відмовлено.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що право приватної власності є непорушним і ніхто не може бути позбавленим своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Поняття спільної часткової власності визначено в частині першій статті 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні.

Згідно зі статтею 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.

У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України можна дійти висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності.

Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то, з урахуванням конкретних обставин, такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна.

Якщо в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина нерухомого майна, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на це майно.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, апеляційний суд виходив з того, що сторони у справі не досягли згоди щодо виділу в натурі належних їм часток у праві спільної часткової власності

Отже, поділ є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом, що виключає можливість залишення у спільному користуванні співвласників будь-яких приміщень будинку.

Для визначення можливості та варіантів розподілу домоволодіння в натурі, а також визначення порядку користування земельною ділянкою, у справі було проведено судову будівельно-технічну, оціночно-будівельну та земельно-технічну експертизу, відповідно до висновку якої поділ спірного будинку можливий за двома варіантами з відступом від ідеальних часток співвласників.

При цьому, ІІ варіант поділу майна найбільш прийнятний з точки зору доцільності, наближений до ідеальних часток власності та потребує менше матеріальних витрат.

Позивачу було роз`яснено її обов`язок довести обставини, на які вона посилається у позові, та надати докази можливості переобладнання, переоснащення житлового будинку та робіт з капітального ремонту, а саме: надати проектно-технічну документацію, розроблену організацією, яка має ліцензію на виконання даного виду робіт та затверджену в установленому порядку. Виготовлення такої документації та її затвердження є умовою переобладнання будинку в результаті його поділу.

Однак, ОСОБА_1 надала суду заяву, в якій відмовилася надати проектно-технічну документацію щодо переобладнання будинку і просила вирішити спір на підставі наявних у справі матеріалів, посилаючись на те, що для отримання такої документації необхідна згода іншого співвласника на обстеження домоволодіння. ОСОБА_2 такої згоди не надає.

Отже, апеляційний суд на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог, з метою захисту права ОСОБА_1 на володіння та користування належним їй майном, враховуючи тривалість провадження у вказаній справі та відсутність у позивача можливості захистити належне їй право власності іншим шляхом.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_2 про те, що згоди на переобладнання житлового будинку ані він, ані члени його сім`ї не давали, колегія суду не бере до уваги, оскільки в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції встановлено можливе здійснення розподілу будинковолодіння в натурі з виділом кожному окремих його приміщень без наперед розробленої проектно-технічної документації, оскільки

ОСОБА_2 не надавав згоди на її отримання під час розгляду справи по суті, а без такої згоди та огляду будинку її отримання неможливо.

Разом з тим, апеляційним судом вірно враховано попередні висновки Верховного Суду та обґрунтовано здійснено виділ частин будинковолодіння в натурі з метою захисту прав та інтересів позивача та розв`язання тривалої суперечки , яка продовжується з 2009 року.

Крім того, ОСОБА_2 пояснив, що має змогу та бажає виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію у разі припинення її права на частку в спільній частковій власності на будинок.

ОСОБА_2 неодноразово подавав заяви, в яких повідомляв про відсутність між ним та ОСОБА_1 домовленості щодо отримання будинку у спільну часткову власність, оскільки він згоди на виникнення такого режиму спільної власності не надавав та належну йому частку будинку з часткою позивача не об`єднував.

Оскільки названа ОСОБА_2 у судовому засіданні грошова сума не сильно відрізняється від суми, що підлягає стягненню з власника, частка якого збільшується, апеляційний суд здійснив виділ належних співвласникам часток в натурі за ІІ варіантом висновку експертизи, стягнувши з ОСОБА_2 грошову компенсацію на користь

ОСОБА_1 у розмірі 8 964 грн, з метою вирішення спору (конфліктної ситуації), який виник між сторонами, враховуючи тривалість провадження у дійсній цивільній справі та відсутність у позивача можливості захистити належне їй прав власності іншим шляхом.

Разом з тим, стягнення компенсації вартості часток при розподілі в натурі майна не передбачає внесення цієї компенсації на депозитний рахунок суду, оскільки це питання вирішується судом під час вирішення судом спору по суті з урахуванням висновків експертизи та необхідності відступлення від ідеальних часток з метою вирішення спору.

Отже, посилання в касаційній скарзі ОСОБА_2 на те, що апеляційний суд стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію зменшення її частки у праві спільної часткової власності, проте, таке стягнення можливе за умови попереднього внесення співвласником вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, колегія суду відхиляє.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 про те, що висновок апеляційного суду в частині розподілу судових витрат є необґрунтованим, оскільки до судових витрат не включені витрати, пов`язані з виготовленням технічних паспортів, є безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, третьої статті 133 ЦПК України (у редакції, чинній на час винесення постанови апеляційного суду) судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Таким чином, апеляційним судом зроблено вірний висновок про відмову у стягненні вартості витрат, пов`язаних з виготовленням технічних паспортів.

Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги ОСОБА_1 про те, що апеляційний суд вийшов за межі позовних вимог, зобов`язавши ОСОБА_2 виконати роботи з капітального ремонту та переобладнання житлового будинку, тоді як вказані роботи слід покласти на позивача.

Суди встановили, що сторони у справі не досягли згоди щодо виділу в натурі належних їм часток у праві спільної часткової власності, у зв`язку з чим для визначення можливості та варіантів розподілу домоволодіння в натурі, а також визначення порядку користування земельною ділянкою, у справі було проведено судову будівельно-технічну, оціночно-будівельну та земельно-технічну експертизу, відповідно до висновків яких поділ будинку можливий за двома варіантами з відступом від ідеальних часток співвласників:

Як вбачається з матеріалів справи, за ІІ варіантом поділу першому співвласнику запропоновано виділити належну йому на праві власності частку домоволодіння, що складається з коридору «1-5» площею 7, 5 кв. м, житлової кімнати «1-6» - 9,2 кв. м, житлової кімнати «1-7» - 9,0 кв. м, житлової кімнати «1-8» - 10,2 кв. м, розташованих у літері «А-1» будинку, тамбур ІІ літ. «а1», площею 8,1 кв. м, та надвірні споруди: а3 - ганок, «В» - сарай, вп - погріб, «Г» - вбиральня, «К» - Ѕ свердловини, Ѕ воріт № 1,

Ѕ хвіртки № 2 , Ѕ огорожі № 5 , Ѕ замощення ІІ.

Другому співвласнику пропонується виділити належну йому частку у праві спільної часткової власності на домоволодіння, що складається з передпокою «1-1» площею 7,9 кв. м, кухні «1-2» - 10,6 кв. м, туалету «1-3» - 1,5 кв. м, ванни «1-4» - 3,7 кв. м, частини коридору «1-5» - 3,2 кв. м, житлової кімнати «1-9» - 20,3 кв. м, розташованих у літ. «А-1» будинку та надвірні споруди: «Е» - гараж, еп - огдядова яма, Ѕ свердловини К, Ѕ воріт № 1, Ѕ хвіртки № 2 , Ѕ огорожі № 5 , Ѕ замощення ІІ.

За цим варіантом поділу першому співвласнику пропонується виділити будівель і споруд на суму 163 890 грн, що на 5 119,50 грн менше, чим запропоновано, з площею 44,0 кв. м, що на 1,6 кв. м менше. Другому співвласнику пропонується виділити будівель і споруд на суму 174 129 грн, що на 5 119,50 грн більше, чим запропоновано, з площею 47,2 кв. м, що

на 1,6 кв. м більше. Частки співвласників перерозподіляються так: першому співвласнику - 485/1000 часток, другому - 515/1000 часток.

При цьому компенсація першому співвласнику, частка якого у майні, що перебуває у спільній частковій власності, зменшиться та складатиме

8 964 грн.

Висновком експертизи також визначено переліки робіт з капітального ремонту житлового будинку (посилення, ремонт стін, перегородок та перекриття) та переобладнання за кожним з варіантів поділу, що необхідні для проведення поділу.

Висновком експертизи надано перерозподіл ідеальних часток співвласників за варіантами та розмір компенсацій, який повинен буде сплатити співвласник, частка якого за варіантами збільшиться. Надано перелік переобладнань та перепланувань за варіантами. Вказано на необхідність виконання проектно-технічної документації щодо переобладнання та капітального ремонту житлового будинку, який затверджується в установленому законодавством порядку. Виконання переобладнання необхідно здійснювати одночасно з роботами з капітального ремонту житлового будинку, організацією, яка має ліцензію на виконання даного виду робіт.

Тому, ІІ варіант поділу домоволодіння є найбільш прийнятний з точки зору доцільності, наближений до ідеальних часток власності та потребує менше матеріальних витрат.

Отже, за умови необхідності вирішення спору саме виходячи з предмету позовних вимог та обставин у цій конкретній справі, апеляційний суд дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог в даному обсязі.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Постанова апеляційного суду є достатньо мотивованою та такою, що відповідає нормам закону.

Інші доводи касаційних скарг висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають, а зводяться до незгоди заявників із висновками суду, а також спростовуються встановленими вище обставинами справи, в основному направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційних скарг

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційні скарги без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки доводи касаційних скарг висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Харківського апеляційного суду від 10 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. М. Фаловська А. І. Грушицький В. В. Сердюк