КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи 752/7750/18 Апеляційне провадження № 22-ц/824/401/2019Головуючий у суді першої інстанції - Колдіна О.О. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2019 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Немировська О.В.,

секретар Горбачова І.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Голосіївського районного суду міста Києва 11 вересня 2018 року по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

13 квітня 2018 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (далі - позивач) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач), в якому просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором від 21 жовтня 2013 року в розмірі 82 009 грн. 60 коп., яка складається з: 3 999 грн. 80 коп. заборгованості за кредитом; 69 755 грн. 07 коп. заборгованості по процентам; 3 873 грн. 32 коп. пені та комісії; 500 грн. штраф (фіксована частина) та 3 881 грн. 41 коп. штраф (процентна складова). Також просило відшкодувати судові витрати.

В обґрунтування заявлених вимог вказувало, що відповідач порушив умови укладеного між ними кредитного договору щодо вчасного повернення кредитних коштів, внаслідок чого виникла заборгованість, яка, в силу вимог закону та умов договору, підлягає стягненню з відповідача (а.с.3-5).

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва 11 вересня 2018 року у задоволенні позову відмовлено (а.с.53-57).

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову. Вказує, що суд дійшов безпідставного та необґрунтованого висновку про пропуск позивачем строку позовної давності.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Разом з тим, 16.09.2019 року на адресу суду надійшло клопотання відповідача про розгляд справи за його відсутністю.

Отже, враховуючи положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України, судом апеляційної інстанції визнано за можливе розглянути справу за відсутністю нез`явившихся осіб, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності, про що було заявлено відповідачем.

Суд апеляційної інстанції не може погодитись з ухваленим судом рішенням, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 21.10.2013 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у АТ «Приватбанк», в якій зазначено, що вона разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Згідно з наявним в матеріалах справи розрахунком заборгованості, ОСОБА_1 фактично отримав 3 999 грн. 000 коп.

При цьому, починаючи з 21.10.2013 року відповідач періодично погашав наявну у нього заборгованість за кредитним договором та, як вбачається з вищевказаного розрахунку заборгованості, 20.10.2015 року здійснив останній платіж на суму 198 грн. 00 коп.

Разом з тим, у відповідності до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з положеннями ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Як передбачено ч. 1 ст. 261 ЦПК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Крім того, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними платежами , повинна обчислюватися з моменту настання погашення чергового платежу.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 30.09.2015 року за № 6-154цс15.

Отже, враховуючи те, що останній платіж по погашенню заборгованості було зроблено відповідачем 20.10.2015 року, а позовна заява подана позивачем до суду 13.04.2018 року, тобто в межах строку, встановленого ст. 257 ЦПК України, правових підстав для застосування до спірних правовідносин строку позовної давності не має.

Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу для його задоволення, посилався на те, що в порушення умов договору від 21.10.2013 року та положень ст.ст. 509, 526 ЦК України, відповідач свої зобов`язання за Договором не виконує у повному обсязі та станом на 31.03.2018 року має заборгованість у загальному розмірі 82 009 грн. 60 коп., з яких: 3 999 грн. 80 коп. заборгованості за кредитом; 69 755 грн. 07 коп. заборгованості по процентам; 3 873 грн. 32 коп. пені та комісії; 500 грн. штраф (фіксована частина) та 3 881 грн. 41 коп. штраф (процентна складова).

При цьому, на підтвердження погодження умов договору АТ «Приватбанк» надано до матеріалів позовної заяви копію анкети-заяви відповідача, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, а також розрахунок заборгованості.

Так, згідно зі ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Крім того, згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Однак, як вбачається з матеріалів справи, ані витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», ані витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не містять підпису відповідача.

Натомість, підписана відповідачем анкета-заява, окрім анкетних даних останнього, не містить жодних даних про умови кредитування.

В свою чергу, як зазначила Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 03.07.2019 року по справі № 342/180/17, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які не містять підпису позичальника, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети, яка не містить положень щодо розміру процентів, неустойки. Тобто, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

При цьому, у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що АТ КБ «Приватбанк» має право вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

З огляду на вищевикладене, правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача процентів та неустойки за договором кредиту не має.

Щодо права позивача на повернення сум фактично отриманих коштів, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до наданого АТ «Приватбанк» розрахунку заборгованості, перевіреному у судовому засіданні, відповідачем було повернуто банку фактично одержану суму.

Тобто, сума зарахованих АТ «Приватбанк» коштів в рахунок погашення заборгованості є більшою, аніж сума заявлених позивачем позовних вимог в частині вимог про стягнення заборгованості по тілу кредиту.

Однак, суд першої інстанції на вищенаведені обставини уваги не звернув та, враховуючи повне виконання відповідачем своїх зобов`язань по поверненню фактично отриманої суми кредитних коштів, помилково дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з підстав пред`явлення позову поза межами строків позовної давності.

З огляду вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про скасування рішення суду та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні позову, з інших підстав.

Щодо розподілу судових витрат, слід зазначити, що у зв`язку з відмовою у задоволенні позову понесені позивачем судові витрати за подання апеляційної скарги, відшкодуванню не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» - задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва 11 вересня 2018 року по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складений «20» вересня 2019 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

О.В. Немировська