Дата документу 11.02.2019
Справа № 334/7262/18
Провадження № 2/334/1078/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2019 року Ленінський районний суд міста Запоріжжя в складі:

головуючого судді Козлової Н.Ю.,

при секретарі Манюхіні О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,

в с т а н о в и в :

Позивач звернулась до суду з позовом в якому зазначила, що 24.11.2015 року між нею та ОСОБА_2 було оформлено договір позики у формі розписки. За змістом даної розписки 24.11.2015 року позивач на один рік надала відповідачу в позику, грошові кошти у сумі 1500,00 доларів США та 10000,00 грн., відповідач зобовязалась віддати позику до 24.11.2016 року.

Однак ОСОБА_2 порушила взяті на себе зобовязання, щодо своєчасного та повного повернення позики у звязку з чим має заборгованість перед позивачем у розмірі 1500,00 дол. США (що на час подання позову, відповідно до курсу НБУ 28,32, еквівалентно 42480,00 грн.).

В звязку з вищевикладеним позивач просила суд стягнути з відповідача заборгованість за договором позики у розмірі 42480,00 грн., три проценти річних від суми заборгованості у розмірі 2374,35 грн., заборгованість зі сплати процентів від суми позики у розмірі 16696,06, а також судові витрати, які були нею понесені у звязку зі зверненням із позовом до суду у вигляді судового та витрат на послуги адвоката.

Представник позивача адвокат ОСОБА_3, у судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав викладених у позовній заяві, не заперечувала проти заочного розгляду справи.

Відповідач повідомлена про розгляд справ, шляхом надіслання ухвали про відкриття провадження разом з матеріалами позовної заяви на адресу її реєстрації. Відповідач відзиву на позов у встановлені судом строки не подала, причини неявки суду не повідомила, з заявою про розгляд справи у її відсутність до суду не зверталась, про час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Суд, за згодою представника позивача, ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи у відповідності зі ст.ст. 223 ч. 4, 280 ЦПК України.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 24.11.2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було оформлено договір позики у формі розписки. За змістом даної розписки 24.11.2015 року позивач на один рік надала відповідачу в позику, грошові кошти у сумі 1500,00 доларів США та 10000,00 грн., відповідач зобовязалась віддати позику до 24.11.2016 року (а.с.9).

15.03.2016 року відповідач повернула позивачу частку від позики у сумі 10000,00 грн. (а.с.9).

Згідно із ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України, у разі укладення договору позики на позичальника покладається обовязок повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

У строк, вказаний в розписці від 24.11.2015 року, відповідач позику у сумі 1500,00 доларів США не повернула.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Якщо зобов'язання не виконано або виконано неналежним чином, то воно не припиняється, а навпаки на сторону, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов'язки, у тому числі передбачені ст.625 ЦК України, оскільки остання передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідач свого обовязку щодо повернення, отриманих від позивача грошових коштів не виконав.

Згідно зі статтею 524 ЦК України зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим ч.2 ст. 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобовязанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобовязанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Національний банк України встановив на 11.02.2019 року офіційний курс гривні до долара США у розмірі 2689,99 гривень за 100 доларів США. Відтак, сума боргу відповідача становить 403350,00 грн.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Три проценти річних від простроченої суми розраховані позивачем станом на 04.10.2018 року, (уточненого розрахунку суду не надано), складають: 1500,00 * 3% : 365 д. * 680 д. = 83,84 доларів США, що в гривні на 11.02.2019 року становить 2254,45 грн. (83,84 * 26,89).

Договором не встановлений розмір процентів, у звязку з чим їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Облікова ставка Національного банку України встановлена в таких розмірах: за період з 24.11.2015 року по 21.04.2016 року - 22%; за період з 22.04.2016 року по 26.05.2016 року - 19%; за період з 27.05.2016 року по 23.06.2016 року - 18%; за період з 24.06.2016 року по 28.07.2016 року - 16,5%; за період з 29.07.2016 року по 15.09.2016 року - 15,5%; за період з 16.09.2016 року по 24.11.2016 року - 15%; за період з 26.05.2017 року по 26.10.2017 року - 12,5%; за період з 27.10.2017 року по 14.12.2017 року - 13,5%; за період з 15.12.2017 року по 25.01.2018 року - 14,5%; за період з 26.01.2018 року по 01.03.2018 року - 16% *; за період з 02.03.2018 року по 12.07.2018 року - 17%; за період з 13.07.2018 року по 06.09.2018 року - 17,5%; за період з 07.09.2018 року по 04.10.2018 року - 18%.

Розмір процентів розраховані позивачем станом на 04.10.2018 року, (уточненого розрахунку суду не надано), складає 589,55 доларів США, що в гривні на 11.02.2019 року становить 15852,99 грн. (589,55 * 26,89).

Таким чином, зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню понесені позивачем, судові витрати на оплату судового збору в розмірі 704,80 гривень та доведені письмовими доказами витрати на правову допомогу у розмірі 2000,00грн.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 223, 259, 263, 264, 265, 268, 280-284, 289 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, м. Запоріжжя, вул. Фестивальна буд. 22) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1, АДРЕСА_1) суму основного боргу у розмірі 40335,00 грн., три проценти річних у розмірі 2254,45 грн. та проценти за позикою у розмірі 15852,99 грн., а всього 58442 (пятдесят вісім тисяч чотириста сорок дві) гривні 44 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, м. Запоріжжя, вул. Фестивальна буд. 22) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1, АДРЕСА_1) судові витрати у розмірі 2704 (дві тисячі сімсот чотири) гривні 80 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 11 лютого 2019 року.

Суддя: Козлова Н. Ю.