КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №758/5143/17 головуючий у суді І інстанції: Ларіонова Н.М.
провадження №22-ц/824/9855/2019 головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

Іменем України

17 вересня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сушко Л.П., суддів Сержанюка А.С., Березовенко Р.В., розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 27 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом в якому просив стягнути з відповідачки ОСОБА_2 аліменти на його утримання в розмірі 1/4 частини з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму щомісяця, безстроково.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він є інвалідом 2 групи, отримує мінімальну пенсію, якої йому не вистачає на придбання ліків, інших доходів він не має. Його дочка не спілкується з ним, не надає йому матеріальної допомоги. На даний час позивачка повнолітня, працездатна та має високі заробітки, хоча і не офіційно. Стан його здоров`я поганий, тому йому необхідно постійно купувати ліки, витрачаючи значну частку пенсії. Він потребує стороннього догляду. Вказує, що він не може забезпечити себе самим необхідним і потребує матеріальної допомоги від своєї дитини, яка добровільно надавати йому допомогу не бажає.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 27 березня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, позивач ОСОБА_1 13 травня 2019 року подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність і необґрунтованість, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити. Вказував, що судом першої інстанції належним чином не встановлені обставини справи та не перевірені докази. Звертає увагу, що в нього скрутне матеріальне становище та не задовільний стан здоров'я.

Відповідач подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на те, що позивач не надав доказів, що він потребує матеріальної допомоги і факт непрацездатності, не є підставою для стягнення аліментів на його утримання.

ОСОБА_1 просив суд апеляційної інстанції викликати його в судове засідання з метою пояснення конкретних обставин справи.

Однак, вказане клопотання не може бути задоволене судом з огляду на наступне.

Як убачається з матеріалів справи, предметом спору є стягнення аліментів.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За правилами пункту 1 частини 4 статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.

Згідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Суд враховує, що правовідносини сторін засновані на письмовій документарній формі, докази, які сторони вважали за необхідне подати, подані, позиції скаржника викладені письмово згідно із п.5 ч.2 ст.356 ЦПК України.

Відтак, судом апеляційної інстанції не встановлено підстав для розгляду справи за участю сторін, а тому суд не вбачає підстав для задоволення клопотання ОСОБА_1 про проведення розгляду справи за його участі.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір, і відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що позивачем не доведено факт того, що позивач, як непрацездатний батько, потребує матеріальної допомоги.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1-5 статі 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст. 202 Сімейного кодексу України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Згідно ч.1 ст. 205 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін.

Як роз`яснено в п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 № 3, обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст. 204 СК). Згідно з ч. 2 ст. 205 СК при визначенні розміру аліментів на непрацездатних батьків необхідно враховувати можливість отримання ними матеріальної допомоги від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, а також від дружини, чоловіка та своїх батьків.

Тобто, виходячи із зазначених норм, обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів:1) походження дитини від матері, батька 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних обставин.

З огляду на вищевикладене вбачається, що право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. А необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є батьком відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції від 01.09.2007 року, серія НОМЕР_1 (а.с. 6).

Шлюб між батьками відповідача розірваний рішенням Подільського районного суду м. Києва від 25.12.2013 року (справа № 758/10124/13-ц) (а.с. 3).

Позивач є пенсіонером, що підтверджується копією пенсійного посвідчення, отримує пенсію в розмірі 1497,00грн. на місяць (станом на березень 2019 року), що підтверджується копією довідки ГУ ПФУ в місті Києві від 13.03.2019 року № 6044 (а.с. 101).

Відповідно до довідки №848 від 07.04.2017 року виданою КП «Комунальний концерн» ОСОБА_1 зареєстрований і мешкає в АДРЕСА_1 , крім того, позивач є власником вказаної квартири (а.с. 7).

Позивач має інвалідність 2 групи довічно за загальним захворюванням, рекомендовано - «Д» нагляд у ортопеда (а.с. 2).

Згідно інформаційної довідки з Реєстру нерухомого майна станом на 22.08.2018 року за ОСОБА_1 (№ і серія паспорту та РНОКПП співпадає з даними позивача) належить нерухоме майно: земельна ділянка площею 4,5937га, яка розташована в Пирятинському районі Полтавської області та передана ОСОБА_1 в оренду; квартира загальною площею 164,7кв.м. в м. Одеса, будинок в м. Біла Церква Київської області ) (а.с. 46-52).

Згідно довідки-розрахунку від 19.12.2018 року, виданої Подільським РВ ДВС м. Київ, позивач з 07.03.2017 року має заборгованість перед матір`ю відповідача - ОСОБА_4 за аліментами, які стягнуті на утримання малолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 64639,00грн.. (а.с. 98-99).

ОСОБА_2 народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 , вік - 23 роки, студентка заочної форми Київського професійно-педагогічного коледжу, навчається на платній основі за договором від 02.08.2018 року, строк навчання - 2 роки (а.с. 58-59, 102).

Також встановлено, що у позивача є повнолітній син, якому 33 роки, про цей повідомили обидві сторони у справі, але позивач в суді першої інстанції зазначив про те, що він заявляє вимоги на своє утримання лише з повнолітньої дочки - відповідача у справі.

Проаналізувавши наявні у матеріалах справи докази у сукупності із вище переліченими нормами законодавства, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції, врахувавши, матеріальний та сімейний стан сторін, а саме: вік відповідачки, її навчання на платній основі в коледжі, а також те, що у позивача є повнолітній син віком 33 роки та нерухоме майно у власності (дві квартири та земельна ділянка), дійшов вірного висновку про те, що позивач, не надав суду належних, допустимих достовірних та достатніх доказів того, що він потребує матеріальної допомоги.

Суд апеляційної інстанції вважає, що доходи від використання нерухомого майна, яке перебуває у власності позивача, можуть забезпечити гідний рівень його життя та буде достатнім для придбання ліків та інших витрат.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, рішення суду ухвалене з додержанням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права, і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 27 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено «17» вересня 2019 року.

Головуючий суддяЛ.П. Сушко СуддіР.В. Березовенко А.С. Сержанюк