Дата документу 30.01.2019 Справа № 319/194/18
Запорізький апеляційний суд
Є. у. № 319/194/18 Головуючий у 1 інстанції: Горбачов Ю.М.
№ провадження Суддя-доповідач: Воробйова І.А.
ПОСТАНОВА

Іменем України

30 січня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі:

головуючого: Воробйової І.А.,

суддів: Бєлки В.Ю.,

Онищенка Е.А.

секретар: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 04 червня 2018 року у складі судді Горбачова Ю.М. у справі за позовом ОСОБА_3 до Більмацької селищної ради Більмацького району Запорізької області, ОСОБА_4, третя особа Приватний нотаріус Більмацького районного нотаріального округу у Запорізькій області Дашевська Антоніна Олексіївна, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2018 року ОСОБА_3 звернулась до суду із вищезазначеним позовом, в якому просила визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька - ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, визнавши встановлений законом строк для прийняття спадщини, як пропущений мною з поважної причини.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що на момент смерті з батьком не проживав, оскільки останній розлучився з матір'ю, коли ОСОБА_3 було майже п'ять років, та створив нову сім'ю, а саме одружився на ОСОБА_4 (далі - відповідач). Як відомо позивачу зі слів померлого, на останнього була зареєстрована нерухомість в смт. Більмак Більмацького району Запорізької області, автомобіль та зброя, оскільки він був мисливцем майже все життя. Після смерті батька позивач спілкувався з відповідачем стосовно майна, яке залишилося після померлого, однак ОСОБА_4 повідомила, що він нічого не отримає, бо не має на це права. Протягом встановленого законодавством шестимісячного строку позивач не встиг звернутися з заявою про прийняття спадщини за законом по двом причинам, а саме через хворобу, що підтверджується випискою з медичної картки амбулаторного хворого №50068, та через несприятливі погодні умови, оскільки мешкає в іншій області.

Позивач звернувся до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак йому було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій з причини пропуску терміну вступу у спадщину. За таких обставин позивач вимушений був звернутися до суду за захистом свого порушеного права.

Рішенням Куйбишевського районного суду Запорізької області від 04 червня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, позивач ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_7 просив рішення суду першої скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі, судові витрати покласти на відповідача ОСОБА_4

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер ОСОБА_6, який був батьком позивача ОСОБА_3 та чоловіком відповідача ОСОБА_4, що підтверджується відповідно свідоцтвом про смерть (а.с. 7), свідоцтвом про народження (а.с. 6) та копією паспорта ОСОБА_4 (а.с. 30).

Після смерті останнього залишилась спадщина у вигляді житлового будинку, автомобілю, мисливської зброї .

За життя спадкодавець заповіт не залишив.

Позивач на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем не проживав і у визначений законодавством шестимісячний термін заяви про прийняття спадщини після смерті батька до нотаріальної контори не подав.

Неподання заяви про прийняття спадщини ОСОБА_3, позивач пояснив тим, що 15 січня 2018 року викликав швидку з ознаками захворювання на ОРВВ, а також 19 січня 2018 року та 22 січня 2018 року був на прийомі у лікаря, де йому поставлено діагноз «Гострий бронхіт», що підтверджується довідкою Темрюцької амбулаторії ЗП/СМ №4 від 12.02.2018 року №27 (а.с. 11). Також ОСОБА_3 пояснив, що проживає в с. Темрюк Нікольського району Донецької області та хоч і був хворим, проте не міг подати заяву про прийняття спадщини за законом через несприятливі погодні умови та відсутністю автосполучення з смт. Більмак Більмацького району Запорізької області, що підтверджується зведеними даними погодних умов по Донецькій області за період з 10.01.2018 по 20.01.2018 року, наданими Донецьким регіональним центром з гідрометеорології 19.02.2018 року за вих. №100/01-215 (а.с. 32-54).

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано достовірних та безспірних доказів щодо неможливості звернення до нотаріальної контори у визначений законодавством шестимісячний термін із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, а перебування на амбулаторному лікуванні позивача було не тривалим.

Судова колегія з висновками суду першої інстанції погоджується.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Як роз'яснено в п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76, 89 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Крім того, в ч. 6 ст. 81 ЦПК України, визначено, що доказування (а, отже, і рішення суду) не може ґрунтуватися на припущеннях.

Розглядаючи спір, колегія суддів прийшла до висновку, що суд першої інстанції, не зважаючи на доводи апеляційної скарги, повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, в тому числі й тим, на які посилається апелянт, і обґрунтовано відмовив у позові.

Не зважаючи на доводи апеляційної скарги, позивачем в порушення вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, належ

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тих же доводах оцінку яким дав суд першої інстанції.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, згідно з яким, Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції а також розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 04 червня 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 11 лютого 2019 року.

Головуючий:

Судді: