Постанова

Іменем України

04 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 393/427/16-ц

провадження № 61-28140св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Сердюка В. В., Фаловської І. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Заболотній Павло Леонідович, на рішення Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 14 квітня 2017 року у складі судді Мохонько К. М. та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 04 липня 2017 року у складі колегії суддів: Чельник О. І., Авраменко Т. М., Суровицької Л. В.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до

ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 30 листопада 2000 року є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці площею 1 155 кв. м.

Власником суміжного домоволодіння на підставі свідоцтва про право власності від 02 червня 1966 року на АДРЕСА_1 був ОСОБА_3 . До вказаного домоволодіння належав лише житловий будинок - літ. «А». Інших споруд ОСОБА_3 у власності не мав.

Разом з тим, після смерті ОСОБА_3 відповідач набув у спадок нерухоме майно, яке не належало спадкодавцеві та частина якого знаходиться на земельній ділянці позивача. Так, відповідно до свідоцтва про право власності на спадщину ОСОБА_2 успадкував житловий будинок - літ. «Ааа1а2», літню кухню - літ. «Б», лазню - літ. «Г», сарай - літ. «Д», погріб - літ. «Ее», сарай - літ. «З», вбиральню - літ. «Ж», котельню - літ. «И», гараж -літ. «К», а померлий ОСОБА_3 мав у власності лише житловий будинок - літ. «А».

Зазначив, що інші об`єкти (крім будинку - літ. «А») на АДРЕСА_1 відносяться до об`єктів самочинного будівництва, на які право власності у встановленому законом порядку померлий ОСОБА_3 не оформляв, тому відповідач не міг набути на них права власності у порядку спадкування.

Позивач також вказував, що він хотів виготовити технічну документацію на свою земельну ділянку, на якій знаходиться його житловий будинок, проте виявив, що на цій же земельній ділянці знаходяться будівлі, на які у порядку спадкування набув право власності відповідач.

Оскільки спірні будівлі є самочинними та частина цих будівель знаходиться на земельній ділянці позивача, а спадкодавець у визначеному законом порядку не набув на них право власності, то свідоцтво про право на спадщину від 22 січня 2016 року порушує законні права та інтереси позивача.

На підставі викладеного ОСОБА_1 просив: визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 22 січня 2016 року, видане Новгородківською районною державною нотаріальною конторою Кіровоградської області на ім`я ОСОБА_2 ; скасувати державну реєстрацію у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на житловий будинок (об`єкт житлової нерухомості) на АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 14 квітня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач не довів порушення, невизнання або оспорювання своїх прав, свобод чи інтересів при видачі нотаріусом 22 січня 2016 року свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_2 , оскільки це свідоцтво видано на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, при цьому площа земельної ділянки, на якій вони знаходиться, не вказана. Позивач не є спадкоємцем майна, на яке видано свідоцтво про право на спадщину.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 04 липня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, а також зазначив, що доводи ОСОБА_1 про знаходження сараїв - літ. «Д», «З», які відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом відносяться до домоволодіння АДРЕСА_1 та належать на праві власності ОСОБА_2 , розташовані на земельній ділянці позивача, не підтверджені належними та допустимими доказами.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Заболотній П. Л., посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, справу направити на новий розгляд до місцевого суду.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що висновки судів першої та апеляційної інстанцій є безпідставними та не ґрунтуються на матеріалах справи.

Так, відповідно до подання від 20 лютого 1985 року сарай - літ. «З», баня - літ. «Г», сарай - літ. «Д», відносяться до самовільно побудованих будівель.

Згідно з технічними планами на домоволодіння позивача об`єкти, позначені літерами «З» і «Д», побудовані на земельній ділянці, яка знаходиться у його користуванні.

Позивач, маючи намір виготовити технічну документацію на земельну ділянку, на якій знаходиться його житловий будинок, виявив своє порушене право та звернувся до Новгородківської селищної ради Кіровоградської області із заявою про вирішення земельного спору, проте йому було повідомлено, що даний спір вирішити неможливо через наявність свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Крім того, свідоцтво про право власності на домоволодіння, яке належало спадкодавцю, не містить підпису уповноваженої особи та реєстраційного номеру документу, отже нотаріус не мав права на підставі такого свідоцтва про право на власність видати свідоцтво про право на спадщину.

Через наявність незаконного свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого на ім`я відповідача, позивач не має можливості оформити технічну документацію на земельну ділянку, тому його права порушені.

Доводи інших учасників справи

У жовтні 2017 року ОСОБА_2 подав відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що він 22 січня 2016 року отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом у встановленому законом порядку, підстави для його скасування відсутні.

Спірне майно знаходиться на земельній ділянці ОСОБА_2 .

Доводи ОСОБА_1 про те, що спірні споруди знаходяться на його земельній ділянці, жодним належним доказом не підтверджено.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження та витребувано цивільну справу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

22 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки», у справі призначено повторний автоматизований розподіл.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 28 серпня 2019 року справу призначено до розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 30 листопада 2000 року є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці площею 1 155 кв. м.

У договорі дарування зазначено, що житловий будинок, який є предметом цього правочину, має також літню кухню - літ. «Бб», сарай - літ. «В», сарай - літ. «Г», погріб - літ. «Д», сарай - літ. «Е», сарай - літ. «Ж», огорожу № 1, 2, які розташовані на земельній ділянці площею 1 155 кв. м.

На підставі рішення Виконавчого комітету Новгородківської селищної ради Кіровоградської області від 25 квітня 1966 року видано дублікат свідоцтва про право власності на житловий будинок з надвірними будівлями розташований на АДРЕСА_1 і належить ОСОБА_3 на праві приватної власності.

У свідоцтві вказано, що передається будинок в цілому, без додаткових будівель і споруд.

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до довідки Кіровоградського обласного об`єднаного бюро технічної інвентаризації від 08 грудня 2015 року ОСОБА_3 був власником домоволодіння на АДРЕСА_1 , адресу якого у подальшому було змінено на АДРЕСА_1 .

Державним нотаріусом 22 січня 2016 року видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом, відповідно до якого спадкоємцем майна ОСОБА_3 є його син ОСОБА_2

Спадщина складається з житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями на АДРЕСА_1 . У свідоцтві також зазначено: житловий будинок - літ. «Ааа1а2», має господарські будівлі, які до нього прилягають, а саме: літню кухню - літ. «Б», лазню - літ. «Г», сарай - літ. «Д», погріб - літ. «Ее», вбиральню - літ. «Ж», сарай - літ. «З», котельню - літ. «И», гараж - літ. «К», огорожі № 1, 4.

Видане свідоцтво зареєстроване у спадковому реєстрі 22 січня 2016 року.

Встановлено, що 27 травня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до селищного голови із заявою, в якій повідомляв про те, що у 2016 році почав виготовляти технічну документацію на земельну ділянку та виявив, що частина його земельної ділянки використовуються ОСОБА_2 , який добровільно усунути перешкоди не бажає. Вказував, що відповідач порушує його право на користування земельною ділянкою, тому він не може належним чином виготовити технічну документацію. Просив вирішити земельний спір та зобов`язати відповідача усунути перешкоди у користуванні вказаним вище майном.

Відповідно до листа Новгородківської селищної ради Кіровоградської області від 21 червня 2016 року селищна рада не має можливості вирішити земельний спір відносно меж земельних ділянок між домоволодіннями на АДРЕСА_1 АДРЕСА_1 у зв`язку з тим, що на спірній земельній ділянці розташовані господарські будівлі, які відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом належать на праві приватної власності ОСОБА_2 .

Згідно з поданням Кіровоградського міжміського бюро технічної інвентаризації від 20 вересня 1985 року на АДРЕСА_1 ОСОБА_3 самочинно побудував наступні будівлі: сіни до літньої кухні - літ. «б», сарай - літ. «В» , баню - літ. «Г», сарай - літ. «Д».

За змістом архівного витягу з рішення Виконавчого комітету Новгородківської селищної ради народних депутатів Кіровоградської області від 23 грудня 1993 року ОСОБА_3 передано у власність земельну ділянку на АДРЕСА_1 площею 0,17 га (0,15 га для обслуговування житлового будинку та 0,02 га для ведення особистого підсобного господарства).

Згідно з архівним витягом з рішення дванадцятої сесії Новгородківської селищної ради Кіровоградської області двадцять третього скликання від 14 лютого 2001 року у приватну власність ОСОБА_1 передано земельну ділянку на АДРЕСА_1 площею 0,15 га.

Відповідно до акта обстеження земельних ділянок, яке проведене 05 травня 2016 року комісією за розпорядженням селищного голови у складі заступника селищного голови, землевпорядника та депутата селищної ради, за домоволодінням на АДРЕСА_1 рахується земельна ділянка площею 0,17 га, фактична площа земельної ділянки становить 0,1766 га; за домоволодінням на АДРЕСА_1 рахується земельна ділянка площею 0,15 га, фактична площа земельної ділянки становить 0,1059 га.

Згідно з актом обстеження Новгородківської селищної ради Кіровоградської області від 27 червня 2017 року на земельній ділянці, яка знаходиться у користуванні позивача знаходяться будівлі (сараї) відповідача.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду не відповідають.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У відповідності до статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Власник земельної ділянки або землекористувач, відповідно до частини другої статті 152 ЗК України, може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно зі статтею 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Порушені права ОСОБА_1 підлягають захисту в судовому порядку.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 як на підставу своїх доводів, викладених у позовній заяві, посилався на лист Новгородківської селищної ради Кіровоградської області від 21 червня 2016 року, свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 22 січня 2016 року, подання Кіровоградського міжміського бюро технічної інвентаризації від 20 вересня 1985 року, акти обстеження земельних ділянок від 05 травня 2016 року та від 27 червня 2017 року.

Проте, суд не дослідили належним чином вказані документи та не спростували належними та допустимими доказами заявлені позивачем вимоги.

Разом з тим, указаним вище актом від 27 червня 2017 року підтверджено, що на земельній ділянці позивача знаходяться будівлі, які успадкував відповідач.

Відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій) суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Проте, як суд першої інстанції, так й апеляційний суд не сприяли всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, не роз`яснили сторонам по справі про необхідність призначення у справі судової земельно-технічної експертизи з метою підтвердження (спростування) заявлених позивачем вимог, не попередили про наслідки вчинення або невчинення цієї процесуальної дії.

Позивач, звертаючись з указаними позовними вимогами, правомірно обґрунтовував порушення його права на виготовлення технічної документації на земельну ділянку на АДРЕСА_1 тим, що на цій земельній ділянці знаходяться будівлі, на які у порядку спадкування набув право власності відповідач.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки.

Разом з тим, відмовляючи у задоволенні вимог позову суди виходили із того, що спірним свідоцтвом не порушені права та інтереси позивача.

Такі висновки є помилковими та не ґрунтуються на нормах права.

Як убачається зі свідоцтва про право на спадщину, відповідачу передано будинок та господарсько-побутові будівлі, що до нього прилягають.

Разом з тим, згідно зі свідоцтвом про право власності від 1966 року спадкодавцю відповідача належав будинок, господарсько-побутові будівлі не зазначені.

Крім того, за домоволодінням на АДРЕСА_1 рахується земельна ділянка площею 0,17 га, фактична площа земельної ділянки становить 0,1766 га; за домоволодінням на АДРЕСА_1 рахується земельна ділянка площею 0,15 га, фактична площа земельної ділянки становить 0,1059 га.

Відповідно до архівного витягу з рішення Виконавчого комітету Новгородківської селищної ради народних депутатів від 23 грудня 1993 року ОСОБА_3 передано у власність земельну ділянку на АДРЕСА_1 площею 0,17 га.

Згідно з архівним витягом з рішення дванадцятої сесії Новгородківської селищної ради Кіровоградської області двадцять третього скликання від 14 лютого 2001 року у приватну власність ОСОБА_1 передано земельну ділянку на АДРЕСА_1 площею 0,15 га.

Судами не встановлено, чи побудовані вищевказані господарсько-побутові будівлі у межах земельної ділянки відповідача, оскільки позивач стверджував, що частина цих будівель побудована на земельній ділянці, яка виділена йому у користування.

Статтею 96 ЗК України передбачено, що землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, дотримуватись правил добросусідства тощо.

Стаття 1 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій) передбачає, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Як встановлено вище, згідно з актом обстеження Новгородківської селищної ради Кіровоградської області від 27 червня 2017 року на земельній ділянці, яка знаходиться у користуванні позивача знаходяться будівлі (сараї) відповідача.

Вирішуючи спір, суди не сприяли всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, не попередили сторони про наслідки невчинення процесуальних дій та не запропоновували призначити у справі судову земельно-технічну експертизу для встановлення дійсних обставин справи, зокрема, чи знаходяться спірні будівлі на земельній ділянці позивача, яка виділена йому в користування.

Крім того, суди не встановили площі земельних ділянок, якими користувалися попередні власники домоволодінь АДРЕСА_3 та АДРЕСА_1 .

У мотивувальній частині рішення має міститися обґрунтування щодо кожного доводу сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції.

Проте суди пояснення позивача, надані ним докази, що підтверджують порушення його права, залишили поза увагою, не спростували ці доводи належними та допустимими доказами.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені, тому суд касаційної інстанції позбавлений можливості усунути вказані недоліки і перевірити доводи позивача та відповідачів, оскільки вони потребують встановлення обставин, які не були встановлені судом.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Отже, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції відповідно до вимог статті 411 ЦПК України.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Заболотній Павло Леонідович, задовольнити.

Рішення Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 14 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 04 липня 2017 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська