Справа №265/682/19
Провадження №2/265/697/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2019 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі головуючого судді Костромітіної О. О.,

за участю секретаря судового засідання - Хайтулової Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу,

В С Т А Н О В И В:

31 січня 2019 року позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_3 з вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 37000 гривен, інфляційні витрати в розмірі 2978,50 грн. та 3% річних у розмірі 2042,40 грн. В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що 27 липня 2018 року між ним та відповідачем було укладено договір позики № 1712 на суму 37000 грн., строком повернення грошових коштів визначено 31 липня 2018 року, що підтверджується письмовим договором, посвідченим нотаріально. Однак, не зважаючи на те, що строк виконання зобов`язання вже сплинув, відповідач до теперішнього часу грошові кошти, отримані в борг, не повернув. Просив стягнути із відповідача заборгованість, яка утворилась станом на 30.01.2019р., яка складається з: суми боргу в розмірі 37000 гривен, інфляційних витрат в розмірі 2978,50 грн., 3% річних у розмірі 2042,40 грн.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилися, в письмовій заяві просили розглядати справу за їх відсутності.

Відповідач ОСОБА_3 , будучи повідомленим про час та місце розгляд справи належним чином, у судове засідання повторно не з`явився.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (частина перша статті 207 ЦК України).

Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України).

Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Дослідивши договір позики № 1712 від 27.07.2018р., який посвідчено приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Скалун Р.В., суд дійшов висновку, що 27 липня 2018 року між сторонами був укладений договір позики, за яким позивач ОСОБА_1 передав відповідачу ОСОБА_3 у якості займу 37000 грн., а останній зобов`язався повернути зазначену суму до 31 липня 2018 року. (а.с.10)

Таким чином суд встановив, що укладений сторонами письмовий договір позики є не лише фактом укладення договору, а й передачі позикодавцем ОСОБА_1 суми 37000 грн. позичальникові ОСОБА_3 , а тому у відповідача виникло боргове зобов`язання перед позивачем.

Спір про розмір отриманої відповідачем суми не підлягає доказуванню, оскільки сторони уклали угоду у письмовій формі, що підтверджується договором позики від 27 липня 2018 року.

Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Строки, обумовлені у договорі, сплинули, отже позивач вправі звернутись за судовим захистом.

За таких підстав, суд стягує із відповідача, як особи відповідальної за невиконання боргового зобов`язання, суму боргу в розмірі 37000 грн.

На підставі ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно розрахунку наданого позивачем, сума 3 % річних від простроченої суми заборгованості, за договором позики від 27 липня 2018 року складає 2042,40 грн. Згідно наданого позивачем розрахунку інфляційні витрати на суму заборгованості складає 2978,50 грн.

Судом перевірено та встановлено, що наданий позивачем розрахунок відповідає порядку нарахування інфляційних витрат та трьох відсотків річних, встановленому Постановами Верховного Суду України та Вищого Господарського Суду України та повністю узгоджуються з «Рекомендаціями щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ», викладених в листі Верховного суду України від 03.04.97 р. №62-97р.

За таких підстав, з відповідача, як особи відповідальної за невиконання зобов`язання за договором позики, підлягає стягненню сума боргу на користь позивача в загальному розмірі 42020,90 грн., яка складається: з суми основаного боргу - 37000 грн.; інфляційних витрат у розмірі 2978,50 грн. та 3% річних від простроченої суми в розмірі 2042,40 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати, а саме по оплаті судового збору в сумі 768,40 грн.

Керуючись ст. 263-265 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму боргу в загальному розмірі 42020 (сорок дві тисячі двадцять) гривень 90 коп., яка складається: з суми основаного боргу - 37000 грн.; інфляційних витрат у розмірі 2978,50 грн. та 3% річних від простроченої суми в розмірі 2042,40 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 768,40 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження у випадках, передбачених ст. 354 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Донецького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_2 .

Представник позивача: ОСОБА_2, адреса: АДРЕСА_3 , ІПН НОМЕР_3 .

Повний текст судового рішення складено 09 вересня 2019 року.

Суддя О.О. Костромітіна