АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/896/19Головуючий у 1-й інстанції Корман О.В. Доповідач в апеляційній інстанції Фетісова Т.Л.
Категорія: 304090000
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2019 року м. Черкаси

Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідач Фетісова Т.Л.

судді Сіренко Ю.В., Пономаренко В.В.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу позивача на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 14.03.2019 (повний текст складено 14.03.2019, суддя в суді першої інстанції Корман О.В.) у цивільній справі за позовом АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, :

в с т а н о в и в :

АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду 17.12.2018 з даним позовом, яким просило стягнути з відповідача на свою користь 50659,67 грн. кредитної заборгованості, мотивуючи про те, що ОСОБА_1 , як позичальник, не виконав належним чином свої зобов`язання по кредитному договору внаслідок чого у нього перед банком утворилася заборгованість, про стягнення якої разом з нарахованими згідно умов договору платежами (відсотки за користування кредитними коштами, пеня, штрафи) банк порушує питання в даній справі.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 14.03.2019 позов у справі залишено без задоволення з посиланням на те, що позовні вимоги не обґрунтовано доказами, оскільки позивач не довів, що відповідач був ознайомлений з Тарифами обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умовами та правилами надання банківських послуг в Приватбанку, розрахунок заборгованості наданий банком стосується кредиту, одержаного відповідачем.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивачем подано 23.04.2019 через відділення поштового зв`язку апеляційну скаргу, в якій він, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та новим рішенням задовольнити позовні вимоги у справі. В обґрунтування вказано на те, що банк надав суду належні докази наявності заборгованості у відповідача, зокрема, копію анкети-заяви від 26.03.2008 у якій позичальник вказав, що він ознайомився зі змістом умов та правил кредитування в Приватбанку. Позичальник укладений кредитний договір не оспорює та проти його умов не заперечує. У заяві на одержання кредитних коштів наявний підпис відповідача про те, що ця заява та викладені на веб-сайті банку «Тарифи» та «Умови та правила надання банківських послуг» становлять кредитний договір (договір приєднання до запропонованих банком умов кредитування). Позичальник користувався кредитним картрахунком, що додатково свідчить про наявність між сторонами справи правовідносин на підставі кредитного договору.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При розгляді справи встановлено, що 26.03.2008 відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку згідно якої ним в банку одержано кредит у розмірі 1000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на веб-сайті Приватбанку, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві (а.с.13 на звороті).

Згідно довідки банку термін дії картки відповідача становить по лютий місяць 2018 року, тобто по 28.02.2018.

Пунктами 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору встановлено, що відповідач при укладанні договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку.

Власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п. 2.1.1.5.7 Договору.

Овердрафт (п. 1.1.1.63 Договору) короткостроковий кредит, який надається Банком Клієнту у разі перевищення суми операції за платіжною карткою над сумою залишку коштів на його Рахунку в розмірі ліміту кредитування.

Пунктом 1.1.3.2.4 Договору для АТ КБ «ПриватБанк» передбачена можливість зміни Тарифів та інших невід`ємних частин Договору.

На підставі п. 1.1.5.2 Договору, неотримання або несвоєчасне отримання Клієнтом виписок про стан рахунків не звільняє Клієнта від виконання його зобов`язань за даним Договором.

Згідно п.п. 1.1.6.1, 1.1.6.2 Договору зміни в «Умови та правила надання банківських послуг» вносяться банком щомісячно в односторонньому порядку, а у випадках, коли в односторонньому порядку внесення змін неможливо, банк повідомляє клієнтів про внесені зміни шляхом використання різних каналів зв`язку,

У разі незгоди зі змінами «Умов та правил надання банківських послуг» або «Тарифів Банку» клієнт має право надати Банку заяву про розірвання Договору, виконавши умови п. 2.1.1.5.4 Договору.

Пунктом 2.1.1.12.1 Договору сторонами погоджено, що зобов`язання Клієнта з повернення тіла кредиту, процентів за користування кредитом, комісії, пені та штрафів, тобто, загальна заборгованість клієнта є борговими зобов`язаннями.

Відповідно до п. 2.1.1.3.3 Договору відповідач доручив Банку списувати з карткового рахунку суми грошових коштів у розмірі здійснених ним операцій, а також вартість послуг, визначену Тарифами Банку при настанні термінів платежу, а при виникненні боргових зобов`язань згідно п.п. 2.1.1.12.9 Договору, списувати з будь-якого рахунку відкритого в Банку грошові кошти для здійснення платежу з метою повного або часткового погашення боргових зобов`язань, у тому числі Мінімального обов`язкового платежу.

На підставі п. 2.1.1.12.2 Договору, сплату процентів за користування Кредитом Клієнт здійснює шляхом надання доручення Банку про списання грошей з його поточного рахунку в розмірі нарахованих процентів (договірне списання).

Згідно п. 2.1.1.12.2 Договору в разі непогашення Клієнтом боргових зобов`язань за Кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати, за користування Кредитом Клієнт сплачує Банку проценти в розмірі, зазначеному в Тарифах, що діють на дату нарахування.

У разі виникнення прострочених зобов`язань за кредитом, згідно п. 2.1.1.12.2.1 Договору Клієнт сплачує Банку проценти в подвійному розмірі від зазначених в Тарифах, що діють на дату нарахування.

При непогашенні суми простроченого кредиту, згідно п. 2.1.1.12.6.1 Договору на суму від 100,00 грн., Клієнт сплачує Банку пеню відповідно до встановлених тарифів, що діють на дату нарахування. Пеня нараховується в день нарахування відсотків за кредитом.

Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Договору при порушенні позичальником строків платежів при якомусь з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити Банку штраф в розмірі згідно тарифів.

Відповідно до п.п. 2.1.1.4.2, 2.1.1.4.6 Договору Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань у разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов`язків за цим Договором.

Правовідносини між сторонами у справі, які ґрунтуються на вищенаведених положеннях кредитного договору, регламентуються наступними правовими нормами.

Згідно положень ч.ч.1, 2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; ч.2 ст.1054 та ч.2 ст.1050 ЦК України - наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

Відповідно до положень ст.ст.526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установленні строки відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України про те, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованою договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Вимоги про визнання цього договору в цілому або його частини недійсними, а також про зміну або розірвання договору з передбачених законом підстав відповідач не заявляв.

У зв`язку з тим, що відповідач не виконував належним чином свої договірні зобов`язання, що ним не оспорюється, станом на 15.10.2018 він має заборгованість в розмірі 50659,67 грн., яка складається з наступного: 8371,62 грн. тіло кредиту, 18445,29 грн. відсотки, 21192,30 грн. пеня, 2650,46 грн. штраф.

Наявність та розмір заборгованості учасниками справи не оспорюється.

Одночасно апеляційний суд приймає до уваги, що за правовим висновком ВП ВС у постанові від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч.2 ст.1050 ЦК.

Оскільки строк дії кредитного договору між сторонами справи визначається строком дії картки позичальника, у даній справі це лютий 2018 року, отже банк мав право нараховувати відсотки до 28.02.2018 включно, що становить 3133,91 грн., згідно до наданого банком розрахунку.

Додатково слід врахувати, що позичальник неодноразово одержував нову картку в банку після закінчення строків дії попередніх карток та активно користувався кредитною карткою, що підтверджується довідкою про рух коштів по рахунку позичальника, зокрема, систематично частково погашаючи наявну заборгованість, що свідчить про його обізнаність з умовами кредитного договору, їх прийняттям та є підтвердженням з його сторони факту існування між сторонами справи договірних правовідносин.

У світлі викладеного не можна погодитися з висновками суду першої інстанції про те, що позовні вимоги у справі не обґрунтовано доказами, оскільки позивач не довів, що відповідач був ознайомлений з Тарифами обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умовами та правилами надання банківських послуг в Приватбанку, та те, що розрахунок заборгованості, наданий банком, стосується кредиту, одержаного відповідачем, адже їх спростовано відповідною заявою позичальника про одержання кредиту у Приватбанку , змістом розрахунків банку та фактом систематичного часткового виконання позичальником своїх договірних зобов`язань.

Такі висновки відповідають правовим позиціям ВС, викладеним у постанові від 21.03.2018 у справі №441/569/17, постанові від 20.05.2019 у справі №428/3288/17, постанові від 06.02.2018 у справі №755/2720/16-ц.

Крім того, відповідно до правового висновку ВС у справі №922/2263/17 від 15.06.2018 підписавши заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, тарифів банку, та заяву про відкриття рахунку, відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку складає між сторонами у справі договір. Між сторонами укладено договір на підставі ст. 634 ЦК України шляхом приєднання.

Вказане спростовує твердження суду першої інстанції про те, що фактична відсутність підпису на Умовах та правилах надання банківських послуг не дає права їх застосовувати. Посилання суду на відсутність в матеріалах справи будь-яких доказів, які б підтверджували, що саме надані позивачем Умови розумів відповідач, підписуючи заяву на одержання кредиту, відхиляються апеляційний судом, оскільки відповідач не надав суду інших Умов та правил надання банківських послуг, які, на його думку, діяли на час підписання заяви.

У аспекті вищевикладеного не можна погодитися з висновками суду першої інстанції про те, що позивач не довів, що підписана відповідачем заява містить відомості про намір одержати кредит та його умови та позивач не вказав, яку саме банківську картку отримав відповідач та який рахунок використовувався для обігу кредитних коштів, адже в заяві відповідача (а.с.13) вказано про намір приєднатися до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, відповідачем одержано відповідну платіжну картку, якою він систематично користувався для оплати товарів та послуг, що підтверджується обігом коштів по картці, а також у послідуючому погодився на перевипуск банком картки, одержавши нову.

Суд першої інстанції належним чином не перевірив, чи підтверджується отримання та користування відповідачем кредитною карткою його фотографією з карткою у єдиній клієнтській базі банку, випискою по рахунку, яка містить операції по рахунку клієнта, строк дії та кількість виданих банком карток цій особі в рамках даного договору кредиту.

Також суд не врахував, що виписки по особовому рахунку боржника, які відповідно до положень ст.ст. 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» є первинними бухгалтерськими документами.

Висновки суду про те, що фактично кредитний договір між сторонами справи не укладався спростовуються, серед іншого, і тим, що відповідач не заперечував факт отримання ним кредитної картки.

Так як відповідач не заперечував проти наявності між сторонами справи кредитних правовідносин, які ґрунтуються на відповідному договорі, суд першої інстанції, вказуючи на їх відсутність, порушив правило диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України), адже про наявність вказаної обставини учасники справи не доводили.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд не навів правових мотивів, чому з наданих позивачем документів з урахуванням умов кредитного договору і вимог закону не можна встановити здійснені сторонами операції за кредитом й визначити розмір заборгованості при тому, що самим відповідачем не оспорено факту існування кредитних правовідносин з позивачем, а згідно ст. 204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Часткове виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором свідчить про прийняття такого договору до виконання та згоду з його умовами.

Одночасно, стосовно позову в частині вимог по стягнення пені, то апеляційний суд виходить з того, що відповідно до ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення (недотримання строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором) суперечитиме положенням ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної відповідальності одного виду за одне й те саме порушення, тому в задоволенні вимог позову про стягнення з відповідача штрафів має бути відмовлено.

Таким чином, на підставі вищевикладених фактичних обставин справи, встановлених судом, та норм законодавства апеляційний суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог про стягнення з позичальника кредитної заборгованості, оскільки їх належним чином обґрунтовано наданими доказами - відповідним кредитним договором та розрахунками, та стягнути з позичальника на користь банку заборгованість по тілу кредиту в сумі 8371,62 грн., 3133,91 грн. відсотків за користування кредитом та штрафу в сумі 2650,46 грн., а всього до стягнення підлягає 14155,99 грн.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 14.03.2019 у даній справі слід скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, та прийняти постанову про часткове задоволення позовних вимог.

На підставі ч.13 ст.141 ЦПК України у зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги та позовних вимог у справі (на 27,94%) до перерозподілу належать судові витрати сторін у справі по сплаті судового збору за розгляд справи судами першої та апеляційної інстанцій - з відповідача на користь позивача слід стягнути 1230,75 грн. (4405,00 грн. * 27,94%) судового збору.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу - задовольнити частково.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 14.03.2019 у цивільній справі за позовом АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - скасувати.

Позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» 14155,99 грн. кредитної заборгованості за кредитним договором № б/н від 26.03.2008.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» 1230,75 грн. судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 12.06.2019.

Суддя-доповідач

Судді