ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/1350/17 Номер провадження 22-ц/814/262/19Головуючий у 1-й інстанції Крючко Н.І. Доповідач ап. інст. Бондаревська С. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Бондаревської С.М.

суддів: Кузнєцової О.Ю., Пилипчук Л.І.,

секретар: Лимар О.М.

за участі позивача - ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3

представника позивача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на заочне рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 29 травня 2018 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації, про позбавленння батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В :

У травні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації, про позбавленння батьківських прав.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказувала, що з 14 серпня 2014 року вона з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають доньку - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 24 січня 2017 року шлюб між ними розірвано. Після розлучення дочка проживає разом з нею, відповідач проживає окремо та не бере участі в утриманні та вихованні дочки. Не турбується про фізичний та духовний розвиток дитини, матеріальної допомоги не надає.

Посилаючись на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню та матеріальному утриманні дитини, позивач просила позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно неповнолітньої доньки - ОСОБА_5.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 29 травня 2018 року позов ОСОБА_2 - задоволено. Позбавлено батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітньої доньки - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Вирішено питання щодо судових витрат.

Не погодившись з даним судовим рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив відповідач - ОСОБА_3

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив оскаржуване ним рішення районного суду - скасувати та ухвалити нове рішення - про відмову у задоволенні позовних вимог. Вважає, що висновки суду про наявність підстав для позбавлення його батьківських прав є помилковими та такими, що не ґрунтуються на законі, оскільки доводяться лише поясненнями самої матері дитини - позивача у справі.

Відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_3 учасниками справи не подано.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, підтверджується наявними у справі доказами, що з 14 серпня 2014 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано згідно рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 24 січня 2017 року.

В період шлюбу - ІНФОРМАЦІЯ_1 року, у сторін народилась донька - ОСОБА_5, яка проживає з матір'ю та перебуває на її утриманні.

Згідно Акту обстеження умов проживання дитини, складеного представником Служби у справах дітей Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації за місцем проживання позивача, за адресою: АДРЕСА_1, - ОСОБА_2 створені належні умови для проживання та виховання дитини.

Також судом встановлено, що з 01 вересня 2016 року дитина відвідує дошкільний заклад №298 Печерського району м. Києва. Згідно наданої зазначеним дошкільним закладом довідки від 21 липня 2017 року, за час перебування дитини в садочку, спілкування щодо її виховання та розвитку відбувається з матір'ю ОСОБА_2; батько дитини - ОСОБА_3 до садочку не з'являється.

За інформацією Управління охорони здоров'я Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації від 24 липня 2017 року №100/05-1727, дитина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, спостерігається амбулаторією №4 Комунального некомерційного підприємства Центр первинної медико санітарної допомоги №1 Голосіївського району. На прийом до лікаря з дитиною приходить мати - ОСОБА_2

Згідно рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 24 січня 2017 року, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі в розмірі 1 330 грн. щомісячно, починаючи з 25 жовтня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості НОМЕР_1 від 20 квітня 2018 року, виданої начальником відділу Голосіївського районного відділу ДВС м.Київ ГТУЮ у м.Києві, станом на 01 квітня 2018 року розмір заборгованості з примусового виконання виконавчого листа №553/3662/16-ц від 22.03.2017 року, виданого Ленінським районним судом м. Полтави, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліментів, складає 23486 грн. 59 коп.

Органом Опіки та піклування - Голосіївською районною у місті Києві державною адміністрацією у зв'язку з розглядом даної цивільної справи надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3, відносно малолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову та позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітньої доньки, суд першої інстанції виходив з доведеності факту ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків по вихованню дитини, мотивуючи тим, що останній не турбується про її фізичний, духовний та моральний розвиток, що є достатньою підставою для позбавлення його батьківських прав.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року,як принципове положення визначено, що дитина повинна зростати в умовах турботи

Згідно статті 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені бать-ківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

За роз'ясненнями, наведеними в пункті 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення та позбавлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року №3, - позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей.

За висновком Європейського суду з прав людини, оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв'язків, вимагає від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам'ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збере-ження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Таким чином, ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В обґрунтування своїх позовних вимог щодо позбавлення відповідача батьківських прав з підстав ухилення його від виконання обов'язків по вихованню дитини, позивач вказувала на те, що останній після розлучення проживає окремо, участі в утриманні та вихованні доньки не бере, не турбується про фізичний та духовний розвиток дитини, матеріальної допомоги не надає, має заборгованість по аліментах.

В той же час, наведені позивачем обставини самі по собі не свідчать про винність дій відповідача, які підлягають доведенню з урахуванням вимог ст. ст. 77, 78 ЦПК України.

В свою чергу, за доводами відповідача, висновок суду першої інстанції про те, що він ухиляється від виконання батьківських обов'язків стосовно своєї малолітньої доньки, - зроблений лише на показаннях позивача та наданих нею доказах, які не відповідають дійсності та спростовуються наданими ним доказами.

Посилання позивачки на те, що він не бере участі у вихованні та житті дитини і не бажає брати - неправдиві, оскільки він намагається спілкуватися з донькою та проводити з нею час, але позивачка, з мотивів особистого негативного ставлення до нього і конфліктних відносин між ними, умисно чинить йому в цьому перешкоди, а, враховуючи їх окреме прожи-вання та вік доньки, спілкування з нею на даний період часу можливе лише зі згоди матері.

Окрім того, зазначав, що заборгованість по аліментах виникла виключно через те, що йому було невідомо про ухвалення Ленінським районним судом заочного рішення у справі про стягнення з нього аліментів. Дізнавшись про наявність виконавчого провадження,- він відразу почав сплачувати аліменти у значно більшому розмірі ніж визначений у рішенні суду.

При цьому, відповідач також посилався на те, що про існування даного спору - не знав, відзив на позов не подавав, у судових засіданнях під час розгляду справи участі не брав, жодної судової повістки про виклик в судове засідання не отримував, оскільки в позовній заяві позивачкою була неправильно вказана його адреса.

Позовні вимоги ОСОБА_2 розглянуто судом та ухвалено рішення без його участі, в той час як він не був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи.

Доводи відповідача щодо неправильно зазначеної в позовній заяві адреси зареєстрова-ного у встановленому порядку його місця проживання, на яку, зокрема, судом надсилались судові повістки про його виклик у судові засідання, та які, з наведених вище підстав, повертались на адресу суду без вручення, - підтверджуються наявними у справі доказами /т.1 а. с. 2, 7, 83, 97, 114, 144, 197, 199, 243; т. 2 а. с. 19, 95/ та вказують на недотримання судом першої інстанції вимог п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України про відкладення розгляду справи у разі неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання.

В матеріалах справи також відсутні дані про отримання ОСОБА_3 і копії ухвали ра-йонного суду від 09 січня 2018 року про відкриття загального позовного провадження у вказаній справі та позовної заяви ОСОБА_2, що позбавило відповідача можливості ско-ристатись правом подати до суду відзив на позов та відповідні докази /т. 1 а. с. 225, 226, 239/.

Наведені порушення норм процесуального права, є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України.

Окрім того, аналізуючи докази, які містяться в матеріалах справи, апеляційний суд приходить до висновку, що позивач не довела факту ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню та матеріальному утриманні дитини.

Так, суд першої інстанції, констатуючи небажання відповідача брати участь у вихованні дитини, як встановлений факт, залишив поза увагою те, що матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження свідомого нехтування відповідачем батьківськимиобов'язками відносно своєї неповнолітньої доньки.

Не встановлені такі обставини і заочним рішенням Ленінського районного суду м.Полтави від 24 січня 2017 року у справі №553/3662/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, яке набрало законної сили та є чинним на час вирішення даного спору /т. 1 а. с. 209/.

Згідно характеристики, виданої завідувачем гуртожитку по АДРЕСА_1, де мешкали сторони, ОСОБА_7 під час проживання в гуртожитку порушень правил проживання не допускав, зарекомендував себе з позитивного боку, як чуйна та добропорядна людина.

Відповідач є працевлаштованим, згідно характеристик, виданих як за нинішнім, так і попереднім місцем роботи - характеризується виключно позитивно.

Відповідно до Медичної довідки про проходження обов'язкових попереднього та пси-хіатричного оглядів, а також Сертифіката про проходження профілактичного наркологічного огляду від 19 серпня 2018 року, ознак психіатричних та наркологічних захворювань у відпо-відача не виявлено /а. с. 12-25 провадження №2-п/553/23/2018/.

Згідно довідки-розрахунку заборгованості НОМЕР_1/5 від 09.11.2018 року, виданої начальником відділу Голосіївського районного відділу ДВС м.Київ ГТУЮ у м.Києві, за період з березня по листопад 2018 року відповідачем в рахунок заборгованості по аліментах спла-чено 22 053 грн. 90 коп., що зокрема, узгоджується з доводами апеляційної скарги /т.2 а с. 44/.

За нормами ч. 6 ст. 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Разом з тим, визнаючи висновок органу опіки і піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 належним доказом, районний суд не звернув уваги, що такий висновок не містить обґрунтування підстав для позбавлення відповідача таких прав, до того ж він наданий без спілкування та отримання жодних пояснень з боку батька дитини.

Встановивши відсутність винної поведінки та свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов'язками, а також те, що конфліктні відносини сторін впливають на можливість батька дитини безперешкодно зустрічатись з донькою, який бажає спілкуватися з нею та заперечує проти позбавлення його батьківських прав, - апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення позову.

За наведених обставин, виходячи з повноважень суду апеляційної інстанції, визначених нормами ст. 374 ЦПК України, за результатами розгляду апеляційної скарги, з урахуванням принципів змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства, колегія суддів приходить до висновку про скасування оскаржуваного судового рішення і ухвалення нового рішення - про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 367, 374, п. 3, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 29 травня 2018 року - скасувати. Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації, про позбавленння батьківських прав - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: /підпис/ Бондаревська С.М.

Судді: /підписи/ Кузнєцова О.Ю.

Пилипчук Л.І.

З оригіналом згідно:

Суддя: Бондаревська С.М.