Постанова

Іменем України

12 лютого 2019 року

м. Київ

провадження №22-ц/824/1258/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф.,

суддів - Махлай Л.Д., Шкоріної О.І.,

за участю секретаря Синявського Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2, в інтересах яких діє ОСОБА_3,

на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області

в складі судді Чернишової Є.Ю.

від 29 серпня 2018 року

у справі №381/673/18 Фастівського міськрайонного суду Київської області

за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5

до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_6,

треті особи: ОСОБА_7, Борівська селищна рада Фастівського району Київської області, Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції в Київській області, Фастівська районна державна адміністрація,

про усунення перешкод у користуванні майном, дотримання правил добросусідства шляхом зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

В березні 2018 року позивачі - ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом, в якому просили зобов'язати відповідачів демонтувати господарську будівлю для утримання кролів по АДРЕСА_1, що знаходиться біля межі розмежування земельних ділянок та прибрати всі поодинокі і розміщені групами клітки для утримання кролів, а також прибрати всі майданчики для компосту в глибину їхнього двору на відстань не менш як 25 метрів від житлового будинку.

Позовні вимоги обґрунтовували тим, що вони є власниками житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та земельної ділянки загальною площею 0,0991 га, на якій розташований будинок. Житловий будинок знаходиться зі сторони розмежування земельних ділянок із сусідами за адресою: АДРЕСА_1, де постійно спільно однією сім'єю проживають відповідачі, які протягом тривалого часу створюють конфлікту ситуацію та порушують законні права та інтереси позивачів.

Вказували, що на території земельної ділянки відповідачів встановлено господарську будівлю тимчасового характеру, яка постійно експлуатується як сарай для кролів, у якому одночасно вирощується і тримається понад 250 кролів. Кроляча ферма збудована на відстані 2,20 м від вхідних дверей та вікон житлового будинку позивачів, чим порушено будівельні та санітарні норми. Всі вимоги про перенесення будівлі відповідно до будівельних норм не виконані з боку відповідачів, господарська будівля - сарай для кролів має тимчасовий характер, в ньому проведено світло, але дана господарська будівля не відповідає будівельним та санітарним нормам.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 29 серпня 2018 року позов задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні позивачам земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_2 шляхом демонтажу одноповерхової господарської будівлі без влаштування фундаменту, розміром в плані зовнішнього контуру 8,9x2,85 метрів (сарай для утримання кролів), що знаходиться за адресою: Київська область, Фастівський район, смт Борова, вул. Тітова, будинок 23 та прибрати майданчик для компосту, що розміщений поряд з вищезазначеною господарською будівлею, на глибину двору не ближче 15 метрів від вікон житлового будинку позивачів; прибрати кролячі клітки, що знаходяться на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_3 подали апеляційну скаргу, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з'ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення спору.

В обґрунтування апеляційної скарги вказували, що судом першої інстанції безпідставно застосовано положення ст. 376 ЦК України та пункт 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України», оскільки споруда без влаштування фундаменту, яку просять демонтувати позивачі, не є об'єктом самочинного будівництва.

За вказаних обставин, просили скасувати рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 29 серпня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити у відповідній частині.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, позивачі подали відзив на апеляційну скаргу, посилаючись на те, що доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують правильних висновків суду першої інстанції. Просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване.

Інші учасники справи своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористалися.

Позивач ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_8, який одночасно є представником позивача ОСОБА_5, в судовому засідання проти задоволення апеляційної скарги заперечували, просили рішення залишити без змін.

Відповідачі: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_6 та третя особа ОСОБА_7, належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися, причини неявки суду не повідомили.

Треті особи: Борівська селищна рада Фастівського району Київської області, Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції в Київській області, Фастівська районна державна адміністрація, належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання своїх представників не направили.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи та їхніх представників, які не з'явилися в судове засідання.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження та вимог, що заявлялись у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Рішення суду в частині відмови в задоволенні позову до відповідача ОСОБА_6 не оскаржено, а тому в цій частині у відповідності до вимог ст. 367 ЦПК України судом апеляційної інстанції не переглядається.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає указаним нормам процесуального права.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що згідно договору дарування від 05.03.1986 ОСОБА_4є власником 2/7 частин житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_2. Інша частина вказаного будинку належить ОСОБА_5.

Також, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 належить в рівних частках земельна ділянка, загальною площею 0,0991 га, на якій розташований вказаний вище будинок.

За приписами ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується своїм майном па власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Звертаючись до суду з позовом, позивачі вказували на те, що відповідачами ОСОБА_9 та ОСОБА_2 грубо порушується їх права, як власників земельної ділянки, а саме відповідачами порушено будівельні та санітарнінорми при встановленні сараю для утримання кролів, майданчику для компосту, та кролячих кліток на суміжній земельній ділянці, що неодноразово ставало підставою для звернення до відповідних органів.

Відповідно до ст. 391 ЦК України та ч. 3 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своєю земельною ділянкою. Позов про усунення порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню, якщо позивач доведе, що він є власником земельної ділянки, і що діями відповідача порушується його право власності.

З аналізу наведених положень закону слідує, що для застосування положень ст. 391 ЦК України та ст. 152 ЗК Українисуд повинен встановити наявність певних обставин, які свідчать про те, що відповідачі порушили закон (технічні норми і правила), а також що такі дії порушують права позивачів.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно довідки Фастівського бюро технічної інвентаризації №1122 від 04.09.2017, домоволодіння АДРЕСА_1 на право спільної часткової власності належить ОСОБА_1 (1/2 частина), ОСОБА_6та ОСОБА_7 по 1/4 частині.

Крім того, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1

Наведені фактичні обставини свідчать, що позивачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є власниками земельної ділянки, яка межує з земельною ділянкою, що знаходиться у користуванні відповідачів, тобто сторони є суміжними землекористувачами.

Положеннями ч. 1 ст. 91 ЗК України на власників та землекористувачів земельних ділянок покладено обов'язок не порушувати права власників суміжних земельних ділянок.

В ст. 96 ЗК України зазначено, що землекористувачі зобов'язані, зокрема, дотримуватися правил добросусідства.

Згідно зч. 1 ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

Стаття 375 ЦК України надає право власникові земельної ділянки зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

За приписами п.3.25а* ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», відстань між житловими будинками та господарськими будівлями і спорудами слід приймати відповідно до санітарних норм за таблицею 3.2а, але не менше протипожежних норм згідно з таблицею 1 додатка 3.1.

Відповідно до таблиці 3.2а, відстань між житловим будинком та літньою кухнею та господарською будівлею (сараєм) для худоби, свійських тварин та птахів площею до 50 м повинен бути не менш ніж 15 метрів, до майданчика для компосту також 15 метрів.

Згідно з п. 3.26 ДБН 360-92**, відповідно до санітарних вимог майданчики для компосту, дворові вбиральні та очисні споруди каналізації повинні знаходитись у глибині двору не ближче 15 м від вікон житлових будинків, в тому числі і сусідніх садиб, сараї для утримання худоби і птиці - не ближче 12 м. Господарські будівлі й гаражі допускається об'єднувати на суміжних ділянках.

Згідно ст. 11 Закону України «Про будівельні норми», застосування будівельних норм або їх окремих положень є обов'язковим для всіх суб'єктів господарювання незалежно від форми власності, які провадять будівельну, містобудівну, архітектурну діяльність та забезпечують виготовлення продукції будівельного призначення.

Статтею 189 ЗК України визначено, що самоврядний контроль за використанням та охороною земель здійснюється сільськими, селищними, міськими, районними та обласними радами.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з листа Борівської селищної ради від 03.08.2017, при обстеженні заступником селищного голови по виконавчій роботі та керуючим апаратом земельної ділянки по АДРЕСА_1 за згоди ОСОБА_2 було виявлено тимчасову споруду, в якій розташовано клітки з кролями. Тимчасова споруда розміщена близько 1,5 метрів від тину та близько 2,5 м від будинку позивачів.

Згідно акту обстеження, складеного депутатом сільради ОСОБА_10 31.08.2017, власники будинку по АДРЕСА_1, побудували кролячу ферму з великою кількістю кролів від житлового будинку приблизно в 2 метрах від будинку позивачів; довжина ферми приблизно 15 м. Запах на подвір'ї зловонний, нестерпний.

15 вересня 2017 року Фастівська міська державна адміністрація надіслала Департаменту ДАБІ України в Київській області лист з проханням розглянути заяву ОСОБА_5 щодо незаконного будівництва, яке розпочато за адресою: АДРЕСА_1

Згідно із протоколом виїзного засідання тимчасової робочої групи Фастівської РДА від 27.09.2017 з розгляду звернення ОСОБА_5, встановлено, що ОСОБА_2 разом із чоловіком, з дозволу своєї матері ОСОБА_1, побудувала кролячу ферму біля паркану, який розмежовує земельні ділянки. Заінформацією Фастівського відділення Васильківського відділу поліції Київської області ОСОБА_2 з приводу встановлення нею будівлі для вирощування кролів проведено профілактичну бесіду. Зі слів керуючого справами Борівської селищної ради ОСОБА_11 земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 не приватизована. Під час обстеження було виявлено, що на земельній ділянці знаходяться кролячі клітки на відстані орієнтовно 1,1 м до межі та відстані орієнтовно 2,3 м до житлового будинку суміжного будинку (суміжного землекористувача) ОСОБА_5, що суперечить табл.3.2а* п.6.525а* ДБН 360-92* «Містобудування. Планування та забудови міських та сільських поселень». Згідно протоколу відповідачу ОСОБА_2 рекомендовано усунути порушення та приватизувати земельну ділянку.

Відповідно до акту обстеження житлових умов від 29.09.2017, складеного депутатом селищної ради ОСОБА_10, в присутності ОСОБА_4, ОСОБА_5, адвоката позивачів ОСОБА_12, свідків ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, при огляді земельної ділянки по АДРЕСА_2 та земельної ділянки по АДРЕСА_1, було виявлено, що на території подвір'я будинку №23, що у власності ОСОБА_1, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 самочинно побудовано господарську будівлю постійного характеру, а саме сарай-крільчатник, в якому одночасно вирощують та тримають більше 250 кролів. Крім того, по всій території земельної ділянки розташовані в хаотичному порядку клітки, в тому числі в декількох місцях під парканом, що межує із земельною ділянкою та житловим будинком, що належить ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Під парканом знаходиться один із майданчиків для компосту. На території земельної ділянки будинку №23 стоїть стійкий різкий специфічний запах, що також підтверджується актом обстеження житлових умов від 22 листопада 2017 року.

Згідно актуДепартаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Київській області,складеного за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання суб'єктами містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт №Т-2602/1, встановлено, що замовником будівництва ОСОБА_1 на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 у 2017 році виконані будівельні роботи з розміщення одноповерхової господарської будівлі, виконаної з дерев'яних елементів обшитих листами OSB, без влаштування фундаменту, розміром в плані по зовнішньому контуру 8.9x2.85 м, (сарай для утримання кролів, що експлуатується), на відстані 2,35 м від житлового будинку,розташованого на суміжній земельній ділянці, без дотримання протипожежних та санітарних норм, зазначених у таблиці 3.2а* та таблиці 1, додатка 3.1 ДБН 360-92** Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень. Водночас, поряд з вищезазначеною господарською будівлею, на відстані 11,5 м, від вікон житлового будинку,розташованого на суміжній земельній ділянці, влаштовано майданчик для компосту без дотримання санітарних норм зазначених у п.3.26 ДБН 360-92** Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень.

Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції в Київській області складено припис №С-2601/1 від 26.02.2018 про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, в якому зазначено вимогу про усунення порушень ОСОБА_1, встановлених за результатами позапланової перевірки, проведеної за адресою: АДРЕСА_1 в строк до 26 березня 2018 року.

Матеріали справи не містять доказів щодо усунення ОСОБА_1 порушень, зазначених в приписі Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області від 26.02.2018.

19 березня 2018 року Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області відносно ОСОБА_1 складено протокол по справі про адміністративне правопорушення №1-Л-А-1903/1, за порушення вимог абз. 5 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про архітектурну діяльність», п. 3.25а*, п.3.26 ДБН 360-92** Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень».

28 березня 2018 року Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області винесена постанова №А-2803/3 по справі про адміністративні порушення, за якою визнано ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного порушення, передбаченого ч. 1, ст. 96 КУпАП та накладено штраф в розмірі 850 грн.

Ураховуючи наведені обставини та положення закону, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновкупро доведеність факту порушень санітарних та будівельних норм при встановлені відповідачами сараю для утримання кролів, майданчику для компосту та кролячих кліток.

Розглядаючи спір суд першої інстанції в межах доводів позову повно та всебічно дослідив обставини спору, дав належну оцінку зібраним по справі доказам, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює та правильно застосував положення ст. 319, 375, 376, 391 ЦК України, ст. 91, 96, 103, 152 Земельного кодексу України, положення ДБН 360-92** Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», а також врахував покази свідків, допитаних в судовому засіданні, та у відповідності з вимогами закону прийшов до законного та обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, про що ухвалив відповідне рішення.

Фактично доводи апеляційної скарги зводяться до того, що зведена відповідачами споруда не є об'єктом самочинного будівництва, а тому до даних правовідносин не підлягає застосуванню ст. 376 ЦК України.

Колегія суддів відхиляє такі доводи апеляційної скарги, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи збудована відповідачами споруда для утримання кролів не відповідає будівельним нормам та правилам, тобто у відповідності до вимог ч. 1 ст. 376 ЦК України є самочинним будівництвом.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що збудована ОСОБА_1 та ОСОБА_2 споруда є тимчасовою та з згідно п. 6 Переліку будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об'єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 №406, не є об'єктом самочинного будівництва, є необґрунтованими, оскільки відповідно до примітки 3 цієї ж постанови виконання будівельних робіт повинно здійснюватись з дотриманням вимог законодавства, будівельних норм, стандартів та правил.

Крім цього, в судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивачів пояснив суду, що підставою позову є недотримання відповідачами будівельних та санітарних норм при встановленні споруди, а не сам факт самочинного будівництва.

Ураховуючи наведені обставини та положення закону, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову. Рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду без змін, а скарги без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2, в інтересах яких діє ОСОБА_3, - залишити без задоволення.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 29 серпня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови складено 12 лютого 2019 року.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді Л.Д. Махлай

О.І. Шкоріна