Провадження № 2/161/3088/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

17 вересня 2019 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі

головуючого - судді Пушкарчук В.П.,

при секретарі судового засідання Загоровської І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства "Луцький комбінат хлібопродуктів № 2" про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

26 липня 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до державного підприємства "Луцький комбінат хлібопродуктів №2 " про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що у період з 24.08.1984 року по 06.09.2017 року перебував у трудових відносинах з державним підприємством "Луцький комбінат хлібопродуктів № 2" на посаді провідного спеціаліста.

Наказом №114-К/тр від 06.09.2017 року позивач був звільнений з вказаного місця роботи за угодою сторін.

Відповідно до довідки, виданої державним підприємством "Луцький комбінат хлібопродуктів №2", позивачу було нараховано кошти: заробітна плата 17060,30 грн; компенсація за відпустки 1688,70; індексація 2448,77 всього на суму 21197,77 грн.

У зв`язку з тим, що відповідач не провів із ним повний розрахунок при звільненні, то з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки виплати розрахункових, який на момент звернення до суду становить 85 737, 40 грн.

Крім того вказує, що у зв`язку із значною затримкою виплати заробітної плати йому заподіяна моральна шкода, яка обумовлюється моральним та фізичним стражданням внаслідок порушення його законного права на заробітну плату, приниженням честі, гідності, ігнорування його прав, втратою у зв`язку з цим престижу та ділової репутації серед знайомих, друзів та родичів.

Враховуючи наведене, просить стягнути з Державного підприємства «Луцький комбінат хлібопродуктів № 2» в його користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 21 197,77 грн; стягнути з Державного підприємства «Луцький комбінат хлібопродуктів № 2» на його користь середній заробіток за весь період затримки розрахунку, що на момент подання позову становить суму 85737,40 грн та 5000 грн моральної шкоди.

Позивач ОСОБА_1 на адресу суду подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити, не заперечує щодо постановлення заочного рішення.

Представник відповідача в судове засідання повторно не з`явився з невідомих суду причин, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про що в матеріалах справи наявне повідомлення про вручення поштового відправлення, з якого вбачається, що останнє доставлено 30.08.2019 року.

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За погодженням позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.

Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, зокрема, з копії довідки (а.с. 11), позивач ОСОБА_1 у період з 24.08.1984 року по 06.09.2017 року працював на державному підприємстві "Луцький комбінат хлібопродуктів №2" на посаді провідного спеціаліста. Даний факт підтверджується копією трудової книжки НОМЕР_1 (а.с 8-10).

Відповідно до наказу №114-К/тр від 06.09.2017 року ОСОБА_1 було звільнено з вказаного місця роботи за угодою сторін (а. с. 17).

Відповідно до частини 1 статті 47 Кодексу КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (частина перша статті 117 КЗпП України).

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в статті 117 КЗпП України відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Таким чином, закон прямо покладає на підприємство, установу, органзацію обов`язок виплати заробітної плати і проведення повного розрахунку зі звільненим працівником - виплати всіх сум, що належать йому, а у разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Оскільки обов`язок своєчасної виплати заробітної плати і проведення повного розрахунку покладається саме на власника підприємства або уповноваженого ним органу, тому суд вважає, що саме роботодавець повинен доводити ту обставину, що заборгованість по заробітній платі у нього перед працівником відсутня.

Як достовірно встановлено в судовому засіданні та зокрема підтверджується довідкою про заборгованість по заробітній платі, яка видана директором державного підприємства "Луцький комбінат хлібопродуктів №2" Гранюком В.А. відповідач, в порушення вимог ст.ст., 47, 116 КЗпП України, у день звільнення ОСОБА_1 не виплатив останньому всіх сум, що належать йому від підприємства, а саме: нараховану заробітну плату у період з березня 2017 року по вересень 2017 року у розмірі 17060,30 гривень, компенсацію за відпустки 1688,70; індексацію зарплати (липень 2015) -2488,77 грн, всього на суму 21197,77 грн (а.с. 11), яка станом на 17.09.2019 року не виплачена.

Із роз`яснень, викладених у п. 20 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24 грудня 1999 року, не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП.

Згідно п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» при розгляду справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затриманням розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного для після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку.

Таким чином? суд прийшов до висновку, що оскільки з вини відповідача позивачу не виплачено при звільнені всіх сум у строки, визначені ст. 116 КЗпП України, останній вправі згідно ст. 117 КЗпП України вимагати стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Відповідно до п.21 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999 р. при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ №100 від 08.02.1995 р.

Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку №100,середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якої пов`язана відповідна виплата.

Згідно п.8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Позивачем було надано суду розрахунок, згідно якого заробітна плата за два календарні місяці становить 3557,26 грн. Середньоденна заробітна плата, згідно відпрацьованих днів за липень серпень складає 182, 42 грн (3 354, 32 +3760,21)/39 (а.с.20). Період затримки розрахунку при звільненні позивача становить 470 днів.

Отже, розмір середнього заробітку позивача за час затримки розрахунку при звільненні становить 85 737, 40 коп.

Ппроаналізувавши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що з державного підприємства "Луцький комбінат хлібопродуктів №2" на користь позивача слід стягнути 21197,77 гривень заборгованості по заробітній платі, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 85737,40 гривень .

Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України відповідальність за моральну шкоду, завдану фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю покладається на особу, яка її завдала, за загальним правилом за наявності її вини.

Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування матеріальної шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілих.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від: характеру моральних страждань, виду психічних страждань у вигляді занепокоєння, страху та відчаю; істотності вимушених змін у житті потерпілих, які можуть бути частково відновлені.

Справедливість, добросовісність та розумність згідно з п. 6 ст. 3 ЦК України є одними із засад цивільного законодавства. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. 10 п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

Суд вважає доведеним, що у даному випадку дії відповідача були неправомірними і цими неправомірними діями позивачу було завдано моральну шкоду, між діями відповідача, що призвели до порушення законних прав позивача та наслідками у вигляді завдання моральної шкоди, яка виразилася у порушенні законного права позивача на заробітну плату, приниженням честі, гідності, ігноруванням його прав, втратою у зв`язку з цим престижу та ділової репутації серед знайомих, друзів та родичів є причинно-наслідковий зв`язок.

Тому, виходячи з принципів розумності й справедливості, з врахуванням характеру і обсягу моральних страждань, яких зазнав позивач внаслідок неправомірних дій відповідача, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на відшкодування завданої моральної шкоди на користь ОСОБА_1 у сумі 1000 грн.

Згідно положень ч.6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ч.1 .п.1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", тому судовий збір в сумі 768 грн 40 коп слід стягнути з відповідача на користь держави.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 77, 78, 141, 263, 265, 268 ЦПК України, на підставі ст.ст. 116, 117 КЗпП України, Закону України «Про оплату праці», Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з державного підприємства «Луцький комбінат хлібопродуктів №2» в користь ОСОБА_1 заборгованість по невиплаченій заробітній платі в розмірі 21 197 (двадцять одну тисячу сто дев`яносто сім) грн. 77 копійок.

Стягнути з державного підприємства «Луцький комбінат хлібопродуктів №2» в користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 85 737 (вісімдесят п`ять тисяч сімсот тридцять сім) гривні 40 копійок.

Стягнути державного підприємства «Луцький комбінат хлібопродуктів №2» в користь ОСОБА_1 1000 (одну тисячу) грн моральної шкоди.

Стягнути з державного підприємства «Луцький комбінат хлібопродуктів №2» в дохід держави 768 (сімсот шістдесят вісім) грн 40 копійок судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте Луцьким міськрайонним судом Волинської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 );

Відповідач: державне підприємство «Луцький комбінат хлібопродуктів №2» (місцезнаходження: Волинська область, Луцький район, с. Рованці, вул. Промислова, 4; ).

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області В.П. Пушкарчук