Справа № 460/2653/14 Головуючий у 1 інстанції: Гоцко В.І.
Провадження № 22-ц/811/193/18 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2019 року м.Львів

Справа № 460/2653/14

Провадження № 22ц/811/193/18

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,

секретар Фейір К.О.

з участю ОСОБА_1

розглянув апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ),

на рішення Яворівського районного суду Львівської області, ухвалене у м. Яворові 5 жовтня 2018 року (суддя Гоцко В.І.)

у справі

за позовом ОСОБА_2 (яка діє у своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ), ОСОБА_6 , ОСОБА_7 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування шкоди, -

встановив:

ОСОБА_2 (яка діє у своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ), ОСОБА_6 , ОСОБА_7 звернулися з позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування шкоди та стягнення з відповідача на їх користь компенсації за втрату годувальника і моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог посилаються на те, що 7 травня 2011 року в 0 годин 15 хвилин сталася дорожньо-транспортна пригода на автодорозі Яворів - Грушів Яворівського району Львівської області, у якій загинув пасажир ОСОБА_8 , 1969 року народження, який був у легковому автомобілі марки «Фольксваген-Пасат», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_9 . 6 липня 2011 року, згідно постанови слідчого BP ДТП СУ ГУ МВС України у Львівській області кримінальна справа за №135-0117, порушена за ч.2 ст.286 КК України по факту порушення правил безпеки дорожнього руху (дорожньо-транспортна пригода), провадженням закрита на підставі п.8 ст.6 КПК України, у зв`язку із смертю винної особи - водія ОСОБА_9 На час смерті потерпілого ОСОБА_8 , його дружина - позивач ОСОБА_2 , проживала разом з потерпілим, знаходилася на його утриманні у зв`язку з перебуванням у відпустці по вагітності і пологах та доглядом за малолітнім сином - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , маючи на утриманні неповнолітню доньку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . ІНФОРМАЦІЯ_3 - після смерті потерпілого ОСОБА_8 , його дружина народила дочку - ОСОБА_3 . На момент смерті ОСОБА_8 , його батько - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , і мати - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживали разом з потерпілим однією сім`єю, підтримували родинні зв`язки, знаходились на пенсії за віком і фактично були на утриманні потерпілого ОСОБА_8 у зв`язку з загальною непрацездатністю.

6 травня 2014 року позивачі звернулися до відповідача із заявами про виплату страхового відшкодування.

Листами від 12 червня 2014 року та від 11 липня 2014 року Моторне (транспортне) страхове бюро України відмовило позивачам у виплаті страхового відшкодування.

Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 5 жовтня 2018 року позов задоволено. Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь позивача ОСОБА_2 68 617,39 грн. компенсації за втрату годувальника, 200 000 грн. компенсації за заподіяну моральну шкоду. Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь позивача - ОСОБА_6 , 5 017, 94 грн. одноразової компенсації за втрату годувальника за період: травень 2011 року - грудень 2014 року. Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь позивача ОСОБА_6 щомісячне відшкодування компенсації за втрату годувальника в розмірі 116,69 грн., 50 000 грн. компенсації за заподіяну моральну шкоду. Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь позивача ОСОБА_7 , 11 202, 84 грн. компенсації за втрату годувальника, 50 000 грн. компенсації за заподіяну моральну шкоду. Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь позивача ОСОБА_10 , 2 217, 32 грн. компенсації за втрату годувальника, 50 000 грн. компенсації за заподіяну моральну шкоду. Проведено розподіл судових витрат.

Рішення оскаржило Моторне (транспортне) страхове бюро України. В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Стверджує, що на час виникнення спірних відносин діяла редакція Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 січня 2011 року. Порушення процесуального права полягали у тому, що суд не повідомив відповідача про дату і час судового засідання, не надіслав копію судового рішення для відома. Порушення матеріального права полягають у безпідставному стягненні з МТСБУ на користь усіх позивачів заподіяної моральної шкоди, оскільки п.22.3 Закону «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не застосовується по відношенню до МТСБУ. Крім цього, суд застосував ст.27.2 Закону, що не була чинною на час виникнення спірних відносин. Звертає увагу, що МТСБУ є непідприємницькою, неприбутковою організацією та не має ліцензії на здійснення страхової діяльності, що унеможливлює прирівнювання МТСБУ до страховиків щодо яких застосовується ст.22.3 Закону. Ухвалюючи рішення, суд не дав оцінки ст.22.3 Закону та Статуту МТСБУ, що в комплексі призвело до ухвалення незаконного рішення. Крім цього, суд порушив вимоги ч.1 ст.58 Конституції України застосувавши ст.27.2 в редакції Закону, що не була чинною на момент виникнення спірних правовідносин. Статтею 27.2Закону в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачалося, що у зв`язку із смертю годувальника в результаті дорожньо-транспортної пригоди право на страхове відшкодування мають: діти (в тому числі усиновлені) - до досягнення ними повноліття; непрацездатна вдова (вдовець), непрацездатні батьки - до

відновлення ними працездатності, а також працездатна вдова (вдовець), якщо у сім`ї є діти віком до восьми років; інші члени сім`ї, які знаходилися на утриманні потерпілого. Відтак за розрахунками МТСБУ ОСОБА_2 від дня смерті чоловіка до останньої редакції позовної заяви у тому числі в інтересах неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття мала право на утримання в розмірі 20 554,72 грн. Що стосується батьків потерпілого, то в матеріалах справи відсутні докази того, що батьки знаходились на утриманні свого сина на день його смерті, проживали окремо від потерпілого, крім того перебували у кращому матеріальному становищі ніж потерпілий, а тому їх позовні вимоги не підлягали до задоволення. Що стосується ОСОБА_10 з приводу вимог про стягнення компенсації по втраті годувальника, то така сума була врахована при нарахуванні ОСОБА_2 пенсії з Пенсійного Фонду України на дітей до складу яких входила також і ОСОБА_10 , а тому окремо та повторно отримувати таке відшкодування вона не може. Звертає увагу, що Закон «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, що була чинна на час настання ДТП, не був скасованим, а тому у суду не було підстав застосувати вимоги ст.1200 ЦК України без застосування спеціального закону, який регулює спірні відносини. Відтак, МТСБУ не має правових підстав для відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Просить скасувати рішення суду та повністю відмовити у задоволенні позовних вимог.

У судовому засіданні представник відповідача, посилаючись на доводи апеляційної скарги, таку підтримав, про сить її задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі статей 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до статті 264 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Рішення суду першої інстанції мотивоване наступним.

Згідно з п.п.1,5 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використання транспортних засобів; особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

За приписами ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

У Постанові Пленуму Верховного Суду України №6 від 27 березня 1992 року (з наступними змінами) роз`яснено, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

У п.4.1.,4.3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 1 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначено, що обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавала, коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Згідно з вимогами статті 41.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

У ст.27.2. цього Закону зазначено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Статтею 1200 ЦК України передбачено, що у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується дитині до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років).

Відповідно до ст.9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик або МТСБУ відповідає в межах обов`язкового ліміту відповідальності, який становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого - за шкоду, заподіяну майну потерпілих (п.9.2).

Встановлено, що 7 травня 2011 року в 0 годин 15 хвилин на автодорозі Яворів - Грушів Яворівського району Львівської області у ДТП загинув пасажир автомобіля «Фольксваген-Пасат», реєстраційний номер НОМЕР_1 з реєстрацією у Республіці Польщі, під керуванням водія ОСОБА_9 - ОСОБА_8 . З технічної точки зору причиною настання ДТП стали дії водія вказаного автомобіля, який порушив вимоги Правил дорожнього руху України.

Постановою слідчого BP ДТП СУ ГУ МВС України у Львівській області від 6 липня 2011 року кримінальна справа № 135-0117, порушена за ст.286 ч.2 КК України по факту порушення правил безпеки дорожнього руху (дорожньо-транспортна пригода), яка мала місце 7 травня 2011 року, провадженням закрита на підставі п.8 ст.6 КПК України у зв`язку із смертю винної особи - водія ОСОБА_9 .

Суд прийшов до висновку, що на момент смерті ОСОБА_8 разом з ним проживали і перебували на його утриманні: дружина, двоє дітей і батьки; після смерті потерпілого народилася його дочка - ОСОБА_3 Дружина була непрацездатною у зв`язку з відпусткою по догляду за дитиною, діти були неповнолітніми, а батьки - непрацездатними у зв`язку з пенсійним віком.

Листами від 12 червня та 11 липня 2014 року Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ) відмовило позивачам у виплаті страхового відшкодування.

У статті 27.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що страховик у передбачених статтею 41 цього Закону випадках здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого відповідно до статті 1200 ЦК України.

Відповідно до ст.22.3. потерпілому відшкодовується також моральна шкода. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог статті 23 ЦК України. При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у пункті 9.3 статті 9 цього Закону. Статтею 9.3. згаданого Закону передбачено, що обов`язковий ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих, становить 51 000 грн. на одного потерпілого.

Колегія суддів не погоджується із висновками суду першої інстанції, оскільки на підставі аналізу наявних доказів та з`ясування дійсних обставин справи прийшла до висновку, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права (застосував закон, який не підлягає застосуванню) та визнав встановленими обставини недоведені обставини.

Так, суд застосував статтю 27.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, яка не була чинною на момент виникнення спірних правовідносин.

На час ДТП, у якій загинув ОСОБА_8 , - ІНФОРМАЦІЯ_6 чинною зазначена правова норма була у редакції станом на 1 січня 2011 року: « У зв`язку зв`язку із смертю годувальника в результаті дорожньо-транспортної пригоди право на страхове відшкодування мають: діти (в тому числі усиновлені) - до досягнення ними повноліття; непрацездатна вдова (вдовець), непрацездатні батьки - до відновлення ними працездатності, а також працездатна вдова (вдовець), якщо у сім`ї є діти віком до восьми років; інші члени сім`ї, які знаходилися на утриманні потерпілого.

Законом визначено порядок розрахунків відшкодування: у зв`язку із смертю годувальника відшкодовується частина не отриманих доходів потерпілого, яка кожному утриманцю належала б при його житті, за вирахуванням пенсій, наданих утриманцям внаслідок втрати годувальника; порядок вирахування відшкодування утриманцям визначає Кабінет міністрів України (ст.27.4).

Постановою Кабінету міністрів України №1776 від 31 грудня 2004 року відповідно до п. 27.4 Закону затверджено порядок проведення розрахунку розміру страхового відшкодування утриманцям у зв`язку із смертю годувальника внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до п. 2 цього Порядку частина не отриманих доходів померлого годувальника, яка за його життя належала б кожному утриманцю, визначається із середньомісячного доходу померлого, який включає виплати, що підлягають обкладенню податком з доходів фізичних осіб, пенсії, державну соціальну допомогу та щомісячні виплати за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, за останній календарний рік (за відрахуванням частки, яка припадала на померлого і працездатних осіб, та суми пенсій, виплачених утриманцям внаслідок втрати годувальника) шляхом ділення частини неотриманих доходів померлого годувальника, що припадає на зазначених осіб.

До осіб, які перебували на утриманні потерпілого, належить віднести дітей потерпілого та його дружину - ОСОБА_2 у зв`язку з народженням ОСОБА_3 до досягнення дитиною трирічного віку.

З наданої Управлінням Пенсійного фонду України в Яворівському районі Львівської області довідки №646/03 від 10 лютого 2014 року вбачається, що потерпілий ОСОБА_8 перебував на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України у Яворівському районі з 14 вересня 1987 року як інвалід 3 групи загального захворювання і його середньомісячний дохід відповідно до призначеної пенсії становив 927,57 грн.

Відповідно до п. 2 та п.3 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років.

ОСОБА_2 у зв`язку із смертю чоловіка з урахуванням на її утриманні неповнолітніх дітей ( ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_10 ) до досягнення дітьми повноліття мала право на утримання в розмірі 20 554,72 грн. Доведено, що ОСОБА_2 призначено пенсію по втраті годувальника у розмірі 1 238,80 грн. станом на 20 червня 2014 року, що стверджується довідкою Пенсійного фонду України №907/10 від 20 червня 2014 року.

З урахуванням встановлених обставин, належить зробити висновок, що факт перебування батьків потерпілого на його утриманні є недоведеним, оскільки є встановленим, що потерпілий отримував пенсію невеликого розміру, був інвалідом, а матеріальне забезпечення батьків було вищим. Такий висновок вбачається з того, що розмір мінімальної пенсії, визначений законами про державний бюджет, є вищим від доходів потерпілого. Докази про доходи батьків потерпілого не надані. На час розгляду справи апеляційним судом батьки потерпілого померли.

Суд першої інстанції до спірних правовідносин застосував ст.1200 ЦК України, хоч спірні правовідносини регулюються чинною на час їх виникнення статтею 27.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яка є спеціальною нормою і має переваги в застосуванні.

У зв`язку із встановленим, колегія суддів прийшла до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача в користь позивача відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника, до задоволення не підлягають.

Відповідно до ст. 22.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у чинній станом на 1 січня 2011року редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена пунктами 1,2 частини другої статті 23 ЦК України. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог статті 23 ЦК України. Страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у пункті 9.3 статті 9 цього Закону. Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідач Моторне (транспорте) бюро України не є страховиком. Відповідно до ст. 39.1 Закону МТСБУ є об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. МТСБУ є непідприємницькою (неприбутковою) організацією і здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, законодавства України та свого Статуту. Статут МТСБУ затверджується зборами засновників (членів) МТСБУ, погоджується з Уповноваженим органом та реєструється відповідно до вимог законодавства. МТСБУ не може виступати засновником чи співзасновником юридичних осіб, що займаються підприємницькою діяльністю та/або мають на меті одержання прибутку.

Відповідно до п. 1.2 Закону - страховики - страхові організації, що мають право на здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідно до вимог, встановлених цим Законом та Законом України «Про страхування».

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України «Про страхування» страховиками визнаються фінансові установи, які створені у формі акціонерних, повних, командитних товариств або товариств з додатковою відповідальністю згідно з Законом України «Про господарські товариства» з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом, а також одержали у встановленому порядку ліцензію на здійснення страхової діяльності.

Оскільки МТСБУ є непідприємницькою, неприбутковою організацією, не має ліцензії на здійснення страхової діяльності, відтак, не є страховиком у розумінні ст. 22.3 Закону.

Окрім того, визначена судом моральна шкода значно перевищує встановлений законом розмір - 2 550 грн. (51 000х5%).

З урахуванням наведеного, колегія судді прийшла до висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення повністю та прийняття нового рішення про відмову в позові.

Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України із ОСОБА_2 в користь Моторного (транспортного) страхового бюро України підлягає стягненню судовий збір, сплачений при поданні апеляційної скарги, в розмірі 3 425 грн.

Керуючись: ст. ст. 141, 367, п.1 п. 2 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 376, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України задовольнити.

Рішення Яворівського районного суду Львівської області від 5 жовтня 2018 рокув частині стягнення з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_2 68 617,39 грн. компенсації за втрату годувальника, 200 000 грн. компенсації за заподіяну моральну шкоду; стягнення з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_6 5 017, 94 грн. одноразової компенсації за втрату годувальника за період з травня 2011 року по грудень 2014 року; стягнення з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_6 щомісячного відшкодування компенсації за втрату годувальника в розмірі 116,69 грн., 50 000 грн. компенсації за заподіяну моральну шкоду; стягнення з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_7 11 202, 84 грн. компенсації за втрату годувальника, 50 000 грн. компенсації за заподіяну моральну шкоду; стягнення з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_10 2 217, 32 грн. компенсації за втрату годувальника, 50 000 грн. компенсації за заподіяну моральну шкоду; а також 6850 грн. судового збору в користь держави,- скасувати та в цій частині прийняти нове рішення про відмову в позові.

Стягнути з ОСОБА_2 (1978 року народження, АДРЕСА_1 ) в користь Моторного (транспортного) страхового бюро України (м. Київ, 02002, а/с 272, ) 3425 (три тисячі чотириста двадцять п`ять) грн. судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 17 вересня 2018 року.

Головуючий

Судді