Постанова

Іменем України

18 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 201/12122/2015

провадження № 61-30605св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Стандарт»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Стандарт» на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 жовтня 2016 року в складі судді Батманової В. В. та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 березня 2017 року в складі колегії суддів: Пономарь З. М., Баранніка О. П., Красвітної Т. П.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У липні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Стандарт» (далі - ПАТ «КБ «Стандарт») про стягнення заборгованості за договором банківського вкладу.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила, що 29 травня 2014 року між нею та ПАТ «Банк Золоті Ворота» укладений договір про строковий банківський вклад, відповідно до умов якого вона внесла на банківський рахунок суму в розмірі 40 000,00 грн. 28 листопада 2014 між ПАТ «Банк Золоті Ворота» та ПАТ «КБ «Стандарт» укладений договір про передачу частини активів та зобов`язань до ПАТ «КБ «Стандарт». Строк дії договору банківського вкладу сплинув 03 червня 2015 року, проте проценти за договором відповідачем повернуті не в повному обсязі, а саме не повернуті кошти за період із лютого по червень 2015 року.

Враховуючи наведене, позивач просила стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 3 626,83 грн, з яких: 2 774,40 грн - заборгованість за відсотками, 31,01 грн - 3% річних, 821,42 грн - інфляційні витрати.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 жовтня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 березня 2017 року, позов задоволено. Стягнуто з ПАТ «КБ «Стандарт» на користь ОСОБА_1 грошову суму в розмірі 3 626,83 грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що банк не в повному обсязі виконав взяті на себе за договором банківського вкладу зобов`язання та не сплатив позивачу відсотки за вкладом за період з лютого по червень 2015 року.

При цьому, апеляційний суд, відхиляючи доводи апеляційної скарги, зазначив, що відповідно до рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, призначення уповноваженої особи Фонду відносно ПАТ «КБ «Стандарт» відбулося 12 листопада 2015 року, тобто після ухвалення судом першої інстанції рішення, а тому саме банк має повертати вкладнику відсотки за договором.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У квітні 2017 року ПАТ «КБ «Стандарт» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 березня 2017 року, в якій просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У касаційній скарзі заявник вказує на те, що враховуючи, що з 19 лютого 2015 року в банку введено тимчасову адміністрацію, а з 19 червня 2016 року розпочато процедуру ліквідації банку, правовідносини між сторонами регулюються Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а тому не можуть бути задоволені позовні вимоги до банку.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 травня 2017 року відкрито касаційне провадження у зазначеній цивільній справі, витребувано матеріали справи та надано строк для подання заперечень на касаційну скаргу.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів»), за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначену справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки», у зазначеній справі призначено повторний автоматизований розподіл.

12 червня 2019 року справу розподілено судді-доповідачу.

Ухвалою Верховного Суду від 15 серпня 2019 року справу призначено до розгляду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Виклад фактичних обставин справи

Судом установлено, що 29 травня 2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк Золоті Ворота», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Стандарт», укладений договір строкового банківського вкладу (депозиту) «Соціальний +», за умовами якого вкладник ОСОБА_1 внесла в банк грошові кошти в сумі 40 000,00 грн, а банк зобов`язався повернути вказаний вклад у строк до 03 червня 2015 року з виплатою відсотків у розмірі 21,5% річних. Згідно з пунктом 3.1 договору нарахування та виплата банком процентів за вкладом здійснюється щомісячно.

Відповідно до квитанції від 29 травня 2014 року ПАТ «Банк Золоті Ворота» прийнято від ОСОБА_1 за вказаним договором на депозитний рахунок грошові кошти в сумі 40 000,00 грн. Згідно з заявою на видачу готівки від 02 липня 2015 року ПАТ «КБ «Стандарт» виплачено ОСОБА_1 40 351,42 грн.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 19 червня 2015 року розпочато процедуру ліквідації ПАТ КБ «Стандарт».

Нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до статей 1058, 1060 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено інші умови повернення коштів.

Згідно з пунктами 1, 5 частини п`ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (яким врегульовано процедуру щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку), під час здійснення тимчасової адміністрації не здійснюються задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку та нарахування відсотків за зобов`язаннями банку перед вкладниками та кредиторами.

Після запровадження Фондом гарантування вкладів фізичних осіб тимчасової адміністрації стосовно неплатоспроможного банку з метою виведення його з ринку та надалі відкликання НБУ банківської ліцензії та переходу до процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів банку здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

За положеннями частини другої статті 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси.

Статтею 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою, ніж 200 000,00 грн.

Відповідно до статті 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює повноваження органів управління банку, складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів.

Стаття 49 цього Закону передбачає, що Фонд припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

Протягом 90 днів з дня опублікування відомостей про ліквідацію банку Фонд визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення, складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду.

Відповідно до частини четвертої статті 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» будь-які спори щодо акцептування вимог кредиторів підлягають вирішенню у судовому порядку.

Черговість та порядок задоволення вимог до банку регулюється статтею 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією Україниправ і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Ухвалюючи оскаржувані рішення, суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували до виниклих правовідносин норми матеріального права та дійшли помилкових висновків про можливість стягнення з відповідача на користь позивача суми коштів банківського вкладу, не взявши до уваги, що після запровадження в банку тимчасової адміністрації задоволення вимог кредиторів банку здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Враховуючи, що на момент розгляду справи в суді першої інстанції розпочато процедуру ліквідації ПАТ КБ «Стандарт», тому вимоги позивача про стягнення суми банківського вкладу підлягають вирішенню відповідно до положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Зважаючи на викладене, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 жовтня 2016 року та ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 березня 2017 року, оскільки вони ухвалені при неправильному застосуванні норм матеріального права, та ухвалення нового рішення про відмову в задоволені заявлених позовних вимог.

Розподіл судових витрат

Згідно підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції має вирішити питання щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що Верховний Суд дійшов висновку про скасування рішень судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалення нового рішення про відмову в задоволені позовних вимог, тому судові витрати, понесені ПАТ «КБ «Стандарт» за подання касаційної скарги в розмірі 292,32 грн, компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись статтями 141, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Стандарт» задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 березня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Стандарт» про стягнення заборгованості за договором банківського вкладу відмовити.

Судові витрати, понесені Публічним акціонерним товариством «Комерційним банком «Стандарт» за подання касаційної скарги в розмірі 292,32 грн, компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська