Ухвала

01 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 296/6732/18

провадження № 61-2073ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Крата В. І. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 та касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Вінницького апеляційного суду від 19 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

АналізЄдиного державного реєстру судових рішень свідчить, що у липні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1, в якому просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь аліменти на дитину - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 10 квітня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Позовна заява мотивована тим, що під час перебування у зареєстрованому шлюбі у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 року народилася донька, яка проживає разом із позивачем та повністю перебуває на її утриманні. 10 квітня 2018 року вона звернулася до Богунського районного суду м. Житомира із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів із відповідача на доньку ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму, щомісячно, починаючи стягнення від дня пред'явлення даної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. 26 квітня 2018 року Богунським районним судом м. Житомира заяву задоволено, винесено судовий наказ (справа № 295/4187/18). 08 травня 2018 року судовий наказ ОСОБА_2 подала для виконання до Корольовського ВДВС міста Житомира ГТУЮ у Житомирській області. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 08 червня 2018 року судовий наказ скасовано і роз'яснено ОСОБА_2 право звернутися до суду із тими ж вимогами в порядку спрощеного позовного провадження відповідно до статті 171 ЦПК України. Враховуючи зазначене, а також те, що відповідач дитиною не цікавиться, не надає їй належного виховання, проживає окремо та отримує пенсію судді у відставці, просила позов задовольнити.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 25 вересня 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача аліменти на дитину у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 10 квітня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття, з урахуванням проведених ОСОБА_1 виплат, здійснених за період з 22 червня 2018 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 року у розмірі 12 000,00 грн. Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення встановленого розміру аліментів за один місяць. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 19 грудня 2018 року рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 25 вересня 2018 року змінено в частині розміру стягнених аліментів. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на дитину у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 10 квітня 2018 року до досягнення дитиною повноліття, з урахуванням проведених ОСОБА_1 виплат, здійснених за період з 22 червня 2018 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 року у розмірі 12 000 грн. У іншій частині рішення суду залишено без змін.

18 січня 2019 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Вінницького апеляційного суду від 19 грудня 2018 року, у якій просить змінити постанову суду апеляційної інстанції, визначивши аліменти у розмірі 1/8 частини з усіх видів доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. При цьому посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд визначив занадто обтяжливий розмір аліментів та не звернув увагу на те, що на утриманні ОСОБА_1, окрім повнолітнього сина, що продовжує навчання, перебуває непрацездатна матір, а також наявність кредитних зобов'язань. Позивачем необґрунтовано збільшення розміру аліментів, які ОСОБА_1 слачував добровільно.

19 січня 2019 року ОСОБА_2 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Вінницького апеляційного суду від 19 грудня 2018 року, у якій просить постанову суду апеляційної інстанції скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не дослідив обставини, що мають значення для справи, та не надав належної правової оцінки всім доказам. Суд помилково взяв до уваги наявність на утриманні у відповідача повнолітнього сина, який продовжує навчання, оскільки зобов'язання по оплаті освітніх послуг за договором виконує не ОСОБА_1 Висновок суду щодо наявності у відповідача кредитного зобов'язання є необґрунтованим, тому що вказаний кредит був взятий не в інтересах дитини. Крім того, ОСОБА_2 є особою з інвалідністю ІІ групи, єдиним доходом якої є пенсія по інвалідності.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими, ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом касаційного оскарження є судове рішення ухвалене у справі про стягнення аліментів на дитину у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму, щомісячно, починаючи з 10 квітня 2018 року до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про стягнення аліментів сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців.

Отже, справа № 296/6732/18 не є справою з ціною позову, що перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Справа № 296/6732/18 є незначної складності та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Тлумачення статті 19 ЦПК України свідчить, що малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, незалежно від того чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції. Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі 1 Загальних положень ЦПК України, то вона поширюються й на стадію касаційного провадження.

З урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи, а також значення справи для сторін і суспільства, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Таким чином, оскаржене рішення ухвалене у малозначній справі. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга ОСОБА_1 та касаційна скарга ОСОБА_2 подані на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1, ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами на постанову Вінницького апеляційного суду від 19 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. І. Крат