Дата документу 18.09.2019 Справа № 320/2232/17-ц
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 320/2232/17Головуючий у 1-й інстанції Редько О.В.
Пр. № 22-ц/807/2041/19Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Подліянової Г.С., Крилової О.В.

за участі секретаря Волчанової В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 19 лютого 2019 року у справі за первісним позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_4 , що діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_3 , до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (далі Банк), третя особа ОСОБА_2 про визнання договору поруки недійсним

ВСТАНОВИВ:

24 березня 2017 року Банк звернувся до суду із вищезазначеним позовом (т.с. 1 а.с. 2-3), в якому просив стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_2 , як позичальника, та ОСОБА_3 , як поручителя, заборгованість за кредитним договором №ZPMWGK від 03.06.2008 року станом на 17.03.2017 року в розмірі 106000,00 грн., яка складається з: 36238,91 грн. заборгованості за кредитом (тілом кредиту); 34130,17 грн. заборгованості за відсотками за користування кредитом; 12255,15 грн. заборгованості за комісією за користуванням кредитом; 23375,77 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, від сплати якої на користь Банку відповідачі у добровільному порядку ухиляються, а також судовий збір 1600,00 грн.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Редько О.В. (т.с. 1 а.с. 29).

Ухвалою суду першої інстанції (тс. 1 а.с.34) провадження у цій справі відкрито.

У листопаді 2017 року ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою (т.с. 1 а.с. 80-81, 96-97), в якій просив визнати недійсним договір поруки №ZPMWGK/1, укладений 24.10.2014 року між ним та Банком.

Зустрічна позовна заява обґрунтована тим, що 03.06.2008 року між ОСОБА_2 та Банком укладений кредитний договір №ZPMWGK за умовами якого ОСОБА_2 наданий кредит в розмірі 88593,63 грн. У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_2 умов кредитного договору, Банком у 2011 році на її адресу направлено повідомлення про дострокове повернення залишку по кредиту та штрафних санкцій. У 2012 році Банк повторно направив на адресу ОСОБА_2 повідомлення про необхідність дострокового повернення залишку по кредиту та штрафних санкцій та вказав, що в разу неповернення грошових коштів буде звернено стягнення на предмет іпотеки житловий будинок, який надано в іпотеку в якості забезпечення виконання умов кредитного договору. У зв`язку з тим, що ОСОБА_2 на вимоги Банку своєчасно не сплатила залишок по кредиту, Банк звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. Заочним рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22.07.2012 року в іншій цивільній справі ЄУН №320/521/14-ц позовні вимоги Банку задоволені та у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором та штрафними санкціями звернуто стягнення на предмет іпотеки. 24 жовтня 2014 року ОСОБА_3 в якості забезпечення зобов`язань за кредитним договором №ZPMWGK уклав з Банком договір поруки, який позивач за зустрічним позовом вважає недійсним, оскільки договір поруки укладено на підставі кредитного договору та додаткової угоди, строк дії яких закінчився.

Ухвалою суду першої інстанції (т.с. 1 а.с. 109-110) вищезазначений зустрічний позов прийнято до провадження у цій справі.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 19 лютого 2019 року (т.с. 1 а.с. 226-232) первісний позов Банку до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Банку заборгованість за кредитним договором №ZPMWGK від 03.06.2008 року станом на 17.03.2017 року у розмірі 106000,00 грн., яка складається з: 36238,91 грн. заборгованості за кредитом (тілом кредиту); 34130,17 грн. заборгованості за відсотками за користування кредитом; 12255,15 грн. заборгованості за комісією за користуванням кредитом; 23375,77 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

У задоволені позову Банку до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовлено у повному обсязі.

У задоволені зустрічного позовну ОСОБА_3 до Банку про визнання недійсним договору поруки відмовлено у повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Банку судовий збір в сумі 1600,00 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції в частині, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (т.с. 1 а.с. 240) просила рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволення позовних вимог Банку до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, постановити у цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог Банку до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості у цій справі.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29.12.2017 року №452/2017 ліквідовано зокрема: Апеляційний суд Запорізької області та утворено Запорізький апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Запорізьку область з місцезнаходженням у місті Запоріжжі.

Указом Президента України № 297/2018 від 28.09.2018 «Про переведення суддів» судді Апеляційного суду Запорізької області переведені до Запорізького апеляційного суду, який почав роботу з 05 жовтня 2018 року.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Кочеткову І.В. та Маловічко С.В. (тс. 1 а.с. 242).

Ухвалою апеляційного суду (т.с. 2 а.с. 1) апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито, справу призначено до апеляційного розгляду (т.с. 2 а.с. 5).

Банк подав апеляційному суду відзив на вищезазначену апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 у цій справі (т.с. 2 а.с. 18-20).

Учасник цієї справи ОСОБА_3 своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом не скористався.

Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

В автоматизованому порядку суддею Криловою О.В. у цій справі замінено суддю Кочеткову І.В. у зв`язку із тривалою відпусткою останньої (т.с. 2 а.с. 23-24).

Розгляд цієї справи, призначений апеляційним судом на 11 липня 2019 року, не відбувся та був відкладений через першу неявку всіх учасників цієї справи (т.с. 2 а.с. 30) з урахуванням навантаженості судді-доповідача та колегії суддів, а також відпустки судді-доповідача у період з 30.07.2019 року по 30.08.2019 року (т.с. 2 а.с. 50).

Ухвалою (т.с. 2 а.с. 29) апеляційний суд витребував у Банку інформацію про те, чи входить у заборгованість відповідача ОСОБА_2 за вищезазначеним кредитним договором №ZPMWGK від 03.06.2008 року у цій справі станом на 17.03.2017 року в розмірі 106000,00 грн., яка складається з: 36238,91 грн. заборгованості за кредитом (тілом кредиту); 34130,17 грн. заборгованості за відсотками за користування кредитом; 12255,15 грн. заборгованості за комісією за користуванням кредитом; 23375,77 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, заборгованість станом на 07 червня 2013 року у розмірі 81809,51 грн., в рахунок погашення якої вже звернуто стягнення за заочним рішенням Мелітопольского міськрайонного суду Запорізької області від 22 липня 2014 року в іншій цивільній справі ЄУН № 320/521/14-ц, якщо так, надати відповідний розрахунок останнього із зазначенням конкретних складових для долучення до матеріалів цієї справи у строк до 01 серпня 2019 року.

Відповідач ОСОБА_2 надала апеляційному суду для долучення до матеріалів цієї справи копію свідоцтва про зміну імені (т.с. 2 а.с. 53-54), за змістом якого вона 25.05.2019 року змінила прізвище « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 ».

На виконання вищезазначеної ухвали Банк надав апеляційному суду інформацію (т.с. 2 а.с. 58-59), за змістом якої:

- у заборгованість відповідача ОСОБА_2 за вищезазначеним кредитним договором №ZPMWGK від 03.06.2008 року у цій справі станом на 17.03.2017 року в розмірі 106000,00 грн., яка складається з: 36238,91 грн. заборгованості за кредитом (тілом кредиту); 34130,17 грн. заборгованості за відсотками за користування кредитом; 12255,15 грн. заборгованості за комісією за користуванням кредитом; 23375,77 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, входить заборгованість станом на 07.06.2013 року у розмірі 81809,51 грн., в рахунок погашення якої вже звернуто стягнення за заочним рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 липня 2014 року в іншій цивільній справі ЄУН № 320/521/14-ц;

- рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 липня 2014 року про звернення стягнення на предмет іпотеки було виконано, предмет іпотеки був проданий Банком та 20 травня 2016 року на рахунок Банку зайшли кошти у розмірі 79000,00 грн.;

- тому, станом на 17.03.2017 року, з урахуванням рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 липня 2014 року розрахунок заборгованості повинен виглядати так: 27957,26 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 10883,85 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом, 23295,21 грн. пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором.

В автоматизованому порядку суддею Подліяновою Г.С. у цій справі замінено суддю ОСОБА_7 О.В. у зв`язку із тривалою хворобою останньої (т.с. 2 а.с. 62-63).

Ухвалою апеляційного суду (т.с. 2 а.с. 64) розгляд цієї справи призначений в режимі відеоконференції в порядку задоволення клопотання представника відповідача ОСОБА_8 ОСОБА_4 (т.с. 2 а.с. 53-57).

У судове засідання 18 вересня 2019 року повідомлені апеляційним судом з дотриманням вимог ЦПК України (т.с. 2 а.с. 39-48, 65-70) всі учасники цієї справи, окрім представника відповідача ОСОБА_8 ОСОБА_4 (т.с. 2 а.с. 55), повторно не з`явились, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення апеляційному суду не подавали.

При вищевикладених обставинах, на підставі ст. 372 ч. 2 ЦПК України апеляційний суд ухвалив розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутністю всіх учасників цієї справи, що не з`явились, за присутністю представника відповідача ОСОБА_9 ОСОБА_4 в режимі відеоконференції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_8 ОСОБА_10 . ОСОБА_11 , перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскаржуємій частині, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_8 ОСОБА_4 підлягає частковому задоволенню у цій справі з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено, що всі учасники цієї справи, окрім відповідача ОСОБА_8 , із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції погодились, у тому числі Банк, ОСОБА_12 та ОСОБА_3 в частині відмови в задоволенні їх первісного та зустрічного позовів у цій справі, останнє в апеляційному порядку не оскаржували.

ОСОБА_12 оскаржує рішення суду першої інстанції у цій справі лише в частині задоволення первісних позовних вимог Банку.

При вищевикладених обставинах, апеляційний суд переглядає законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у цій справі лише в мажах доводів та вимог апеляційної скарги ОСОБА_8 і лише в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, - в частині задоволення первісних позовних вимог Банку.

У разі, якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскаржуємої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується (постанова Верховного Суду від 03.10.2018 року у справі № 186/1743/15-ц).

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення і ухвалити …нове рішення.

В силу вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення …та ухвалення нового рішення …є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно із ст. 258 ч. 1 п. 2, 3 ЦПК України судовими рішеннями є рішення, постанови.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи первісні позовні вимоги Банку до відповідача ОСОБА_13 про стягнення заборгованості за вищезазначеним кредитним договором станом на 17.03.2017 року у повному обсязі, керувався ст. ст. 4, 5, 13, 76, 81, 82, 83, 95, 141, 247, 264, 265, 273, 352, 354, 355, п.15.5 розділу XIII ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ ЦПК України та виходив із такого.

Між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 03.06.2008 року укладений кредитний договір №ZPMWGK, згідно з яким позичальник отримала грошові кошти в розмірі 85000,00 грн. (т.с. 1 а.с.13-17).

22.07.2014 року заочним рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області (повторним) позовну заяву ПАТ КБ ПРИВАТБАНК до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_14 про звернення стягнення задоволено в повному обсязі. Зазначеним рішенням в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №ZPMWGK від 03.06.2008 року звернено стягнення на будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (т.с. 1 а.с.82-83).

24.10.2014 року до кредитного договору №ZPMWGK укладена додаткова угода №2 між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 , якою сторони передбачили нові строки повернення кредиту (т.с. 1 а.с.20-22).

Згідно із розрахунком заборгованості за договором №ZPMWGK від 03.06.2008 року станом на 17.03.2017 загальна заборгованість ОСОБА_2 складає: 127206,41 грн., яка складається з наступного: 36238,91 грн. заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 34130,17 грн. заборгованість по відсоткам за користуванням кредитом; 12255,15 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; 44582,18 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Також позивач зазначав, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості. Кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином, заборгованість до стягнення становить 106000 грн. 00 коп., яка складається з наступного: 36238,91 грн. заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 34130,17 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 12255,15 грн. заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 23375,77 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором (т.с. 1 а.с. 5-8).

П. 5.5 кредитного договору №ZPMWGK від 03.06.2008 року сторони збільшили строк позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки до 5 років.

Згідно із меморіальним ордером №1 від 20.05.2016 року (т.с. 1 а.с. 144) грошові кошти в сумі 79000,00 грн., що отримані від продажу предмету іпотеки, зараховані на рахунок ОСОБА_2 , визначений п.8.2 кредитного договору, для сплати заборгованості за кредитним договором №ZPMWGK від 03.06.2008 року.

Як слідує із розрахунку заборгованості за кредитним договором №ZPMWGK від 03.06.2008 року (т.с. 1 а.с. 5-8) останній платіж, що внесений за кредитним договором №ZPMWGK від 03.06.2008 року самим позичальником, здійснений 22.07.2015 року в сумі 8000,00 грн.

Оцінивши наведені докази суд першої інстанції дійшов висновку, що первісний позов слід задовольнити частково, стягнувши лише з відповідача ОСОБА_2 суму заборгованості за кредитним договором №ZPMWGK від 03.06.2008 року. Суд першої інстанції вважав, що позивач за первісним позовом довів за допомогою належних, достатніх і достовірних доказів той факт, що відповідач ОСОБА_2 неналежним чином виконує зобов`язання за кредитним договором №ZPMWGK від 03.06.2008 року. Неналежне виконання грошового зобов`язання ОСОБА_2 порушує право позивача за первісним позовом.

Проте із такими висновками суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження у цій справі, погодитись не можна з таких підстав.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Рішення суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі не відповідає.

Суд першої інстанції у порушення вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України не сприяв повному та всебічному з`ясуванню обставин цієї справи.

Має місце неповне з`ясування обставин цієї справи в частині, яка є предметом апеляційного оскарження у цій справі, що мають значення для справи, які суд першої інстанції помилково визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, фактичним обставинам цієї справи; висновки суду першої інстанції у цій справі ґрунтуються на припущеннях, що суперечить вимогам ст. 81 ч. 6 ЦПК України.

Апеляційним судом встановлено, що назву Банку з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було змінено на АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (ст. 82 ч. 1 ЦПК України).

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 липня 2014 року в іншій цивільній справі ЄУН № 320/521/14-ц (т.с. 1 а.с. 82-83) за позовом Банку до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_14 про звернення стягнення, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №ZPMWGK від 03.06.2008 року станом на 07.06.2013 року у сумі 81809,51 грн., яка складається з: 70050,95 грн. - заборгованості за кредитом, 6172,91 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 1371,30 грн. заборгованості по комісії за користування кредитом, 80,56 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, 250,00 грн. штрафу (фіксована частина), 3883,79 грн. штрафу (процентна складова), було звернуто стягнення на предмет іпотеки будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки Банком.

При вищевикладених обставинах, Банк, скориставшись своїм правом на дострокове стягнення вказаної заборгованості за вищезазначеним кредитним договором, змінив таким чином строк виконання основного зобов`язання за останнім, який настав на час звернення Банку із вищезазначеним позовом до ОСОБА_8 про стягнення заборгованості у 2013 році, не пізніше 07.06.2013 року.

Останнє узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц провадження № 14-154цс18, в якому зазначено, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Останній має враховуватись загальними судами щодо застосування відповідних норм права в силу вимог ст. 263 ч. 4 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.1017 року.

Таким чином Банк не мав права нараховувати відповідачу ОСОБА_15 за вищезазначеним кредитним договором після 07.06.2013 року відсотків, комісії та пені за вищезазначеним кредитним договором.

Дійсно, звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості та стягнення заборгованості є самостійними способами захисту прав Банку, як кредитора, і застосування Банком одного з них в іншій справі не виключає можливість застосування іншого у подальшому у цій справі.

Однак, Банк в апеляційному суді визнав (інформація надана Банком на виконання ухвали апеляційного суду т.с. 2 а.с. 58-59), що:

- у заборгованість відповідача ОСОБА_8 за вищезазначеним кредитним договором №ZPMWGK від 03.06.2008 року у цій справі станом на 17.03.2017 року в розмірі 106000,00 грн., яка складається з: 36238,91 грн. заборгованості за кредитом (тілом кредиту); 34130,17 грн. заборгованості за відсотками за користування кредитом; 12255,15 грн. заборгованості за комісією за користуванням кредитом; 23375,77 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, входить заборгованість станом на 07.06.2013 року у розмірі 81809,51 грн., в рахунок погашення якої вже звернуто стягнення за заочним рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 липня 2014 року в іншій цивільній справі ЄУН № 320/521/14-ц;

- рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 липня 2014 року про звернення стягнення на предмет іпотеки було виконано, предмет іпотеки був проданий Банком та 20 травня 2016 року на рахунок Банку зайшли кошти у розмірі 79000,00 грн.;

- тому, на думку Банку, станом на 17.03.2017 року, з урахуванням рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 липня 2014 року розрахунок заборгованості повинен виглядати так: 27957,26 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 10883,85 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом, 23295,21 грн. пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором.

Проте, апеляційний суд не приймає до уваги також й вказаний розрахунок Банку заборгованості відповідача ОСОБА_8 у цій справі, як належний.

Оскільки, встановлено, що було звернуто стягнення Банком на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_8 за вищезазначеним кредитним договором у сумі 8180,51 грн. станом на 07.06.2013 року, від продажу предмета іпотеки (вищезазначеного житлового будинку) отримано Банком 10.05.2016 року 79000,00 грн. (ст. 82 ч. 2 ЦПК України т.с. 2 а.с. 59).

Таким чином, різниця заборгованості, яка залишилась непогашеною за вищезазначеним рішенням суду має складати лише 2809,51 грн. (розрахунок: 8180,51 грн. 79000,00), яка й підлягала стягненню з ОСОБА_8 на користь Банку в порядку часткового задоволення первісного позову Банку у цій справі.

Апеляційний суд не приймає до уваги у цій справі в якості належного обґрунтування суми заборгованості у цій справі надані Банком додаткову угоду Банку із ОСОБА_2 від 24.10.2014 року до кредитного договору від 04.06.2008 року (т.с. 1 а.с. 20-22), яка не стосується кредитного договору №ZPMWGK від 03.06.2008 року, за яким стягується заборгованість з відповідача ОСОБА_8 у цій справі Банком (позовні вимоги Банку т.с. 1 а.с. 3, копія кредитного договору п. 8.7 т.с. 1 а.с. 15 зворот).

Зарахування Банком без урахування складових заборгованості (відсотки, комісія, пеня тощо) за рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 липня 2014 року в іншій цивільній справі ЄУН № 320/521/14-ц (т.с. 1 а.с. 82-83), на інші складові нарахованої вже після дострокового стягнення іншої заборгованості відповідача ОСОБА_8 коштів в сумі 79000,00 грн., отриманих від продажу предмету іпотеки на виконання вищезазначеного рішення суду, не може бути підставою для стягнення будь-якої заборгованості відповідача за вищезазначеним кредитним договором у цій справі.

Разом із тим, Банк не позбавлений права захищати свої права в подальшому окремо від цієї справи в порядку ст. 625 ЦК України, яка передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги ОСОБА_8 лише частково ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а рішення суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, не відповідає вимогам щодо його законності і обґрунтованості, у тому числі в частині вирішення питання про розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції, у вигляді судового збору 1600,00 грн. (т.с. 1 а.с. 1), сплаченого Банком при подачі вищезазначеного первісного позову до суду першої інстанції.

За таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_8 слід задовольнити частково; рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 19 лютого 2019 року у цій справі в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь Банку заборгованості за кредитним договором №ZPMWGK від 03.06.2008 року станом на 17.03.2017 року у розмірі 106000,00 грн., яка складається з: 36238,91 грн. заборгованості за кредитом (тілом кредиту); 34130,17 грн. заборгованості за відсотками за користування кредитом; 12255,15 грн. заборгованості за комісією за користуванням кредитом; 23375,77 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а також судового збору в сумі 1600,00 грн. слід скасувати, ухвалити у цій частині нове судове рішення, яким стягнути з ОСОБА_8 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором №ZPMWGK від 03.06.2008 року у розмірі 2809,51 грн.; в іншій частині позовних вимог слід відмовити Банку за їх необґрунтованістю та недоведеністю.

В решті рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувалось та апеляційним судом не переглядалось.

Керуючись ст. ст. 12-13, 81-82, 89, 141, 367-368, 372, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 19 лютого 2019 року у цій справі в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь Банку заборгованості за кредитним договором №ZPMWGK від 03.06.2008 року станом на 17.03.2017 року у розмірі 106000,00 грн., яка складається з: 36238,91 грн. заборгованості за кредитом (тілом кредиту); 34130,17 грн. заборгованості за відсотками за користування кредитом; 12255,15 грн. заборгованості за комісією за користуванням кредитом; 23375,77 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а також судового збору в сумі 1600,00 грн. скасувати.

Ухвалити у цій частині нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» () заборгованість за кредитним договором №ZPMWGK від 03.06.2008 року у розмірі 2809,51 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

В решті рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувалось та апеляційним судом не переглядалось.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в частині, яка була предметом апеляційного перегляду, в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.

Повний текст постанови апеляційним судом складений 20.09.2019 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Подліянова Г.С.Крилова О.В.