ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2019 року м. Київ

справа № 754/2512/18

провадження № 22-ц/824/7219/19

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Іванової І.В.

суддів - Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.

при секретарі - Ярмак О.В.

сторони :

позивач - ОСОБА_1

відповідачі - Головне управління Національної поліції в місті Києві, Державна казначейська служба України

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційні скарги Державної казначейської служби України та Головного управління Національної поліції в місті Києві на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 05 березня 2019 року у складі судді Панченко О.М., повний текст складений 06.03.2019 року,

встановив:

У лютому 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в місті Києві, Державної казначейської служби України у місті Києві про відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що влітку 2010 року звернувся до Деснянського РУ ГУМВС України в місті Києві з заявою про шахрайські дії ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Одинадцять разів працівники міліції виносили постанови про відмову в порушенні кримінальної справи, які пізніше скасовувалися судом. З грудня 2012 року слідчими СВ Деснянського РУ ГУМВС України в місті Києві здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000060 за частиною 4 статті 190 КК України, яке було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань саме за матеріалами дослідчої перевірки по вищевказаній заяві позивача, а 02 жовтня 2014 року останнього визнано потерпілим по вказаному кримінальному провадженню. В подальшому зазначене кримінальне провадження декілька разів закривалося слідчими, але постанови про закриття кримінального провадження скасовувалися судом. З метою спонукання слідчих, керівників органу досудового розслідування, та прокурорів, які здійснювали процесуальне керівництво по вказаному кримінальному провадженню, виконувати свої службові обов`язки, позивач звертався до прокуратури Деснянського району міста Києва з відповідними заявами. 22 квітня 2015 року слідчий суддя Деснянського районного суду міста Києва своєю ухвалою зобов`язав прокурора Деснянського району міста Києва Антипова внести до ЄРДР відомості за заявою позивача про вчинення кримінального правопорушення і розпочати досудове розслідування. 07 грудня 2015 року слідчий суддя Деснянського районного суду міста Києва своєю ухвалою зобов`язав відповідну посадову особу прокуратури Деснянського району міста Києва внести відомості до ЄРДР за заявою позивача про вчинення кримінального правопорушення і розпочати досудове розслідування. Крім того, 06 листопада 2017 року слідчий суддя Деснянського районного суду міста Києва задовольнив скаргу позивача і зобов`язав керівника Київської місцевої прокуратури № 3 внести відомості до ЄРДР відносно начальника Деснянського УП ГУНП в місті Києві Косовського. Також, 22 січня 2018 року слідчий суддя Деснянського районного суду міста Києва задовольнив скаргу позивача і зобов`язав внести відомості до ЄРДР відносно прокурора Байжанова О.А., який є процесуальним керівником у вказаному кримінальному провадженні. Разом із тим, всі зазначені спроби позивача спонукати посадових осіб органу досудового розслідування повно, якісно та своєчасне провести досудове розслідування по вказаному кримінальному провадженню не дали результатів, у зв`язку із чим триває безпідставна тяганина.

Позивач зазначає, що протиправними діями відповідача його моральному здоров`ю спричинено значної шкоди, тому що весь період намагання поновити порушені права, його життя було перенасичене негативними емоціями, психічними переживаннями. Внаслідок протиправних дій відповідача, йому завдано моральних втрат, які призвели до позбавлення можливості реалізації своїх звичок і бажань, які він міг би реалізувати не витрачаючи часу на підготовку заяв, звернень, скарг та судового позову. Таким чином, за перенесені ним душевні страждання та з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив стягнути з Державної казначейської служби України на його користь грошові кошти у розмірі 1 000 000 грн. в якості компенсації за нанесену моральну шкоду.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 05 березня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Державної казначейської служби України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Державна казначейська служба України просить скасувати рішення суду першої інстанції через порушення судом норм матеріального і процесуального права та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги відповідач зазначає, що Казначейство жодної шкоди позивачу не заподіяло, у правовідносини з ним не вступало, а отже, в даному випадку оскаржуване рішення в частині стягнення коштів безпосередньо з казначейської служби є незаконним. Також вказує, що реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого під час досудового розслідування в межах кримінального провадження не є підставою для відшкодування моральної шкоди. Оскільки не є порушенням прав позивача.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач Головне управління Національної поліції в місті Києві також подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції через порушення судом норм матеріального та процесуального права і прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що кримінальним процесуальним законодавством України не передбачено можливості відшкодування моральної шкоди в разі бездіяльності органів досудового розслідування. До того ж позивачем не доведено факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру. Позивач не зазначає, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи матеріальній формі він оцінює заподіяну йому шкоду та з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди. Апелянт звертає увагу, що у позовній заяві не вказано жодної незаконної дії посадових осіб саме Головного управління Національної поліції в місті Києві.

Відзиви на апеляційні скарги від позивача ОСОБА_1 до суду не надходили.

В суді апеляційної інстанції представник відповідача Головне управління Національної поліції в місті Києві апеляційну скаргу підтримала з викладених у ній підстав, просила її задовольнити та не заперечувала проти задоволення скарги Державної казначейської служби України.

Інші учасників справи належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення судових повісток, до суду не з`явилися, причин неявки не повідомили, що відповідно до ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна.

Судом встановлено, що влітку 2010 року позивач у справі ОСОБА_1 звернувся до Деснянського РУ ГУМВС України в місті Києві з заявою про шахрайські дії ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . По даній заяві працівники міліції проводили дослідчу перевірку в порядку статті 97 КПК України (в редакції Кодексу1960 року) та виносили постанови про відмову в порушенні кримінальної справи, які пізніше скасовувалися прокуратурою та судом, оскільки не було проведено повної, всебічної та об`єктивної перевірки ( а.с.7-9).

24 грудня 2012 року, у зв`язку із набранням чинності змін до Кримінального процесуального кодексу України (в редакції 2012 року), вказані матеріали дослідчої перевірки було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000060, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 190 КК України ( а.с.10).

12 лютого 2013 року старшим слідчим прокуратури Деснянського району міста Києва Шевченком В.В. винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0000060 від 24.12.2012 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 190 КК України, на підставі пункту 2 частини 1 статті 284 КПК України, яку 12 квітня 2013 року скасовано слідчим суддею Деснянського районного суду міста Києва з направленням матеріалів кримінального провадження для організації проведення подальшого досудового розслідування. Підставою скасування наведеної постанови про закриття слідчим суддею зазначено, що провадження закрито передчасно, без всебічного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин події (а.с.10-11).

Пізніше кримінальне провадження для організації проведення подальшого досудового розслідування направлено начальнику СВ Деснянського РУ ГУМВС України в місті Києві, де з літа 2014 року проведення досудового розслідування доручено слідчому вказаного слідчого відділу Кващук А.В. (а.с.14).

26 вересня 2014 року слідчим СВ Деснянського РУ ГУМВС України в місті Києві Кващук А.В. винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0000060 від 24.12.2012 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 190 КК України, на підставі пункту 2 частини 1 статті 284 КПК України, яку 18 березня 2015 року скасовано слідчим суддею Деснянського районного суду міста Києва. Підставою скасування наведеної постанови про закриття слідчим суддею зазначено, що провадження закрито передчасно, без всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин події та без проведення певних слідчих дій (а.с.12).

Задовольняючи позов частково, суд виходив з того, що відсутні спеціальні підстави для застосування статті 1176 ЦК України, оскільки встановлена ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 18 березня 2015 року протиправна бездіяльність слідчого СВ Деснянського РУ ГУМВС України в місті Києві Кващук А.В., в частині невиконання своїх службових обов`язків, а саме прийняття рішення про закриття кримінального провадження без всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин події кримінального провадження та без проведення всіх необхідних слідчих дій, а також подальша безпідставна бездіяльність слідчих Деснянського УП ГУНП в місті Києві, призвела до затягування досудового розслідування кримінального провадження, по якому позивача визнано потерпілим.

Разом з тим, суд посилаючись на положення статті 1174 ЦК України, відповідно до яких обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна, виходив з того що позивачем наведено достатньо доказів на підтвердження підстав для відшкодування моральної шкоди в розмірі 10 000 грн.

Однак, колегія суддів, дослідивши матеріли справи, вважає, що скасування постанов про закриття кримінального провадження у справі не свідчать про протиправність дій працівників слідчих органів, оскільки вони діяли в межах своїх процесуальних повноважень, що не свідчать про наявність їх вини та завдання цим шкоди позивачу, дії або бездіяльність працівників слідчих органів не є неправомірними в розумінні закону.

Судова колегія вважає, що позивач не надав доказів того, що йому завдано моральної шкоди працівниками слідчих органів, а також доказів того, що їх діяння були протиправними внаслідок неналежного виконання ними покладених на них трудових чи службових обов`язків.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до передчасного висновку про достатність доказів на підтвердження підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу, а тому виходячи із встановлених обставин справи та наведених вище положень законодавства, колегія суддів приходить висновку про те, що апеляційні скарги відповідачів підлягають до задоволення, а відтак рішення суду першої інстанції необхідно скасувати з одночасним ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах,-

постановив :

Апеляційні скарги Державної казначейської служби України та Головного управління Національної поліції в місті Києвізадовольнити.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 05 березня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 залишити беззадоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: