Справа № 2-249/10 Головуючий у 1 інстанції: Філюк Т. М.
Провадження № 22-ц/802/773/19 Категорія: 61 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Данилюк В.А., Матвійчук Л. В.,

з участю:

секретаря судового засідання - Савчук О. В.,

державного виконавця - Левчук І.О.,

представника боржника - ОСОБА_1 .,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за поданням головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцька Головного територіального управління юстиції у Волинській області Левчук Ірини Олегівни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 за апеляційною скаргою боржника ОСОБА_2 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 червня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2018 року головний державний виконавець Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцька Головного територіального управління юстиції у Волинській області Левчук І. О. звернулася до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду ОСОБА_2 за межі України без вилучення паспортного документа, обґрунтовуючи його тим, що на виконанні у відділі перебуває виконавчий лист № 2-249/10, виданий Луцьким міськрайонним судом Волинської області від 04.02.2009 року у справі про солідарне стягнення з ОСОБА_2 на користь ВАТ КБ «Надра» 637 682 грн 596 коп. кредитної заборгованості та 850 грн судового збору.

За вказаним виконавчим документом боржником є ОСОБА_2 Державним виконавцем під час виконання рішення суду встановлено, що згідно з інформацією, наданою на запити, майно, належне боржнику на праві власності, відсутнє, джерела доходу відсутні, рішення суду до теперішнього часу не виконано, а боржник ухиляється від його виконання та не вживає заходів щодо виконання зобов`язання.

У зв`язку з викладеним державний виконавець просила суд обмежити у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон боржника ОСОБА_2 .

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 червня 2018 року подання задоволено.

Тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон боржника ОСОБА_2 до виконання зобов`язань, згідно з виконавчим провадженням № 50120684 по виконанню виконавчого листа № 20249/10, виданого Луцьким міськрайонним судом Волинської області від 19.03.2010 року про солідарне стягнення з ОСОБА_2 на користь ВАТ КБ «Надра» 637682,96 грн заборгованості за кредитним договором та 865 грн судового збору.

Не погоджуючись із даною ухвалою суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи просила ухвалу суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким у задоволенні подання відмовити. Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань.

Проте факт її умисного ухилення від виконання зобов`язань виконавцем не доведено, а тому у суду відсутні підстави для вжиття заходів тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Крім того зазначає, що зобов`язання за даним кредитним договором були забезпечені іпотекою згідно з договором іпотеки від 20.03.2007 року, посвідченим приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Котенко Л. О. за номером 697. В даному договорі передбачено іпотечне застереження, яке передбачає безспірне право стягувача на задоволення його вимог. Відтак, стягувачу ніщо не заважає здійснити повне погашення заборгованості за рахунок іпотечного майна.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши пояснення державного виконавця та представника боржника, колегія суддів доходить висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з наступних підстав.

Судом встановлено, що на виконанні Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцька Головного територіального управління юстиції у Волинській області перебуває виконавчий лист, виданий Луцьким міськрайонним судом Волинської області 19.03.2010 року в справі №2-249/10 про солідарне стягнення з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на користь ВАТ КБ «Надра» 637682,96 грн заборгованості за кредитним договором та по 865 грн судового збору (а.с.29)

10 лютого 2016 року державним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП 50120684.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що державним виконавцем було вжито низку дій, спрямованих на примусове виконання виконавчого листа суду, а саме: накладення арешту на майно боржника, вчинені запити до державних установ з метою виявлення майна, зареєстрованого на праві власності за боржником, та її доходів, надіслано виклики щодо явки боржника до державного виконавця тощо.

Згідно з відповідями на запити державного виконавця встановлено, що майно в боржниці, яке би підлягало опису в рахунок погашення боргу, не виявлено, боржниця на обліку як отримувач пенсії не перебуває та інформація про роботу за трудовими та цивільно-правовими договорами не знайдена.

З відповіді Державної прикордонної служби України від 27.02.2018 року встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , неодноразово перетинає державний кордон України (а.с.7, 10-18).

Боржником добровільно рішення суду не виконується та не вчиняється будь-яких дій з погашення боргу.

Право громадян України на пересування, в тому числі і залишення території України, закріплено у ст. 33 Конституції України. У той же час Конституція України передбачає можливість обмеження наданих громадянинові прав у випадках, що не заборонені законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до п. 19 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до ч. 3 ст. 441 ЦПК України суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Пунктом 5 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» передбачено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням - до виконання зобов`язань.

Тривале невиконання судового рішення, виїзд за межі України боржника ОСОБА_2 може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду з примусового стягнення боргу, а відтак, на думку апеляційного суду, наведені обставини давали суду першої інстанції підстави вважати, що ОСОБА_2 умисно ухиляється від виконання рішення суду про стягнення з неї кредитної заборгованості.

Отже, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив подання державного виконавця.

Доводи апеляційної скарги зводяться до покликань на відсутність встановлених обставин щодо навмисного невиконання боржником судового рішення, проте такі доводи боржника є безпідставними, необґрунтованими та спростовуються дослідженими судом матеріалами справи. Разом з тим, у судовому засіданні апеляційного суду представник боржниці стверджував, що вона виїжджала за кордон з метою заробітку, однак, як встановлено судом, жодних сум на погашення боргу за весь час після ухвалення рішення суду нею не внесено.

Крім того, суд бере до уваги також зазначені представником боржниці в судовому засіданні обставини, що раніше судом вже розглядалось таке ж подання державного виконавця щодо обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за кордон, однак тоді суд відмовив у його задоволенні.

Не заслуговують на увагу також доводи апеляційної скарги про те, що подання державного виконавця про обмеження у праві виїзду за межі України розглянуте судом у відсутності боржника, оскільки відповідно до вимог ч. 4 ст. 441 ЦПК України суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Таким чином, на державі лежить прямий обов`язок дотримуватися громадянських прав осіб і забезпечувати належне та своєчасне виконання рішення суду, що набрало законної сили. Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є джерелом права.

Безпідставне, тривале та необґрунтоване невиконання рішення суду, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь банку кредитну заборгованість та судові витрати, порушує законні права та інтереси останнього та нівелює сутність рішення суду та мету його ухвалення.

Крім того, обмеження у праві виїзду за межі України має тимчасовий характер та спонукатиме боржника до виконання нею боргових зобов`язань за рішенням суду, що в свою чергу захистить права стягувача на отримання належних коштів.

Отже, оскаржувана ухвала суду постановлена з додержанням вимог закону, а тому підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на законність оскаржуваної ухвали.

На підставі наведеного та відповідно до норм ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції доходить висновку, що підстави для задоволення скарги та cкасування оскаржуваної ухвали суду відсутні.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу боржника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 червня 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і не може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий

Судді