АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №373/939/18-ц
Апеляційне провадження №22-ц/824/2638/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2019 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах - головуючого Сержанюка А.С., суддів - Іванової І.В., Сліпченка О.І., розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у місті Києві за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 24 жовтня 2018 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

28 травня 2018 року Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», звернулося до суду із названим позовом, де просило стягнути із ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитом, яка, станом на 04 березня 2018 року, складає 111 630,79 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 10 821,42 грн., заборгованість по процентах за користування кредитом - 96 359,37 грн., заборгованість за пенею та комісією - 4 450 грн. та судові витрати - 1 762 грн.

Позивач зазначає, що 26 серпня 2010 року між сторонами у справі був укладений договір б/н, за умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 15 200 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Окрім цього, вказує, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/rules, складає між ним та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві.

Відповідач на час укладення кредитної угоди дала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

Однак, відповідач не виконує належним чином умови укладеного правочину, що спричинило виникнення зазначеної заборгованості.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 24 жовтня 2018 року в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» відмовлено.

На обґрунтування ухваленого рішення місцевий суд зазначив, що представником позивача не наведено достатньо доказів, які б давали суду підстави для задоволення позовних вимог.

Як вбачається з наданої суду копії витягу з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, пунктом 2.1.1.5.6 передбачено, що у випадку невиконання зобов'язань по договору, клієнт зобов'язаний на вимогу банку виконати зобов'язання по поверненню кредиту ( в тому числі простроченого кредиту і овердрафту ), оплаті винагороди банку.

Проте, в матеріалах справи відсутні дані про направлення банком відповідачу вимоги про виконання ним зобов'язання по поверненню кредиту, що свідчить про невиконання самим банком умов договору, а факт невиконання боржником умов договору за таких обставин є недоведеним.

Окрім того, із розрахунків заборгованості, наданих позивачем, не вбачається за можливе перевірити правильність нарахувань відповідних сум.

Ніяких роз'яснень та доказів щодо принципу складення даних розрахунків справа не містить. Незрозуміло, на яких підставах позивачем нараховано заборгованість по тілу кредиту, по процентам за користування кредитом, та за пенею, суми яких є завищеними та неспівмірними із самою сумою кредиту та враховуючи, що відповідачем були здійснені погашення кредиту на певні суми.

Розрахунок не містить підпису відповідальних осіб та не скріплений печаткою банку, а відтак не може бути належним та допустимим доказом у справі.

Крім того, представником позивача не надано доказів на підтвердження укладення кредитного договору, а саме видачі банком коштів ( виписки з особового рахунку, копії квитанції, меморіального ордеру тощо ), так як за нормами п. 2 ч. 1 ст. 1046, ч. 2 ст. 1054 ЦК України кредитний договір є укладений з моменту передання грошей.

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Просить рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 24 жовтня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Суд, закінчивши з'ясування обставин справи і перевірку їх доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі, у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Якщо одна із сторін визнала пред'явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, 26 серпня 2010 року Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», та ОСОБА_1 підписали анкету-заяву ( а.с. 11 ).

Ця заява, разом із пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами, із якими вона ознайомлена, як зазначено у заяві, становлять між нею та банком договір про надання банківських послуг ( там же ).

За умовами правочину, відповідач отримав кредит у розмірі 15 200 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом ( а.с. 10, 11, 12, ).

Крім цього, факт використання кредитних коштів, зокрема, підтверджується наданою випискою по картковому рахунку ОСОБА_1 ( а.с. 62-63 )

Заборгованість відповідача за кредитом, станом на 04 березня 2018 року, складає 111 630,79 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 10 821,42 грн., заборгованість по процентах за користування кредитом - 96 359,37 грн., заборгованість за пенею та комісією - 4 450 грн. та судові витрати - 1 762 грн., що підтверджуються відповідними розрахунками заборгованості ( а.с. 7-9 ).

При цьому, 28 травня 2018 року Акціонерне товариство «Комерційний Банк «ПриватБанк» звернулося до суду із названим позовом ( а.с. 3-6 ).

На підтвердження заявлених позовних вимог надало зазначені докази по справі.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 24 жовтня 2018 року в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» відмовлено за необґрунтованістю заявлених вимог ( а.с. 52-53 ).

Вирішуючи справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПриватБанк», суд другої інстанції не погоджується із висновками місцевого суду щодо відмови у позові і вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, факт виконання позивачем своїх зобов'язань за правочином підтверджується анкетою-заявою б/н від 26 серпня 2010 року, розрахунком заборгованості, випискою по картковому рахунку, згідно яких вбачається, що відповідач отримала та користувалася кредитними коштами ( а.с. 7-9, 11, 62-63 ).

Будь-яких доказів, які б свідчили про неправомірність укладеного між сторонами правочину матеріали справи не містять і відповідач їх не надала ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції та не звернулася до суду про визнання його недійсним.

Також, місцевий суд не звернув уваги на те, що матеріали справи не містять будь-яких доказів на спростування заборгованості за вказаним правочином і таких не надала відповідач до суду апеляційної інстанції.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України відповідач повинна була довести ті обставини, на які б вона посилалася, як на підставу своїх заперечень.

При цьому, ОСОБА_1 не звільнена від обов'язку доказування за позовом згідно положень ст. 82 ЦПК України.

Таким чином, на переконання апеляційного суду, укладений між сторонами кредитний договір є правомірним відповідно до положень ст. 204 ЦК України, оскільки його недійсність прямо не встановлена законом і він не визнаний судом недійсним.

А тому, за положеннями правочину відповідач має нести цивільно-правову відповідальність у відповідності до норм ст.ст. 525, 526, 610, 629, 1048, 1050, 1054 ЦК України за невиконання умов кредитного договору.

Разом з тим, позивач в розрахунку заборгованості об'єднує пеню та комісію, однак, укладена між сторонами угода не містить положень про можливість стягнення із відповідача комісії.

Визначити їх складові у грошовому виді також неможливо, враховуючи наданий розрахунок, за відсутності критеріїв розмежування.

У відповідності до положень ст. 1011 ЦК України, за договором комісії одна сторона ( комісіонер ) зобов'язується за дорученням другої сторони ( комітента ) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Доказів укладення між сторонами зазначеного правочину матеріали справи не містять і таких не надав позивач ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції.

У відповідності до положень ч. 11 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо під час виконання робіт ( надання послуг ) виникає необхідність у додаткових роботах ( послугах ), що не були передбачені умовами договору, виконавець зобов'язаний одержати від споживача дозвіл на виконання таких робіт ( надання послуг) .

Будь-які додаткові роботи ( послуги ), виконані ( надані ) виконавцем без згоди споживача, не створюють для споживача будь-яких зобов'язань щодо їх оплати.

Окрім цього, відповідно до положень абзацу 2 частини четверної статті 11 Закону України «Про захист споживачів», у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Таким чином, на переконання апеляційного суду, позовні вимоги в частині стягнення пені та комісії, як однієї складової, є необґрунтованими, а відтак, зазначені вимоги не підлягають до задоволення.

За таких обставин, суд першої інстанції, неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи,вважав встановленими обставини, що мають значення для справи, які судом не доведені, зробив висновки, які не відповідають матеріалам справи, і, без додержання зазначених норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст.ст. 5, 10-13, 76-81, 263 ЦПК України, ухвалив незаконне і необґрунтоване рішення щодо відмови у заявлених позовних вимогах.

Таким чином, доводи апеляційної скарги Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк», на переконання апеляційного суду, знайшли своє часткове підтвердження, унаслідок чого рішення місцевого суду підлягає скасуванню із ухваленням нового про задоволення позовних вимог у відповідності до ст. 376 ЦПК України та названих положень матеріального і процесуального права за їх обґрунтованістю та доведеністю у зазначеній апеляційним судом частині.

Також, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» на підставі ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ст. 141 ЦПК України сплачений судовий збір ( а.с. 1, 66 ) пропорційно до задоволених вимог у розмірі 4 229,40 ( 107 180,79 : 111 630,79 х ( 1 762 + 1 762 х 150 : 100 ) грн.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 5, 10-13, 76-81, 263, 367, 368, 374, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково. Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 24 жовтня 2018 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитом - 107 180,79 грн. та судовий збір у розмірі 4 229,40 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення, за виключенням випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: І.В. Іванова

О.І. Сліпченко