Ухвала

Іменем України

18 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 554/4629/18

провадження № 61-16540ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Сердюка В. В.,

розглянув касаційну скаргу Виконавчого комітету Полтавської міської ради на ухвалу Октябрського районного суду міста Полтави від 05 червня

2019 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 29 липня

2019 року у справі за скаргою Виконавчого комітету Полтавської міської ради на дії державного виконавця, заінтересовані особи: Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, старший державний виконавець Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Федько Євген Олександрович, ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2018 року Виконавчий комітет Полтавської міської ради звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця, заінтересовані особи: Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області (далі - ВПВР УДВС ГТУЮ у Полтавській області), старший державний виконавець ВПВР УДВС ГТУЮ у Полтавській області Федько Є. О.,

ОСОБА_2.

Скарга мотивована тим, що рішенням Октябрського районного суду міста Полтави від 03 листопада 2006 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Полтавської міської ради про покладення обов`язку щодо надання житла зобов`язано Виконавчий комітет Полтавської міської ради у тримісячний термін з дня ухвалення цього рішення надати ОСОБА_2 на склад сім`ї з двох осіб житлове приміщення відповідно до норм житлового законодавства України.

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 16 січня 2007 року рішення Октябрського районного суду міста Полтави від 03 січня 2006 року змінено, виключено з резолютивної частини рішення суду слова «з дня ухвалення цього рішення» та доповнено резолютивну частину рішення суду після слова «України» словами «в порядку черговості».

Ухвалюючи вказане рішення суд апеляційної інстанції вказав на необхідність дотримання принципу черговості при наданні житла.

Також скаржник вказував, що ухвалою Октябрського районного суду міста Полтави від 14 грудня 2017 року видано ОСОБА_2 дублікат виконавчого листа № 2-4926/06, виданого Октябрським районним судом міста Полтави 29 січня 2007 року про зобов`язання Виконавчого комітету Полтавської міської ради у тримісячний термін надати ОСОБА_2

на склад сім`ї з двох осіб житлове приміщення відповідно до норм житлового законодавства України в порядку черговості.

Проте, старшим державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ у Полтавській області Федьком Є. О. відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа № 554/8230/17, про видачу якого ухвала Октябрським районним судом міста Полтави не постановлялась.

Посилаючись на вищевказане, Виконавчий комітет Полтавської міської ради просив суд визнати незаконними дії старшого державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Полтавській області Федька Є. О. щодо винесення постанови від 05 червня 2018 року про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом № 544/8230/17, виданого Октябрським районним судом міста Полтави 15 травня 2018 року, про зобов`язання Виконавчого комітету Полтавської міської ради у тримісячний термін надати

ОСОБА_2 на склад сім`ї з двох осіб житлове приміщення відповідно до норм житлового законодавства України в порядку черговості, та скасувати вказану постанову.

Ухвалою Октябрського районного суду міста Полтави від 05 червня

2019 року у задоволенні скарги Виконавчого комітету Полтавської міської ради відмовлено.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 29 липня 2019 року ухвалу Октябрського районного суду міста Полтави від 05 червня 2019 року залишено без змін.

Судові рішення мотивовані тим, що скаржником не доведено належними та допустимими доказами обставини, які свідчили про незаконність та протиправність дій державного виконавця при вирішенні питання про відкриття виконавчого провадження.

У касаційній скарзі Виконавчий комітет Полтавської міської ради просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і постановити нову ухвалу про задоволення скарги, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України встановлено, що суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у справі з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Суди встановили, що рішенням Октябрського районного суду міста Полтави від 03 листопада 2006 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Полтавської міської ради про покладення обов`язку щодо надання житла зобов`язано Виконавчий комітет Полтавської міської ради у тримісячний термін з дня ухвалення цього рішення надати ОСОБА_2 на склад сім`ї з двох осіб житлове приміщення відповідно до норм житлового законодавства України.

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 16 січня 2007 року рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 03 листопада

2006 року змінено та виключено з резолютивної частини рішення суду слова «з дня ухвалення цього рішення» та доповнено резолютивну частину рішення суду після слова «України» словами «в порядку черговості».

У подальшому вказаний лист був пред`явлений до виконання, а постановою державного виконавця від 30 березня 2016 року виконавче провадження закінчено на підставі пункту 11 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час прийняття постанови). При цьому вказана постанова з оригіналом виконавчого листа № 2-4926/06, виданого 29 січня 2007 року, до Октябрського районного суду міста Полтави не надходили.

У зв`язку з втратою виконавчого документу, заявник звернувся до суду із заявою про видачу його дублікату.

Ухвалою Октябрського районного суду міста Полтави від 14 грудня

2017 року, залишеною без змін постановою Апеляційного суду Полтавської області від 06 березня 2018 року та постановою Верховного Суду

від 11 березня 2019 року, заяву ОСОБА_2 про видачу дублікату виконавчого листа задоволено. Видано дублікат виконавчого листа

№ 2-4926/06, виданого Октябрським районним судом міста Полтави 29 січня 2007 року про зобов`язання Виконавчого комітету Полтавської міської ради у тримісячний термін надати ОСОБА_2 на склад сім`ї з двох осіб житлове приміщення відповідно до норм житлового законодавства України в порядку черговості.

Октябрським районним судом міста Полтави видано дублікат виконавчого листа № 554/8230/17 від 15 травня 2018 року, за яким відкрито провадження згідно з постановою державного виконавця від 05 червня 2018 року та який перебуває на виконанні у ВПВР УДВС ГТУЮ у Полтавській області .

Відповідно до пункту 9 частини третьої статті 129 Конституції України

(у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення.

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Частиною першою статті 18 ЦПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до статті 447 ЦПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження»

(у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 26 «Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

31 травня 2018 року дублікат виконавчого листа був пред`явлений ОСОБА_2 до виконання.

Постановою старшого державного виконавця Федька С. О. від 05 червня 2018 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 554/8230/17 про зобов`язання Виконавчого комітету Полтавської міської ради у тримісячний термін надати ОСОБА_2 на склад сім`ї з двох осіб житлове приміщення відповідно до норм житлового законодавства України в порядку черговості.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, що відповідно до частини третьої статті 451 ЦПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Видача саме дублікату виконавчого листа підтверджується ухвалою Октябрського районного суду міста Полтави від 14 грудня 2017 року, залишеною без змін постановою Апеляційного суду Полтавської області

від 06 березня 2018 року та постановою Верховного Суду від 11 березня 2019 року у справі № 554/8230/17.

Встановивши, що сам по собі факт отримання ОСОБА_2 дублікату виконавчого листа, на підставі якого було відкрито виконавче провадження, не свідчить про недотримання державним виконавцем положень Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) і не є підставою для скасування постанови про відкриття виконавчого провадження.

Крім того, що скаржником не доведено належними та допустимими доказами, що виданий судом першої інстанції виконавчий документ не відповідає вимогам, визначеним положеннями статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), а дії державного виконавця суперечать вказаному Закону.

Враховуючи вищевказані обставини, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні скарги.

При цьому, стягувач ОСОБА_2 , чиї житлові права та інтереси були захищені судом, упродовж тривалого часу не має можливості отримати реальне виконання такого судового рішення.

Натомість подання чергової скарги боржника за виконавчим провадженням, у даному випадку на дії державного виконавця, у черговий раз зволікає таке виконання судового рішення, яке набрало законної сили в 2007 році, що є недопустимим з огляду на усталену практику Європейського суду з прав людини, оскільки порушує принцип правової визначеності та основоположні принципи, визначені статтями 6, 13, статтею 1 Протоколу

№ 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Із змісту касаційної скарги, оскаржуваного судового рішення та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що вона є необґрунтованою, правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності та неправильності.

За правилом пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові), про розгляд скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, приватного виконавця, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою та п`ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за скаргою Виконавчого комітету Полтавської міської ради на дії державного виконавця, заінтересовані особи: Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, старший державний виконавець Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Федько Євген Олександрович, ОСОБА_2 ,

за касаційною скаргою Виконавчого комітету Полтавської міської ради

на ухвалу Октябрського районного суду міста Полтави від 05 червня

2019 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 29 липня

2019 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

А. І. Грушицький

В. В. Сердюк