Постанова

Іменем України

11 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 158/1244/17

провадження № 61-26412св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Русинчука М. М. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - орган опіки та піклування Ківерцівської міської ради,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - приватний нотаріус Ківерцівського районного нотаріального округу Кузьміч Надія Володимирівна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 30 серпня 2017 року в складі судді Костюкевича О. К. та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 07 листопада 2017 року в складі колегії суддів: Шевчук Л. Я., Киці С. І., Данилюк В. А.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи»), ОСОБА_2 про визнання недійсним договору іпотеки.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 20 червня 2007 року між Акціонерним комерційним промислово - інвестиційним банком та ОСОБА_2 (як майновим поручителем ОСОБА_4 за кредитним договором №17-10 від 20 червня 2007 року) укладений договір іпотеки. Відповідно до умов вказаного договору ОСОБА_2 передав в іпотеку банку нерухоме майно - житловий будинок загальною площею 222,9 кв. м з надвірними будівлями та спорудами, а також земельну ділянку площею 0,059 га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

17 грудня 2012 року між Акціонерним комерційним промислово - інвестиційним банком та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладений договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого право вимоги до ОСОБА_4 відступлено банком ТОВ «Кредитні ініціативи».

Позивач вказала, що на момент укладення договору іпотеки у зазначеному будинку була зареєстрована її малолітня дочка - ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому вона вважає договір іпотеки таким, що порушує права її малолітньої дочки, та просила суд визнати цей договір недійсним.

Короткий зміст судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 30 серпня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 07 листопада 2017 року, в задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив з того, що оспорюваний договір іпотеки укладений відповідно до вимог чинного цивільного законодавства та жодним чином не порушує права малолітньої ОСОБА_5 .

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У грудні 2017 року ОСОБА_1 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі ОСОБА_1 вказала, що суди попередніх інстанцій не надали належної оцінки показанням свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , які вказали, що весною 2007 року вони допомагали ОСОБА_1 та ОСОБА_5 перевести їх малолітню дочку - ОСОБА_5 з міста Луцьк до міста Ківерці в будинок по АДРЕСА_1 , де останні проживали з весни 2007 року і проживають по теперішній час. Оскільки малолітня дитина на момент укладення договору іпотеки мала право користування предметом іпотеки, а укладений іпотечний договір звузив обсяг існуючих майнових прав дитини, обмежив права та інтереси дитини щодо жилого приміщення, суди дійшли помилкового висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. При цьому суди відступили від правових позицій, викладених у постановах Верховного Суду України, не навівши відповідних мотивів.

Відзив/заперечення на касаційну скаргу до суду не надходили

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 грудня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 .

На виконання вимог підпункту 4 пункту 1 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України 17 травня 2018 року справа передана до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 20 червня 2007 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (правонаступником якого є ТОВ «Кредитні ініціативи») та ОСОБА_2 , з метою забезпечення виконання ОСОБА_5 зобов`язань за кредитним договором № 17-10 від 20 червня 2007 року, був укладений договір іпотеки. Відповідно до умов вказаного договору ОСОБА_2 передав в іпотеку банку житловий будинок загальною площею 222,9 кв. м з надвірними будівлями та спорудами, а також земельну ділянку площею 0,059 га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Предмети іпотеки - житловий будинок та земельна ділянка належать на праві власності іпотекодавцю - ОСОБА_2 .

Згідно з пунктом 2.1.1 укладеного договору іпотеки, іпотекодавець, передаючи в іпотеку банку нерухоме майно, вказав про відсутність будь - яких прав третіх осіб на іпотечне майно та, зокрема, прав малолітніх та неповнолітніх дітей.

У будинковій книзі НОМЕР_1 для прописки (реєстрації) громадян, які проживають в будинку АДРЕСА_1 з 28 березня 2007 року зазначено, що за вказаною адресою зареєстрована неповнолітня ОСОБА_5 , 2006 року народження. Наведене також підтверджується довідкою про склад сім`ї № 3436 або зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб від 18 травня 2017 року.

Однак, як установлено судами, вказана будинкова книга була видана ОСОБА_2 лише 07 грудня 2016 року і записи у ній зроблено зі слів останнього, а попередня будинкова книга була втрачена, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією заяви ОСОБА_2 від 07 грудня 2016 року.

На підставі наявної в матеріалах справи довідки (виписки з домової книги про склад сім`ї та прописку) № 17-10/11-11 від 25 квітня 2007 року, виданої ОСОБА_2 , суди встановили, що на час укладення договору іпотеки в будинку по АДРЕСА_1 зареєстровані та проживають ОСОБА_2 , 1941 року народження, та ОСОБА_5 , 1942 року народження. Крім того, згідно відповіді Управління Державної міграційної служби України у Волинській області від 26 липня 2017 року № 0701/10255 за інформацією відповідного підрозділу ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 28 жовтня 2008 року, тобто більше ніж через рік після укладення договору іпотеки.

Таким чином, судами встановлено, що на час укладення оспорюваного договору іпотеки малолітні діти в зазначеному житловому будинку, який був переданий в іпотеку банку, зареєстровані не були.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частини друга, третя статті 215 ЦК України).

Згідно з частиною шостою статті 203, частиною першою статті 215 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами) і суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, може бути визнаний судом недійсним, тобто якщо його вчинення батьками без попереднього дозволу органу опіки та піклування призвело до порушення права особи, в інтересах якої пред`явлено позов, а саме до звуження обсягу існуючих прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини, зменшення або обмеження прав та інтересів дитини щодо жилого приміщення.

Схожі за змістом положення містяться в частини четвертої статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» та статті 17 Закону України «Про охорону дитинства» щодо захисту як майнових прав, так і права користування неповнолітніх дітей житлом.

Встановивши, що малолітня дочка позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_5 на момент укладення оспорюваного договору іпотеки не була зареєстрована та не проживала у житловому будинку, який переданий в іпотеку банку, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про безпідставність позовних вимог ОСОБА_1 .

За таких обставин суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсним договору іпотеки.

Твердження заявника про відступ судами попередніх інстанцій від правових позицій, викладених у постановах Верховного Суду України, без наведення відповідного мотивування не можуть братись до уваги.

Доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів попередніх інстанцій, ґрунтуються на помилковому тлумаченні норм матеріального права та зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до приписів статті 400 ЦПК Українивиходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За правилами частини третьої статті 401 ЦПК Українипередбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Таким чином, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про залишення без задоволення касаційної скарги та залишення без змін оскаржених рішень суду першої та апеляційної інстанцій.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 30 серпня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 07 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді М. М. Русинчук

Н. О. Антоненко

В. І. Журавель