Справа № 337/2348/18
Провадження № 2/337/90/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2019 року Хортицький районний суд м.Запоріжжя

у складі головуючого судді Кучерук І.Г.

з участю секретаря Бессарабової Т.П.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

представника третьої особи Алішевської В.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , третя особа відділ по Хортицькому району служби(управління) у справах дітей Запорізької міської ради про стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав

в с т а н о в и в :

06.06.2018 року позивачка звернулася до суду з позовом, у якому вказала, що 19.11.2011 року зареєструвала шлюб з відповідачем ОСОБА_5 .Від шлюбу мають малолітню дитину сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з нею та знаходиться на повному її утриманні.Спільне життя не склалось, досить часто виникали сварки з різних побутових та інших причин. Згодом почала відчувати, що сімейні стосунки стають все більше холодними, не дружніми. Це створило поганий емоційний фон в середовищі в якому виховуються дитина, чим завдається шкода, передусім психологічна.01 березня 2016 року відповідач був визнаний винним постановою Кам`янець Подільського міськрайонного суду Хмельницької області за ч.1 ст. 173-2 КУап України через вчинення останнім насильства у сім`ї, що виразилось у висловлюваннях відносно неї нецензурними словами, погрозами фізичною розправою, штовханнями, при цьому все це відбувалося на очах дитини.У зв`язку з цим, припинили шлюбні стосунки та перестали вести спільне господарство ще з липня 2016 року. На теперішній час мною подано позовну заяву до Хортицького районного суду м. Запоріжжя про розірвання шлюбу.З липня 2016 року син проживає разом з нею та її батьками, і знаходиться на її матеріальному утриманні та утриманні батьків. Вона сама несе матеріальні затрати по оплаті відвідування сином дитячого садка, а також по оплаті стосовно його виховання, розвитку, лікування та відпочинку. Відповідач на протязі останніх років долею сина не цікавиться, жодної участі у його вихованні та утриманні не приймає, не переймається про стан його здоров`я, й у решті решт навіть не відвідує його, тобто не виконує обов`язків щодо виховання та розвитку дитини.Син не отримує від батька одягу, взуття, необхідного приладдя для розвитку; подарунки на дні народження він також синові не дарує і не пересилає.За час відвідування Нікітою ДНЗ (ясла-садок) №205 "Світлиця", відповідач ні в якій формі не підтримував зв`язки з вихователями та практичним психологом, не приходив до закладу, не цікавився фізичним, духовним, психологічним та інтелектуальним розвитком сина, його успіхами, не відвідував батьківські збори.Відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, та його дії у подальшому будуть істотно суперечитимуть інтересам дитини, що завдасть істотної шкоди, у першу чергу - психологічної. Просить суд стягнути з ОСОБА_5 , аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі 3000 грн. щомісячно, починаючи з дня поданняпозовної заяви і до досягнення ним повноліття.Також просить суд позбавити батьківських прав ОСОБА_5 відносно його неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 27.06.2018 року відкрито провадження по справі, та встановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, і призначено підготовче судове засідання.

24.10.2018 року до суду надійшов висновок від 22.10.2018 року № 01/01-22/1056, Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району з приводу доцільності позбавлення батьківських прав.

01.11.2018 року надійшов відзив на позов у якому вказано, що відповідач, як батько, під час перебування в Україні намагається бачитися з сином. Так само відповідач надає матеріальну допомогу на утримання дитини, З другої половини 2016 року, дитина - ОСОБА_6 , проживає із матір`ю у м. Запоріжжя, куди вони переїхали після припинення між подружжям фактичних шлюбних відносин. До цього часу вони постійно мешкали в м. Кам`янець-Подільському Хмельницької області, разом з відповідачем однією сім`єю. Враховуючи зазначене в позовній заяві, вважає, що вимоги необґрунтовані, не доведено належним чином обставини, які підтверджують зміну матеріального становища позивачки у бік погіршення, витрачання конкретної суми грошових коштів на утримання дитини, або ж отримання відповідачем доходів у певному розмірі.Позовні вимоги щодо стягнення аліментів на утримання дитини, подано тільки в 2018 році позивачкою, що підтверджує той факт, що відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини надавав і надає.Враховуючи право позивача на отримання аліментів, відповідач вважає за можливе, з урахуванням обставин і його матеріального становища, встановити розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 2000 гривень, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.Згідно Довідки ДНЗ № 23 управління освіти і науки Кам`янець-Подільської міської ради від 25.09.2018 № 28, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відвідував дитячий заклад з 23.06.2014 по 17.06.2016 року. За інформацією вихователів батько, ОСОБА_5 , приводив та забирав дитину з дитячого садка, відвідував батьківські збори та святкові ранки.Позивач та неповнолітній син проживають окремо від відповідача, окрім того, проживають в іншій області країни, що вже створює певні складнощі у постійному регулярному спілкуванні дитини із батьком, враховуючи й те, що батько - відповідач по справі, має нерегулярну контракту роботу, пов`язану із виїздом за межі країни. І рідкість спілкування дитини із батьком пов`язана саме із цими обставинами, і ніяк не пов`язано із небажанням батька бачити дитину, а тим більше ухиленням від своїх батьківських обов`язків. Під час спільного проживання родини, батько приймав активну участь у вихованні та житті дитини, враховуючи інформацію вихователів дитячого закладу м. Кам`янець-Подільський, який до липня 2016 року відвідував ОСОБА_6 .Посилання позивача на факти, які можна розцінювати як ухилення відповідача від виховання дитини, самі по собі не дають підстав для висновку щодо свідомого нехтування відповідачем своїми обов`язками.Позбавлення батьківських прав відповідача не сприятиме позитивному результату у долі дитини, який мав би настати після цього, тому відповідач не погоджується із тим, що такий крайній захід як позбавлення батьківських прав повинен бути застосований відносно нього.Жодних доказів або обставин, які б стверджували про недбале або ж жорстоке ставлення до дитини, не існує, як і можливого негативного впливу на дитину з боку батька. Відносини між батьками, які складаються, в тому числі й після припинення фактичних шлюбних відносин, ніяким чином не повинні впливати на дитину на її права та інтереси.

07.11.2018 року до суду надійшла відповідь на відзив у якій вказано, щощо підставою для звернення до суду із позовною заявою про стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав і стало самоусунення відповідача від виконання обов`язків по утриманню та вихованню нашої дитини. Квитанції, які відповідач надає до відзиву, стосуються перерахування грошових коштів на користь позивача на утримання дитини вже під час знаходження справи в суді. Перераховані кошти не можуть забезпечити та задовольнити потреби неповнолітньої дитини на її повноцінне харчування, купівлю необхідного дитячого одягу та взуття, оплату додаткових гуртків, школи, ліків у разі хвороби та інші життєві потреби, тощо, хоча Відповідач матеріально забезпечений та має можливість надавати своєму синові матеріальну допомогу. Твердження відповідача про те, що він матеріально не забезпечений та отримує нерегулярний дохід не відповідає дійсності, оскільки останній працює за межами України, де заробітна плата є значно вищою. Жодних контрактів та доказів про отримання заробітної плати в певному розмірі на підтвердження своїх заперечень та тяжкого матеріального становища відповідачем до відзиву не надано. Нею надано довідку з ДНЗ №205, який відвідував син з літа 2016 року до вересня 2018 року, в якій зазначено, що ОСОБА_5 ні в якій формі не підтримував зв`язки з вихователями та практичним психологом, не приходив до закладу, не цікавився фізичним, духовним, психологічним та інтелектуальним розвитком сина, його успіхами, не відвідував батьківські збори, тощо. Окрім того, відповідно до листа ЗМЦСССДМ від 10.10.2018 року, за результатами проведеної роботи з ОСОБА_6 було з`ясовано, що дитина дуже ображена на батька, категорично не бажає його бачити, спілкуватись та контактувати з ним. До того ж, мною будуть надані довідки з відповідної федерації, де виховується син. Довідка яка надана відповідачем з дитячого садка №23 містить обставини які стосуються періоду спільного проживання з відповідачем (червень2014 року-червень2016 року), хоча як вбачається зі змісту позовної заяви - відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків стосовно сина саме з липня 2016 року, тобто з моменту припинення шлюбних відносин фактично, після вчинення відповідачем насильства в сім`ї на очах дитини.

Ухвалою від 05.06.2019 року закрите підготовче провадження у справі.

У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги з мотивів викладених у позові та відповіді на відзив. Також було вказано, що відповідач після подання позову, двічі приїжджав у м. Запоріжжя до дитини. Перший раз коли дитина закінчувала дитсадок. Дитина була залякана криками батька. Другий раз приїжджав зі своєю матір`ю та з дитиною ходили до розважального центру, але у присутності найнятої няні. Позбавлення відповідача батьківських прав необхідне для можливості самостійного вирішення будь яких питань щодо дитини без відповідача.

У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечувала в частині позбавлення батьківських прав. Пояснила, що відповідач піклується про дитину, придбає речі. Також пояснила, що існує спір з приводу побачень з дитиною, та перешкоди з боку позивача.

У судовому засіданні представник третьої особи вважає, що позовні вимоги з приводу позбавлення батьківських прав передчасні, дитиня являється заручником ситуації між батьками.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснила, що батько приймав участь у вихованні дитини раз на рік, приїжджав на день народження. Поки позивачка була відсутньою, то свідок займалась дитиною, так як ОСОБА_6 та її діти друзі, ввечері ОСОБА_6 йшов до бабусі. Відповідач грошей не надсилав, матеріально допомагав один раз на рік на день народження. Спілкування було три рази. Перед новим роком не хотів з відповідачем гуляти, тільки у її присутності, бо боявся другої бабусі. Весною без великого бажання дитина гуляла з батьком. До школи на батьківські збори відповідач не приїжджав. Дитина не має бажання спілкуватися з батько через матір відповідача, яку боїться.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_12 пояснила, що батька дитини за чотири роки не бачила. Дитину на тренування приводить або позивачка або її мати. Коли гуляли у парку, відповідач дзвонив позивачці, погрожував їй, принижував СМС повідомленнями. За зайняття оплату проводить мати позивачки, коли її не буває в Україні, а так сплачує позивачка, цікавиться успіхами дитини, часто дзвонить.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_13 пояснила, що дитиною відповідач не займається, усе в основному лежить на неї. Після подання позову до суду, іноді почав приїжджати. Відповідачеві неодноразово пропонували спілкуватися з дитиною. У грудні та березні присилав гроші. Розпорядження опікунської ради по зустрічам з дитиною не виконує, не відвідує збори у школі, секції де дитина тренується. Позивачка була за кордоном і дитина знаходилась у свідка на утриманні.

Суд, розглянувши надані документи, вислухавши пояснення, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, встановив наступні факти та відповідні до них правовідносини.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Судом встановлено, що19.11.2011 року між сторонами в Орджонікідзевському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, було зареєстровано шлюб, актовий запис № 503.

Від шлюбу сторони мають малолітнього сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до довідок про реєстрацію місця проживання особи, малолітній ОСОБА_6 зареєстрований за місцем реєстрації позивачки ОСОБА_4 .

Відповідно до довідки №01-14/67 Дошкільного навчального закладу №205 «Світлиця» від 17.05.2018 року, ОСОБА_6 приводить до закладу та забирає мати ОСОБА_4 . Вона ж влаштувала в червні 2016 року дитину до ЗДО. Цікавиться його розвитком, відвідує батьківські збори та сплачує за харчування.

Відповідно до висновку від 22.10.2018 року № 01/01-22/1056, Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району, вирішено, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_5 , наразі є передчасним.

Згідно до тексту висновку, відповідно до отриманої інформації служби у справах дітей Кам`янець- Подільської районної державної адміністрації Хмельницької області від 17.08.2018 № 525 встановлено, що 09.08.2018 за адресою: АДРЕСА_1 , було здійснено обстеження умов проживання батька дитини, який на той час перебував за кордоном. З його матір`ю, ОСОБА_3 , була проведена бесіда щодо порушеного питання. З її слів з`ясовано, що батько малолітнього на час проживання в Україні постійно намагається його побачити, забезпечує його всім необхідним, бажає спілкуватись з ним та брати участь в його вихованні. Мати дитини перешкоджає ОСОБА_5 виконувати батьківські обов`язки, шляхом ігнорування телефонних дзвінків та вчинення перешкод їх зустрічам.

16.10.2018 року відбулась зустріч психолога відділу соціальної роботи по Хортицькому району Запорізького міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді з малолітнім ОСОБА_6 , у присутності матері ОСОБА_4 , оскільки ОСОБА_6 був дуже наляканий та напружений, відмовлявся виконувати запропоновані, відповідно до його віку, форми діагностики. В ході бесіди було з`ясовано, що Нікіта дуже ображений на батька та категорично не бажає його бачити, спілкуватись та контактувати з ним.

Постановою Кам`янець Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 01.03.2016 року, відповідач притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП, за вчинення насильства у сім`ї відносно позивачки.

Постановою Кам`янець Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 23.02.2017 року, відповідач притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до довідки №28 Дошкільного навчального закладу №23 від 25.09.2018 року, ОСОБА_6 відвідував заклад з 23.06.2014 року по 17.06.2016 року. За інформацією вихователів, батько ОСОБА_5 приводив та забирав дитину з дитячого садка, відвідував батьківські збори, та святкові ранки.

Розпорядженням № 103р від 15.03.2019 року, Голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району, враховуючи що між батьками виник спір щодо побачень з дитиною, встановлено порядок побачень з малолітнім ОСОБА_6 .

Відповідно до положень Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави - учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Дитина з моменту народження має право на піклування своїх батьків.

Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

При цьому, вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав встановлено ч. 1 ст. 164 СК України, за змістом якої мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні матір`ю, батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, не зважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки.

Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

Позивач, свій позов про позбавлення батьківських прав, обґрунтувала тим, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Та позбавлення відповідача батьківських прав необхідне їй для можливості самостійного вирішення будь яких питань щодо дитини без відповідача.

Разом з цим, відповідно норм права, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків передбачає систематичне невиконання обов`язку турбуватись про дитину, в чому воно б не виражалося, та лише винна поведінка відповідача може бути підставою для позбавлення його батьківських прав.

Позивач не навела в судовому засіданні відповідних обставин та дійсної мети позбавлення батьківських прав.

Аналізуючи особу відповідача, суд звертає увагу, що не надано належних доказів притягнення відповідача до кримінальної чи адміністративної відповідальності, у зв`язку із неналежним поводженням щодо дитини, вчинення насильства по відношенню до дитини.

Проаналізувавши надані сторонами докази по справі у їх сукупності, виходячи із конкретних обставин позову, суд дійшов висновку про наявність напружених відносин між сторонами, що призводить до з`ясування стосунків щодо виховання дитини та спілкування з нею відповідача, але дані суперечки не повинні йти на шкоду дитині і можуть лише свідчити про взаємну неправильну поведінку сторін по відношенню до дитини і ніяк не свідчать про необхідність позбавлення одного із батьків батьківських прав, наведене вимагає від обох з батьків зміни свого ставлення до спільної їх участі у вихованні дитини.

Суд вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав не буде відповідати меті такого заходу, а саме захисту інтересів дитини та стимулювання батька щодо належного виконання своїх обов`язків.

Суд вважає, що сам факт звернення позивача до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, є достатнім стимулюючим заходом щодо спонукання відповідача змінити ставлення до виховання дитини, піклування про її фізичний і духовний розвиток, а також про належне матеріальне забезпечення.

Беручи до уваги всі наведені міркування, суд доходить висновку, що, незважаючи на доводи позивача якими вона обґрунтовує доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, ці аргументи не є достатніми для виправдання такого серйозного втручання, у зв`язку із чим в задоволенні позовних вимог, у цій частині, необхідно відмовити.

Також, в даних правовідносинах, важливим буде те, що відповідачу надається можливість виправити ситуацію щодо його участі у вихованні дитини, яка буде знаходитись під постійним контролем органів опіки та піклування і у випадку, якщо він цього не зробить, буде ухилятись від виховання дитини, позивач в подальшому, з врахуванням обставин даної справи, може порушити питання про позбавлення відповідача батьківських прав.

Відповідно до ст. 18, 27 Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Суду не надано доказів того, що відповідач має утриманні інших дітей, або непрацездатних батьків, та має захворювання, які впливають на розмір аліментів.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу у розмірі 3000 грн. щомісяця, і такий розмір аліментів на дитину забезпечить можливість подальшого утримання, та не ускладнить матеріальний стан відповідача.

Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору при подачі позову про стягнення аліментів, то відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України, ці витрати підлягають стягненню з відповідача.

Згідно зі ст.430 ЦПК України суд вважає можливим допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Керуючись ст. 76-82, 89, 141, 229, 247, 264-265, 354, 430 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , іпн. НОМЕР_1 , зареєстрований: АДРЕСА_2 ), на користь ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , іпн. НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 ), аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_18 ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 3000(три тисячі) грн. щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06.06.2018 року і до досягнення дитиною повноліття до ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Рішення в цій частині підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , іпн. НОМЕР_1 , зареєстрований: АДРЕСА_2 )на користь держави судовий збір у розмірі 704(сімсот чотири) грн. 80 коп.

Рішення може бути оскаржене в Запорізький апеляційний суд протягом 30 днів.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя:

Повний текст рішення складений 13.09.2019 року.

Суддя: