Дата документу 06.02.2019 Справа № 333/1341/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер 333/1341/18 Головуючий у 1-й інстанції Варнавська Л.О.
Номер провадження 22-ц/807/321/19 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Гончар М.С.

за участю секретаря судового засідання: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення збитків,-

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення збитків в сумі 2549,98 грн.

В обґрунтування позову зазначала, що 27.12.2017 року на автостоянці ПП «Інеко» за адресою: м. Запоріжжя, вул. Новокузнецька, 36-А, відповідач знаходячись в автомобілі FORD держномер НОМЕР_1 своїми діями завдав пошкодження автомобілю позивача Mitsubishi держномер НОМЕР_2, що підтверджується листом №12353/45/01/4-2017 від 29.12.2017 року та висновком про результати розгляду звернення громадян від 28.12.2017 р., затвердженим начальником Комунарського ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області.

На підставі викладеного просила суд, стягнути з ОСОБА_4 відшкодування завданої матеріальної шкоди у розмірі 2549,98 грн. та стягнути судові витрати у розмірі 4304,80 грн.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25 червня 2018 року в позов ОСОБА_3 залишено без задоволення.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

10 серпня 2018 року ОСОБА_5 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що судом першої інстанції вірно встановлені судом обставин, що мають значення для справи, вірно застосовані норми матеріального та процесуального права, просить рішення суду залишити без змін, а скаргу без задоволення.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Згідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам закону.

Залишаючи без задоволення позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення збитків суд першої інстанції керувався вимогами ст.ст. 10-13,77-80 ЦПК України та ст. ст. 22,1166,1192 ЦК України та виходив з обов'язку позивача довести факт спричинення шкоди у розмірі 2549,88.

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками погоджується, оскільки вони відповідають встановленим у справі обставинам та ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Згідно ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам особи, а також шкода завдана майну особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є вчинення особою правопорушення. Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв'язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом.

Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків.

Причинний зв'язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв'язок протиправної поведінки і шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

З матеріалів справи вбачається, що 27.12.2017 року на автостоянці ПП «Інеко» за адресою: м. Запоріжжя, вул. Новокузнецька, 36-А, відповідач знаходячись в автомобілі FORD держномер НОМЕР_1 своїми діями завдав пошкодження автомобілю Mitsubishi держномер НОМЕР_2, що належить позивачу відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 27.04.2012 р. Цей факт підтверджується листом №12353/45/01/4-2017 від 29.12.2017 року та висновком про результати розгляду звернення громадян від 27.12.2017 р., затвердженим начальником Комунарського ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області.

Судом першої інстанції було вірно встановлено, що відповідно до п. 3.2 цього звіту наданий на оцінку автомобіль Mitsubishi держномер НОМЕР_2 має пошкодження з правого боку (см. фототаблицю), для усунення яких необхідний відновлювальний ремонт, проведений в калькуляції №18/18. Але, у вказаному звіті не вказано, які саме пошкодження автомобіля виявив та оцінив спеціаліст. Надана суду фототаблиця за своєю якістю не надає суду можливості виявити ці пошкодження. Також у висновку звіту №18 вказана вартість матеріальної шкоди, спричиненої володільцю автомобіля в результаті його пошкодження при ДТП.

Судом першої інстанції при наданні пояснень свідком ОСОБА_6 встановлено, що автомобіль Mitsubishi держномер НОМЕР_2 потрапив у ДТП в лютому 2018 року.

Позовна заява не містить пояснень щодо характеру та локалізації пошкоджень автомобіля. Показання свідка ОСОБА_6 про наявність подряпини довжиною близько 10 см. не підтверджені іншими належними та допустимими доказами.

Судом першої інстанції було вірно встановлено, що висновок про результати розгляду звернення громадян від 28.12.2017 р., затвердженим начальником Комунарського ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області не є належним доказом заподіяння шкоди автомобілю, оскільки він містить лише інформацію отриману в результаті опитування ОСОБА_6 та ОСОБА_4, іншої інформації щодо предмету доказування, яка б підтверджувала заявлені вимоги цей висновок не містить.

Тому колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що аргументи позову та надані докази не дають підстав вважати, що шкода автомобілю Mitsubishi держномер НОМЕР_2 є наслідком протиправного діяння ОСОБА_4, а не якихось інших обставин, тобто відсутній безпосередній причинний зв'язок між діями відповідача та спричиненою шкодою.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки встановлено, що протокол огляду транспортного засобу не складався робітниками поліції. Висновок складено лише на поясненнях обох власників транспортних засобів. Крім того, подія сталася 27.12.2017 року. Експертом оглянуто пошкоджений транспортний засіб лише 27.02.2018 року (а.с. 73). Тобто, автомобіль експлуатувався два місяці після події.

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду є обґрунтованими, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

На підставі наведеного, висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.

Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Випадки для звільнення від доказування, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Відповідно ж до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про відсутність правових підстав для задоволення позову.

На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25 червня 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 11 лютого 2019 року.

Головуючий

Судді: