КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №752/9160/19 головуючий у І інстанції: Мазур Ю.Ю.
ПОСТАНОВА

Іменем України

10 вересня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого Сліпченка О.І., Сержанюка А.С., Сушко Л.П.

за участю секретаря: Ярмак О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 16 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» в м. Києві Тарасенка Ігоря Миколайовича, Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності.

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд,-

ВСТАНОВИВ:

В травні 2019 ОСОБА_1 звернувся із вищевказаним позовом, в якому просив визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, на підставі якого внесено запис про реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за Акціонерним товариством «Укрсоцбанк» (далі АТ «Укрсоцбанк» та/або Банк).

15 травня 2019 року позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення позову.

Заяву обґрунтовано тим, що 23 жовтня 2007 року між ОСОБА_1 та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» укладено Договір кредиту. У якості забезпечення зобов`язань за кредитним договором, між позивачем та банком було укладено іпотечний договір, за умовами якого позивач передав в іпотеку квартиру.

АТ «Укрсоцбанк» на адресу позивача було направлено лист про виселення із займаної квартири. Оскільки, вказана квартира є єдиним місцем проживання позивача та членів його сім`ї, а також те, що наразі банк є її власником, невжиття заходів забезпечення позову може порушити майнові права позивача та істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення у вказаній справі, оскільки квартира може бути відчужена на користь інших осіб до ухвалення рішення по справі.

Позивач просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну квартиру.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 16 травня 2019 року відмовлено в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, яку обґрунтовано тим, що місцевий суд неповно з`ясував обставини справи та неправильно застосував норми матеріального права та допустився порушення норм процесуального права.

Вважає, що відповідач неправомірно зареєстрував право власності на спірну квартиру, а невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи униможливити виконання рішення, оскільки Банк зможе відчужити квартиру.

Відзив на апеляційну скаргу у визначений строк не надходив.

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав свою позицію, а представник АТ «Укрсоцбанк» - Біллерис Ю.О. виступив проти задоволення апеляційної скарги.

Належним чином повідомлений Державного реєстратора Тарасенко І.М. не з`явився.

У відповідності до вимог статті 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні заяви, місцевий суд виходив з того, що заявником не надано доказів на підтвердження того, що спірна квартира належить позивачу.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

За правилами ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно із ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії. При цьому заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Забезпечення позову спрямоване насамперед проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може приховати майно, продати, знищити чи знецінити його.

Таким чином у вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Отже, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення суду, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення через, зокрема, зникнення, зменшення за кількістю або погіршення за якістю майна (грошових коштів) тощо на момент виконання рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив скасувати рішення про державну реєстрацію права власності за АТ «Укрсоцбанк» на предмет іпотеки.

З квітня 2019 року квартира за адресою АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності АТ «Укрсоцбанк».

Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову, позивач зазначав, що на даний час фактичним власником квартири є банк та у нього існує реальна можливість вільно розпорядитися нею на власний розсуд, чим може нівелюватися функція судового рішення як механізму дійсного поновлення порушених прав та інтересів. Крім того, можливість такого відчуження прямо випливає з умов договору іпотеки та Закону України "Про іпотеку".

Зауважує, що вказана квартира є єдиним місцем проживання членів його сім'ї, в тому числі двох неповнолітніх дітей, іншого нерухомого майна за ним не зареєстровано.

Відповідно до матеріалів справи, АТ «Укрсоцбанк» здійснює дії спрямовані на виселення позивача та членів його сім`ї із спірної квартири.

Колегія суддів зазначає, що єдиною підставою для забезпечення позову відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України є наявність обставин, що можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або забезпечити ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, а також з огляду на те, що невжиття заходів по забезпеченню позову може зробити неможливим або утруднити виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог позивача.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті, та враховуючи можливий негативний вплив і наслідки на відновлення порушеного права позивача в разі встановлення неправомірних дій відповідачів, колегія суддів приходить до висновку про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну квартиру.

Місцевий суд прийшов до хибного висновку, зазначивши, що відсутність права власності на спірну квартиру у позивача можу бути причиною для відмови в забезпеченні позову, оскільки ОСОБА_1 звернувся з позовом, в якому оскаржує рішення про державну реєстрацію зазначеної квартири за відповідачем, ставить під сумнів законність дій відповідача, щодо реєстрації права власності за ним, а тому невжиття зазначених заходів може значно утруднити виконання рішення суду.

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до хибного висновку, щодо відмови в застосуванні заходів забезпечення позову, через що постановлена ним ухвала відповідно до вимог ст. 376 ч.1 ЦПК України підлягає скасуванню, а заяву про застосування заходів забезпечення позову необхідно задовольнити.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 16 травня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити.

Накласти арешт на квартиру по АДРЕСА_1 , загальною площею 113.2 кв.м., жилою площею 58.7 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді: