Провадження №2/193/416/19
У Х В А Л А

13 вересня 2019 року смт.Софіївка

Суддя Софіївського районного суду Дніпропетровської області Шумська О.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, які належать відповідачу по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , СФГ «Земля», про повернення позики, отриманої ОСОБА_3 у ОСОБА_1 27 липня ІНФОРМАЦІЯ_1 року в сумі сто тисяч гривень,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , СФГ «Земля», про повернення позики, отриманої ОСОБА_3 у ОСОБА_1 27 липня ІНФОРМАЦІЯ_1 року в сумі сто тисяч гривень.

До суду надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, які належать ОСОБА_3 в сумі 33659 грн. 74 коп., які нараховані в якості орендної плати СФГ «Земля», але не забрані пані ОСОБА_3 за період з 2011 по 2017 рік і обліковуються в СФГ «Земля» на час поки не буде прийнято рішення по суті у вказаній справі. Заява обґрунтована тим, що 07.12.2018 року до СФГ «Земля» звернулась ОСОБА_3 з питанням отримання орендної плати по договору оренди від 01 серпня 2016 року, того ж дня орендна плата в розмірі 17 тис. грн. була видана пані ОСОБА_3 , про що нею було написано власноручно розписку. Під час отримання орендної плати заявником було поставлено (в усній формі) питання про повернення позики від 27 липня 2011 року, на що пані ОСОБА_5 чіткої відповіді не надала. 11.03.2019 року ОСОБА_1 була отримана позовна заява згідно якої, пані ОСОБА_3 просить: визнання договору оренди земельної ділянки недійсним, скасування державної реєстрації договору та стягнення коштів за час неправомірного користування земельною ділянкою. 17.04.2019 року, він направив ОСОБА_3 на адресу реєстрації: АДРЕСА_1 , цінного листа з описом вкладеного з Вимогою повернути позику від 27 липня 2011 року в строк до 26.04.2019 року, однак, жодної відповіді на вимогу не надіслала. ОСОБА_6 має не отриманих 33659 грн. 74 коп. орендної плати за договорами оренди з СФГ «Земля». В зв`язку з тим, що пані ОСОБА_3 уникає добровільного виконання взятого на себе грошового зобов`язання щодо погашення заборгованості за розпискою, вчиняє дії, які напряму пов`язані з намаганням уникнути повернення боргу, а саме: відміна довіреності без повідомлення особи на яку її було видано до моменту погашення боргу, подача позову щодо розірвання договору оренди, по якому отримувалась і нараховувалась орендна плата, ненадання відповіді на вимогу повернути безстрокову позику, все це свідчить про небажання пані ОСОБА_5 повертати борг і вчинення нею дій спрямованих на уникнення виконання грошового зобов`язання. В зв`язку з недопущенням виникнення ситуації неможливості виконати рішення суду з приводу повернення боргу просить суд накласти тимчасовий арешт на не отриману пані ОСОБА_3 орендну плату з СФГ«Земля» в сумі 33659 грн. 74 коп. Захід забезпечення позову є співмірним із позовними вимогами, так як сума боргу по розписці складає сто тисяч гривень, тобто майже в три рази більше ніж захід забезпечення позову.

Дослідивши заяву про забезпечення позову з доданими до неї документами, приходжу до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити заходи забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Однак, будь-яких належних та допустимих доказів, якими підтверджується, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, що дійсно існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову позивачем не надано.

З урахуванням викладеного, приходжу до висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 149-150, 153, 259, 260, 353, 354 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, які належать відповідачу по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , СФГ «Земля», про повернення позики, отриманої ОСОБА_3 у ОСОБА_1 27 липня 2011 року в сумі сто тисяч гривень- відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 15-ти денний строк з дня складення цієї ухвали апеляційної скарги.

Суддя О.В.Шумська