_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/520/1242/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.09.2019

Київський районний суд м.Одеси у складі головуючого судді Бескровного Я.В., при секретарі Бундєвій Я.І., розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду з даним позовом який обґрунтував тим, що, 6.04.2015р. уклав з ОСОБА_2 договір позики, за яким ОСОБА_2 отримав від нього в борг грошову суму у розмірі 20 000 доларів США строком до 31.05.2015р., про що останнім власноруч було написано розписку.

26.04.2015 р. між ним та ОСОБА_2 був укладений договір позики, за яким ОСОБА_2 отримав від нього в борг грошову суму в розмірі 26 309 доларів США та 100 000 грн. строком до 31.08.2015р., про що ОСОБА_2 власноруч було написано розписку.

22.05.2015р. ним було укладено договір позики з ОСОБА_2 та ОСОБА_7 , відповідно до якого останні отримали в борг від нього грошові кошти у розмірі 42 310 доларів США строком до 31.08.2015р., про що ними також було написано розписку.

11.09.2015р. між ним та ОСОБА_2 укладений договір позики, згідно якого ОСОБА_2 отримав від нього в борг до грошову суму у розмірі 80 000 доларів США, про що написав розписку.

Оскільки станом на 03.07.2017р. борг за жодним з вищенаведених договорів позики у добровільному порядку ОСОБА_1 не повернуто, він змушений звернутися з позовною заявою до суду та просив суд стягнути з Філонова на його користь за договором позики від 6.04.2015р. - 783943,06 грн.; за договором позики від 26.04.2015р. - 1191851,09 грн.; за договором позики від 11.09.2015р. - 2883454,73 грн. та з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно за договором позики від 22.05.2015р. - 1608484,59 грн. і судові витрати.

Представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити.

Представник відповідача Філонова проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що Філонов не визнає факту написання розписок.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не явився, повідомлявся належним чином про час та місце розгляд справи.

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 6.04.2015р. позивач уклав з ОСОБА_2 договір позики, за яким ОСОБА_2 отримав від нього у борг грошову суму у розмірі 20 000 доларів США строком до 31.05.2015р., про що останнім було написано розписку (а.с.9,91).

26.04.2015 р. між позивачем та ОСОБА_2 укладено договір позики, за яким ОСОБА_2 отримав від нього у борг грошову суму в розмірі 26 309 доларів США та 100 000 грн. строком до 31.08.2015р., про що ОСОБА_2 було написано розписку (а.с.10,92).

22.05.2015р. між позивачем та ОСОБА_2 і ОСОБА_7 укладено договір позики, відповідно до якого останні отримали в борг від нього грошові кошти у розмірі 42 310 доларів США строком до 31.08.2015р., про що ними також було написано розписку (а.с.11,93).

Крім цього, 11.09.2015р. між позивачем та ОСОБА_2 укладено договір позики, за яким ОСОБА_2 отримав від нього в борг до грошову суму у розмірі 80 000 доларів США, про що написав розписку (а.с.94).

22.06.2017р. позивачем на адресу відповідача ОСОБА_2 направлялася вимога щодо повернення боргу від 11.09.2015р., яка залишилася без відповіді та виконання (а.с.45-48).

Оскільки станом на 03.07.2017р. борг за жодним з договорів позики у добровільному порядку відповідачами позивачу не повернуто, він звернувся з позовом до суду.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Верховний суд України у Постанові від 18 січня 2017р. по цивільній справі № 62789цс16 та у Постанові від 18 вересня 2013р. по цивільній справі № 663цс13 висловив правову позицію, у якій зазначив, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладання, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Таким чином, представлені позивачем на підтвердження укладання договорів позики між ним та відповідачами розписки, свідчать про виникнення між сторонами правовідносин, які регулюються положеннями цивільного законодавства щодо договорів позики.

Частиною 1 ст.1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Враховуючи строки зазначені в пред`явлених позивачем розписках, відповідно до наведених положень цивільного законодавства України, на підставі договорів позики від 06.04.2015р., 26.04.2015р. та 11.09.2015р., зобов`язаний повернути позивачу суму боргу в розмірі 73816,93 доларів США та 100 000 грн., а також ОСОБА_2 та Лісов на підставі договору позики від 22.05.2015 р. зобов`язані повернути позивачу суму боргу в розмірі 42 310 доларів США.

Згідно ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Частиною 1 ст.1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісячно до дня повернення позики.

Верховний Суд України у Постанові від 02 липня 2014 р. по цивільній справі № 636цс14 висловив правову позицію, у якій зазначив, що у частині першій ст. 1048 ЦК України, що має диспозитивний характер, установлена презумпція оплатності позики, яка діє за умов, якщо безоплатний характер відносин позики прямо не передбачений ЦК України, іншим законодавчим актом або конкретним договором.

Оскільки розмір процентів за користування позикою в укладених сторонами договорах позики встановлений не був, то відповідачі за користування позикою зобов`язані сплатити на користь позивача проценти на рівні облікової ставки Національного банку України.

Окрім цього, оскільки відповідачами не було своєчасно повернуто суму позики, то відповідно до норм цивільного законодавства позивач має право вимагати від позичальників повернення богу з застосуванням наслідків передбачених ст.1050 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.

Згідно ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, сума простроченої заборгованості ОСОБА_2 перед позивачем за договором позики від 06.04.2015р. в період з 01.06.2015р. по 03.07.2017р. (дата пред`явлення позову) складає 20 000 доларів США, отже розмір 3 % річних за вказаний період становить 1 254,25 доларів США (а.с.12).

Сума простроченої заборгованості ОСОБА_2 перед позивачем за договором позики від 26.04.2015р. в період з 01.09.2015р. по 03.07.2017р. складає 26 309 доларів США та 100 000 грн., отже розмір 3% річних за вказаний період становить 1 450,96 доларів США та 5 515,07 грн. (а.с.13).

Оскільки сума заборгованості ОСОБА_2 перед позивачем за договором позики від 26.04.2015р. у гривнях складає 100 000 грн., то вона підлягає поверненню з урахуванням індексу інфляції та складає 123 800 грн. (а.с.14).

Сума простроченої заборгованості ОСОБА_2 та Лісова перед позивачем за договором позики від 22.05.2015р. в період з 01.09.2015р. по 03.07.2017р. складає 42 310 доларів США, отже розмір 3% річних за вказаний період становить 2 333,43 долари США.

Суд зазначає, що відповідно до аналізу ВСУ практики застосування судами ст.625 ЦК України в цивільному судочинстві, одночасне стягнення процентів, передбачених ст.536 ЦК України та іншими статтями, зокрема сплата трьох процентів річних від простроченої суми, що передбачена ст.625 ЦК України є правомірним. Ця позиція підтверджується практикою ВСУ, зокрема постановою ВСУ від 29.05.2013р. у справі №6-39цс13.

Згідно ч.2 ст.524 сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до ст.533 ЦК України грошове зобов`язання повинно бути виконане у гривні.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Таким чином, з врахуванням вищезазначеного сума боргу ОСОБА_2 перед позивачем за договором позики від 06.04.2015р. в гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на 03.07.2017р. (дата подання позову) становить: сума основного боргу 520 400 грн.; сума процентів за користування грошовими коштами 230 907,47 грн.; сума 3% річних 32 635,59 грн.

Сума боргу ОСОБА_2 перед позивачем за договором позики від 26.04.2015р. в гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на 03.07.2017р. становить: сума основного боргу 684 560,18 + 123 800 (сума простроченого боргу в гривні з урахуванням індексу інфляції) = 808 360,18 грн; сума процентів за користування грошовими коштами 292 494,46 + 47 727,40 (проценти нараховані на суму позики у гривні) = 340 221,86 грн.; сума 3% річних 37 753,98 + 5 515,07 (3% річних нараховані на суму простроченого боргу у гривні) = 43 269,05 грн.

Сума боргу ОСОБА_2 та Лісова перед позивачем за договором позики від 22.05.2015р. в гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на 03.07.2017р. становить: сума основного боргу 1 100 906,20 грн.; сума процентів за користування грошовими коштами 446 862,54 грн.; сума 3 % річних 60 715,85 грн.

Таким чином, за договором позики від 06.04.2015р. з ОСОБА_2 належить стягнути на користь позивача суму боргу у загальному розмірі 783 943,06 грн., що складається з суми неповернутої позики у розмірі 520 400 грн., суми процентів за користування грошовими коштами у розмірі 230 907,47 грн., 3 % річних від простроченої суми позики у розмірі 32 635,59 грн.

За договором позики від 26.04.2015р. з ОСОБА_2 належить стягнути на користь позивача суму боргу у загальному розмірі 1 191 851,09 грн., що складається з суми неповернутої позики у розмірі 784 560,18 грн., суми процентів за користування грошовими коштами у розмірі 340 221,86 грн., суми інфляційних втрат у розмірі 23 800 грн., 3% річних від простроченої суми позики у розмірі 43 269,05 грн.

За договором позики від 22.05.2015р. з ОСОБА_2 та Лісова належить стягнути солідарно на користь позивача суму боргу у загальному розмірі 1 608 484,59 грн., що складається з суми неповернутої позики у розмірі 1 100 906,20 грн., суми процентів за користування грошовими коштами у розмірі 446 862,54 грн., 3% річних від простроченої суми позики у розмірі 60 715,85 грн.

За користування грошовими коштами за договором позики від 11.09.2015 р. Філонов зобов`язаний сплатити позивачу проценти у сумі 27 507,93 доларів США.

Окрім цього, оскільки відповідачем не було своєчасно повернуто суму позики, то відповідно до норм цивільного законодавства позивач має право вимагати від відповідача повернення боргу з застосуванням наслідків передбачених ст.1050 ЦК України, а саме сплати на його користь 3 % річних від простроченої суми.

Так, сума простроченої заборгованості ОСОБА_2 перед позивачем за договором позики від 11.09.2015р. в період з 05.08.2017 р. (31-й день з моменту отримання ОСОБА_2 вимоги про повернення боргу) по 23.11.2017р. (дата подання заяви) складає 80 000 доларів США, отже розмір 3% річних за вказаний період становить 729,86 доларів США.

Сума боргу Філонова за договором позики від 11.09.2015р. в гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на 23.11.2017р. (дата подання заяви) становить: сума основного боргу 2 131 200 грн.; сума процентів за користування грошовими коштами 732 811,26 грн.; сума 3% річних 19 443,47 грн.

Загальна сума боргу Філонова перед позивачем за договором позики від 11.09.2015р. станом на 23.11.2017р. становить 2 883 454,73 грн.

Отже, на підставі викладеного, суд вважає за необхідне стягнути з Філонова на користь позивача за договором позики від 6.04.2015р. - 783943,06 грн.; за договором позики від 26.04.2015р. - 1191851,09 грн.; за договором позики від 11.09.2015р. - 2883454,73 грн.; з ОСОБА_2 та Лісова солідарно на користь позивача за договором позики від 22.05.2015р. - 1608484,59 грн.

На підставі ст.141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача слід стягнути документально підтверджені судові витрати у сумі 8000 грн., пропорційно задоволеним позовним вимогам: з Філонова 6010,4 грн. та з Лісова 1989,6 грн.

Представник відповідача Філонова заперечував проти укладання зазначених договорів позики його довірителем, на підтвердження чого просив суд призначити судову почеркознавчу експертизу.

Ухвалою суду від 30.03.2018р. за клопотанням представника відповідача Філонова - адвоката Поплавського Д.П. було призначено судову почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено питання чи виконано рукописний текст та підпис у розписках від 6.04.2015р., 26.04.2015р., 22.05.2015р. та 11.09.2015р. ОСОБА_2 чи іншою особою? Провадження експертизи доручено КУ «Одеський науково-дослідницький інститут судових експертиз Міністерства юстиції України».

15.05.2018р. від експертної установи до суду надійшов лист з пропозицією сплатити виконання експертизи, з яким представник відповідача Філонова - адвокат Поплавський Д.П. був ознайомлений 18.05.2018р.

У зв`язку з тим, що рахунок вартості проведення експертизи стороною, яка ініціювала проведення експертизи, не було сплачено, 1.11.2018р. ухвалу про призначення експертизи експертною установою залишено без виконання, а матеріали справи повернуті суду.

Представник відповідача Філонова - адвоката Поплавський Д.П. 10.12.2018р. заявив клопотання про призначення нової судової почеркознавчої експертизи.

Оскільки ухвала про призначення судової почеркознавчої експертизи від 30.03.2018р. залишилася не виконаною, то підстав для призначення нової експертизи з тих же самих питань не вбачається, про що судом винесено відповідну ухвалу (а.с.154).

На підставі викладеного, керуючись ст.4-13,76-89,258-273 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за договором позики від 6.04.2015р. - 783943,06 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за договором позики від 26.04.2015р. - 1191851,09 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за договором позики від 11.09.2015р. - 2883454,73 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 та Лісова ОСОБА_12 солідарно на користь ОСОБА_1 за договором позики від 22.05.2015р. - 1608484,59 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати 6010,4 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати 1989,6 грн.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання Одеському Апеляційному суду через суд першої інстанції апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Бескровний Я. В.