Постанова

Іменем України

12 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 596/1554/16-ц

провадження № 61-32667св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Яблунівський обласний комунальний дитячий протитуберкульозний санаторій,

третя особа - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Яблунівського обласного комунального дитячого протитуберкульозного санаторію на рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 18 травня 2017 року у складі судді Цвинтарної Т. М. та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 06 липня 2017 року у складі колегії суддів: Костіва О. З., Сташківа Б. І., Хоми М. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Яблунівського обласного комунального дитячого протитуберкульозного санаторію, третя особа - ОСОБА_2 , про визнання незаконним звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та витрат на правову допомогу.

Позовна заява мотивована тим, що вона працювала у Яблунівському обласному комунальному дитячому протитуберкульозному санаторії із 1980 року, якій згідно із наказом департаменту охорони здоров`я Тернопільської обласної державної адміністрації від 09 жовтня 2013 року підтверджено вищу категорію за спеціальністю «сестринська справа». Наказом головного лікаря Яблунівського обласного комунального дитячого протитуберкульозного санаторію від 30 травня 2016 року

№ 92 її звільнено з посади сестри медичного відділення дошкільного та молодшого шкільного віку за пунктом 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням штату та звільненням працівників. Вказує, що відповідачем порушено трудове законодавство, а саме: її не було попереджено про звільнення за 2 місяці про наступне вивільнення; при вирішенні питання про звільнення не враховано її переважне право на залишення на роботі, оскільки вона є працівником із вищою категорією за спеціальністю «сестринська справа» та тривалим 36-ти річним безперервним стажем роботи у вказаному закладі; їй відповідачем не запропоновано іншу роботу у тому ж закладі, хоча на момент її звільнення були такі; відповідачем під час вивільнення 30 працівників, у порушення частини третьої статті 49-2 КЗпП України, пунктів 2, 4 частини третьої статті 50 Закону України «Про зайнятість населення», не було за 2 місяці до вивільнення працівників доведено до відома районний центр зайнятості про заплановане масове вивільнення працівників; відповідачем у порушення частини третьої статті 47 КЗпП України, яка містить вимогу, що в раз звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, власник зобов`язаний у день звільнення видати працівнику копію наказу про звільнення з роботи, їй видано витяг з наказу про її звільнення, який належним чином не оформлений та не завірений, оскільки у ньому не вказано та необґрунтовано причин звільнення і вказаний наказ підписаний не уповноваженою на те посадовою особою, оскільки головний лікар санаторію не має право приймати та звільняти працівників.

Рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області від 18 травня

2017 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано незаконним і скасовано наказ Яблунівського обласного комунального дитячого протитуберкульозного санаторію від 20 травня 2016 року № 92 «Про скорочення штату та звільнення працівників» у частині звільнення ОСОБА_1 із посади сестри медичної відділення дошкільного та молодшого шкільного віку. Поновлено ОСОБА_1 на посаді сестри медичного відділення дошкільного та молодшого шкільного віку Яблунівського обласного комунального дитячого протитуберкульозного санаторію із 30 травня 2016 року. Стягнуто з Яблунівського обласного комунального дитячого протитуберкульозного санаторію на користь ОСОБА_1 30 710,75 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу із 30 травня 2016 року по 18 травня 2017 року з утриманням всіх належних податків, зборів та інших обов`язкових платежів. Вирішено питання розподілу судових витрат. Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі.

Рішення мотивоване тим, що позивач мала переважне право на залишення на роботі у силу статті 42 КЗпП України, проте це право не було враховане роботодавцем при вирішенні питання при звільнення позивача з роботи.

Ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 06 липня 2017 року апеляційну скаргу Яблунівського обласного комунального дитячого протитуберкульозного санаторію відхилено. Рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 18 травня 2017 року залишено без змін.

Постановляючи ухвалу про відхилення апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, який всебічно та повно з`ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані сторонами докази та ухвалив законне і обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У липні 2017 року Яблунівський обласний комунальний дитячий протитуберкульозний санаторій подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 18 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 06 липня 2017 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, обґрунтовуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди проігнорували той факт, що профспілковий комітет Яблунівського обласного комунального дитячого протитуберкульозного санаторію не дав згоду на вивільнення медичних сестер відділення дошкільного і молодшого шкільного віку ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , тому суди дійшли хибного висновку про те, що відповідачем при вивільненні має надаватися перевага на залишення на роботі ОСОБА_1 перед іншими медичними сестрами відділення дошкільного і молодшого шкільного віку по яких профспілковий комітет Яблунівського обласного комунального дитячого протитуберкульозного санаторію не дав згоду на їх вивільнення.

Станом на час розгляду вказаної справи у Верховному Суді від інших учасників справи не надходило відзивів на касаційну скаргу Яблунівського обласного комунального дитячого протитуберкульозного санаторію.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 липня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У червні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано вказану цивільну справу до Верховного Суду.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 із 22 липня 1980 року працювала в Яблунівському підлітковому протитуберкульозному санаторії, правонаступником якого є Яблунівський обласний дитячий протитуберкульозний санаторій, на посаді медичного статиста, а із 23 січня 1981 року на посаді медичної сестри, з дня звільнення, що підтверджується копією трудової книжки ОСОБА_1 та витягами із книг наказів санаторію за 1980-1981 pоки .

09 жовтня 2013 року ОСОБА_1 підтверджено вищу категорію зі спеціальності «сестринська справа», що стверджується копією витягу з наказу департаменту охорони здоров`я Тернопільської обласної державної адміністрації від 09 жовтня

2013 року № 127-К.

Із запису у трудовій книжці ОСОБА_1 убачається, що 31 жовтня 2008 року на підставі наказу № 169 їй присвоєно вищу категорію зі спеціальності «сестринська справа».

Наказом департаменту охорони здоров`я Тернопільської обласної державної адміністрації від 18 січня 2016 року № 10-од «Про оптимізацію ліжкового фонду КУТОР «Яблунівський обласний протитуберкульозний дитячий санаторій», на виконання постанов Кабінету Міністрів України від 01 березня 2014 року № 65 «Про економію державних коштів та недопущення втрат бюджету» та від 25 листопада 2015 року № 1024 «Про затвердження нормативу забезпечення стаціонарними лікарняними ліжками з розрахунку на 10 тисяч населення» та інших підзаконних нормативних актів України генерального директора обласного комунального спеціалізованого територіального медичного об`єднання «Фтизіатрія» (далі - ОКСТМО «Фтизіатрія») зобов`язано розглянути питання щодо скорочення ліжкового фонду КУТОР «Яблунівський обласний протитуберкульозний дитячий санаторій». Крім того, зобов`язано вищевказаного керівника СТМО «Фтизіатрія» та головного лікаря КУТОР «Яблунівський обласний протитуберкульозний дитячий санаторій» при проведенні оптимізації ліжкового фонду санаторію внести відповідні зміни у штатний розпис вказаного закладу.

Наказом ОКСТМО «Фтизіатрія» від 20 січня 2016 року № 2 «Про оптимізацію ліжкового фонду КУТОР «Яблунівський обласний протитуберкульозний дитячий санаторій» на виконання вказаного наказу департаменту охорони здоров`я Тернопільської обласної державної адміністрації зобов`язано головного лікаря КУТОР «Яблунівський обласний протитуберкульозний дитячий санаторій» провести скорочення ліжкового фонду на 30 ліжок із 01 квітня 2016 року та привести штатний розклад відповідно до цього наказу.

Наказом головного лікаря санаторію від 28 січня 2016 року № 53 «Про скорочення ліжкового фонду» на виконання вказаних вище наказів департаменту охорони здоров`я Тернопільської обласної державної адміністрації, ОКСТМО «Фтизіатрія» вирішено скоротити ліжковий фонд санаторію на 30 ліжок із 16 травня 2016 року, зокрема: у відділенні для дітей середнього і старшого шкільного віку на 20 ліжок; у відділенні для дітей дошкільного та молодшого шкільного віку на 10 ліжок.

Відповідно до підпункту 2 пункту 2 цього наказу вирішено у штатний розпис санаторію внести зміни, зменшити кількість штатних посад, зокрема, сестри медичної палатної: 5.0 посади (середнього медичного персоналу); молодшої медичної сестри: 4.75 посади (молодшого медичного персоналу); сестри-господині: 2 посади, кухонного робітника: 1 посада, шеф-кухаря: 1 посада (господарської служби).

Згідно з пунктами 6, 7 вказаного наказу також вирішено попередити працівників про звільнення за 2 місяці згідно зі списком і контроль за виконанням зазначеного наказу покладено на інспектора з кадрів санаторію.

Згідно зі штатним розписом на 01 січня - 31 грудня 2016 pоку, затвердженого ОКСТМО «Фтизіатрія» 23 грудня 2015 pоку, який діяв на час попередження позивача про звільнення з посади, передбачено 26.25 штатних одиниць посад середнього медичного персоналу, до якого відноситься і позивач, та, зокрема, у розділі V «Середній медичний персонал» значиться:

сестра медична в/к - 13 штатних одиниць;

сестра медична 1/к - 1.5 штатних одиниць;

сестра медична ІІ/к - 1 штатна одиниця;

сестра медична б/к - 1 штатна одиниця.

На виконання вказаних наказів за штатним розписом від 01 квітня 2016 року

(на 01 квітня- 31 грудня 2016 року), який затверджений генеральним директором ОКСТМО «Фтизіатрія», штатні одиниці посад середнього медичного персоналу скорочені до 21.50 штатних одиниць, зокрема, з них: штатні одиниці сестри медичної в/к - до 12 одиниць, штатні одиниці сестри медичної 1/к, ІІ/к б/к - виведені із штатного розпису, що підтверджується копіями штатних розписів санаторію

на 01 січня - 31 грудня 2016 року та на 01 квітня - 31 грудня 2016 року.

Із протоколу засідання профспілкового комітету санаторію від 05 лютого 2016 року № 3 убачається, що профспілковим комітетом санаторію надано згоду на розірвання трудового договору з ОСОБА_1

11 березня 2016 року відповідач, відповідно до вимог частини третьої статті 49-2 КЗпП України та статті 48 Закону України «Про зайнятість населення» та у встановлений законом строк довів до відома Гусятинський районний центр зайнятості про заплановане вивільнення працівників санаторію, що підтверджується інформацією санаторію про заплановане масове вивільнення працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці від 11 березня 2016 року № 25, яка зареєстрована у Гусятинському районному центрі зайнятості 11 березня 2016 року за № 03/8.

Як вбачається з письмового персонального попередження про звільнення

від 15 березня 2016 року підпис позивач про ознайомлення з вказаним попередженням відсутній.

Із акта від 15 березня 2016 року № 2, складеного адміністрацією санаторію, вбачається, що ОСОБА_1 ознайомлена з вказаним попередженням про звільнення після закінчення 2-х місяців із моменту його отримання, але відмовилася від підпису у вказаному попередженні та його отриманні.

Наказом головного лікаря санаторію від 20 травня 2016 року № 92 ОСОБА_1 звільнена з посади сестри медичного відділення дошкільного та молодшого шкільного віку санаторію із 30 травня 2016 року на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України без обґрунтування причини звільнення.

Згідно із довідкою № 35, виданою санаторієм 06 березня 2017 року, у вказаному закладі охорони здоров`я станом на 30 травня 2016 року вакантних посад, крім вакантної посади лікаря фтизіатра, не було. Із штатного розпису санаторію

на 01 квітня - 31 грудня 2016 року та витягу із книги наказів за 2016 рік вбачається, що під час скорочення у санаторії введено (0.75) посади сестри медичної маніпуляційного кабінету, проте вона не була запропонована позивачу, а запропонована іншій медсестрі відділення середнього і старшого шкільного віку ОСОБА_9 , яка також була письмово попереджена про можливе вивільнення у зв`язку із скороченням ліжкового фонду санаторію.

Нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Положеннями частини другої статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди мають з`ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення.

Відповідно до статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Частини 2, 3 цієї статті визначають обставини, які мають враховуватись в разі вирішенні питання про залишення на роботі працівника при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації.

При вивільненні працівників, у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці в першу чергу підлягає оцінці кваліфікація та продуктивність праці працівників, що підлягають скороченню. І лише за умови рівноцінності кваліфікації та продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені у частині другій статті 42 КЗпП України.

За змістом статті 42 КЗпП України коло працівників, серед яких визначаються особи, які мають переважне право на залишення на роботі, та які не мають такого права, стосується всіх працівників, які займають таку ж посаду.

При визначенні працівників з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, використовуються ознаки, які в сукупності характеризують виробничу діяльність працівників: наявність певної освіти, стаж і досвід роботи, ставлення до роботи, якість виконуваної роботи тощо.

Згідно з вимогами статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Системне тлумачення положень частини сьомої статті 43 КЗпП України і частини шостої статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» дає підстави для висновку, що оскільки необґрунтованість рішення профспілкового комітету породжує відповідне право власника на звільнення працівника, а обґрунтованість такого рішення виключає виникнення такого права, то суд зобов`язаний оцінювати рішення профспілкового органу на предмет наявності чи відсутності ознак обґрунтованості.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За таких обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, правильним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, що звільнення позивача відбулося з порушенням вимог трудового законодавства, оскільки відповідач не запропонував позивачу протягом процедури вивільнення всі вакантні посади, що вказує на недотримання положень статті 5-1, частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України.

Крім того, при скороченні працівників які займають такі ж посади, як позивач, роботодавцем взагалі не вирішувалось питання про те, хто із цих працівників має переважне право на залишення на роботі, тобто при звільнені позивача роботодавцем не дотримано положення статті 42 КЗпП України.

Наведені у касаційній скарзі доводи про те, що суди проігнорували той факт, що профспілковий комітет Яблунівського обласного комунального дитячого протитуберкульозного санаторію не дав згоду на вивільнення медичних сестер відділення дошкільного і молодшого шкільного віку ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , тому дійшли хибного висновку про те, що відповідачем при вивільненні повинно було бути надано перевагу на залишення на роботі ОСОБА_1 перед іншими медичними сестрами відділення дошкільного і молодшого шкільного віку по яких профспілковий комітет Яблунівського обласного комунального дитячого протитуберкульозного санаторію не дав згоду на їх вивільнення, не заслуговує на увагу з огляду на таке.

За змістом статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

До кола працівників, серед яких визначаються особи, які мають переважне право на залишення на роботі, і працівники, які не мають таких переваг, а тому підлягають звільненню, входять всі працівники, що займають таку ж посаду і виконують таку ж роботу на підприємстві.

При вивільненні працівників, у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці в першу чергу підлягає оцінці кваліфікація та продуктивність праці працівників, що підлягають скороченню. І лише за умови рівноцінності кваліфікації та продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені у частині другій статті 42 КЗпП України.

З наведеного можна зробити висновок, що спочатку підлягає оцінці кваліфікація та продуктивність праці всіх працівники, які займають таку ж, як скорочувана посада, і виконують таку ж роботу на підприємстві, в установі, організації. При умові рівноцінності кваліфікації та продуктивності праці таких працівників, вирішується питання про те, хто із працівників має переважне право на залишення на роботі. Тобто порівняння продуктивності праці і кваліфікації працівників має проводитись на початку процедури скорочення та до попередження конкретного працівника про наступне вивільнення.

Процедура визначення кваліфікації та продуктивність праці працівників, а також процедура визначення осіб, які мають переважне право на залишення на роботі, законодавчо не визначена. Проте, враховуючи що потреба у визначені (оцінці) наявності такого права виникає при вивільненні працівників, у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, скороченні чисельності штату працівників, яке ініціюється роботодавцем, тому створити умови та провести таку оцінку повинен роботодавець.

Із матеріалів справи вбачається, що роботодавець не встановлював та не оцінював ні кваліфікацію, ні продуктивність праці всіх працівники, які підлягали скороченню. Не вирішував питання також про те, хто із працівників має переважне право на залишення на роботі.

05 лютого 2016 року на зборах профспілки Яблунівського обласного комунального дитячого протитуберкульозного санаторію надано згоду на звільнення

19 працівників, що підтверджується протоколом № 3.

У справі наявний протокол 3-го засідання профспілкового комітету Яблунівського обласного комунального дитячого протитуберкульозного санаторію від 14 квітня 2016 року, за змістом якого прийнято рішення не надавати згоду на звільнення

5 конкретних працівників, оскільки вони не мають інших джерел доходу, окрім заробітної плати.

Отже рішення про звільнення позивача прийнято адміністрацією Яблунівського обласного комунального дитячого протитуберкульозного санаторію виключно у зв`язку із тим, що профспілковий комітет надав згоду на звільнення позивача, проте ні кваліфікація, ні продуктивність праці як позивача, так і жодного із працівників не була оцінена при проведенні процедуру звільнення за скороченням.

Отже, у цій справі суди дійшли обґрунтованих висновків про порушення роботодавцем при звільнені позивача положень статті 42 КЗпП України.

Із урахуванням того, що доводи касаційної скарги є ідентичними доводам апеляційної скарги заявника, яким судом надана належна оцінка, Верховний Суд доходить висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Оскільки доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій та не дають підстав вважати, що судами порушені норми матеріального та процесуального права, тому суд дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою та підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані рішення залишенню без змін.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Яблунівського обласного комунального дитячого протитуберкульозного санаторію залишити без задоволення.

Рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 18 травня

2017 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 06 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

І. Ю. Гулейков

Г. І. Усик