Справа № 525/327/18
Провадження №2/525/8/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.09.2019 Великобагачанський районний суд Полтавської області в складі: головуючого-судді Хоролець В.В., при секретарі Лопатка О.В., з участю представника позивачів ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача адвоката Ситник О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Велика Багачка Полтавської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, заподіяної внаслідок злочину, -

в с т а н о в и в:

З позовної заяви ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що надійшла до Великобагачанського районного суду Полтавської області 21.03.2018 року вбачається, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 був їхнім рідним батьком та постійно проживав у своєму будинку в с. Якимове Великобагачанського району Полтавської області, який дістався йому у спадок від матері. Громадянка ОСОБА_6 попросилася пожити у будинку ОСОБА_5 , а натомість обіцяла допомагати йому по господарству, однак починаючи з 2013 року до неї в гості почав приходити відповідач у справі ОСОБА_2 , який почав регулярно бити їхнього батька ОСОБА_5 , виганяючи з будинку, при цьому, ОСОБА_2 та ОСОБА_6 постійно вимагали грошові кошти у батька з його пенсії, а якщо не отримували, то били, доки не отримають цих коштів. Внаслідок таких дій, як вказують позивачі, їхній батько за життя ходив із синцями та звертався до односельців з проханням переночувати, остерігався за своє життя. Вказане призвело до регулярних тривалих розладів здоров`я їхнього батька, а в позивачів - нервових зривів, що відображалося у відносинах з близькими у сім`ях, проблемах зі здоров`я через душевні страждання та інколи, тимчасовою втратою працездатності. Позивачі вказують, що побої їхнього батька зі сторони відповідача у справі тривали на протязі п`яти років, що доставляло позивачам душевні страждання. ОСОБА_2 був двічі засуджений Великобагачанський районним судом у 2013 та 2014 рр. за нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , однак відповідач продовжив насилля над батьком та 12.02.2017 року заподіяв йому тяжкі тілесні ушкодження, від яких ОСОБА_5 помер. Посилаючись на вищевикладені обставини та інші доводи позовної заяви, те, що відповідач у справі ОСОБА_2 на протязі п`яти років вчиняв насильство над їхнім батьком, а в останньому випадку заподіяв йому смерть, чим доставляв позивачам душевні страждання, стреси, вселяв страх та переживання за життя рідних та самих позивачів, їхній батько при нанесенні йому тяжких тілесних ушкоджень зазнав значних травм, внаслідок чого позивачів перебувають в постійній депресії, смерть батька також змусила їх змінити спосіб життя та призвела до душевного болю та страждань, втрати спокою, позивачі у справі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 , в якому просили стягнути на користь кожного з позивачів по 1500000 грн. заподіяної їм моральної шкоди (а.с.а.с.1-2).

Загальне позовне провадження у справі відкрито ухвалою суду від 24.04.2018 року і підготовче засідання у справі призначено на 13 год. 18.05.2018 року.

Ухвалою Великобагачанського районного суду Полтавської області від 24.04.2018 року залучено до участі у цивільній справі №525/327/18 за позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, заподіяної внаслідок злочину уповноваженого адвоката для здійснення представництва інтересів відповідача у справі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який засуджений до реального позбавлення волі та утримується в Полтавському слідчому ізоляторі через Регіональний центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Полтавській області (а.с.43). Доручення для здійснення представництва засудженого відповідача у справі ОСОБА_2 надано адвокату Ситник О.В. (а.с.50).

Після відкриття провадження у справі, судом були вжиті заходи щодо направлення відповідачу у справі ОСОБА_2 копії позовної заяви та доданих до неї документів для вручення за місцем перебування під вартою, тобто в Полтавському слідчому ізоляторі; вищевказані документи ОСОБА_2 отримав 03.05.2018 року, що підтверджується письмовою розпискою про вручення адміністрацією місця утримання ОСОБА_2 копій вищевказаних документів.

Ухвалою Великобагачанського районного суду Полтавської області від 18.05.2018 року провадження у справі було зупинено до розгляду судового провадження (кримінального провадження) №525/492/17 щодо ОСОБА_2 за ч.2 ст.121 КК України в порядку кримінального судочинства Апеляційним судом Полтавської області.

Ухвалою Великобагачанського районного суду Полтавської області від 24.06.2019 року по справі поновлено провадження у справі та вирішено закінчити проведення підготовчого провадження у даній цивільній справі (а.с.118).

Підготовче засідання у справі було проведено 24.06.2019 року і по справі призначено судовий розгляд (а.с.а.с.119-120).

В судовому засіданні представник позивачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - ОСОБА_1 підтримав заявлені позивачами позовні вимоги, в своїх поясненнях посилався на обгрунтування позову та просив позов ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задовольнити.

В судовому засіданні доставлений для надання особистих пояснень з місця відбування покарання відповідач ОСОБА_2 по суті позовних вимог позивачів у справі не визнав, посилався на те, що за життя ОСОБА_5 його діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з батьком не спілкувалися, він засуджений за нанесення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , внаслідок яких останній помер і він на даний час відбуває покарання в місцях позбавлення волі; також посилався на те, що майна у нього не має, він отримує пенсію по інвалідності та вважає, що моральна шкода позивачам не заподіяна. Представник відповідача у справі адвокат Ситник О.В. в ході судового розгляду справи надала пояснення з приводу заявленого позову з урахуванням позиції відповідача у справі ОСОБА_2

Свідки у справі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 неодноразово викликалися в судове засідання (а.с.а.с.142,143,162,163), однак в судове засідання не з`явилися; сторона позивача у справі не забезпечила явку даних свідків в судове засідання та не заявляла клопотання про застосування заходів процесуального примусу.

Суд, заслухавши пояснення представника позивачів ОСОБА_1 , пояснення відповідача ОСОБА_2 , пояснення представника відповідача адвоката Ситник О.В., розглянувши заяви учасників по суті справи, детально вивчивши та проаналізувавши матеріали справи і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позов ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, заподіяної внаслідок злочину підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Стаття 15 ЦК України (норма матеріального права) передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Про це вказується у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.05.2018 року.

В цьому контексті необхідно зазначити, що за статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції).

Також, Європейський суд з прав людини, ухвалюючи рішення у справі «Буланов та Купчик проти України» від 09.12.2010 року, яке набуло статусу остаточного 09.03.2011 року ще раз вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Суду включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутій проти Хорватії», № 48778/99, пункт 25). Крім того, Європейський суд з прав людини в своїй практиці, а саме: рішення від 13 травня 1980 року в справі «Артіко проти Італії» (п. 35), рішення від 30 травня 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України» (пункт 32), визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України).

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

У розумінні цивільно-процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача, стосовно якої він просить ухвалити рішення, у матеріальному розумінні - це певна річ (об`єкт), щодо якої виник спір.

Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі».

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України.

Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим - джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні.

У пункті 42 рішення «Бендерський проти України» від 15.11.2007 року Європейський суд з прав людини зазначив, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи (рішення ЄСПЛ у справі «Руїз Торійа проти Іспанії» від 09.12.1994 р.).

Судом встановлено, що батько позивачів у справі ОСОБА_3 (а.с.а.с.21,32) та ОСОБА_4 (а.с.а.с.21,33,34) - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.7), останнім місцем проживання якого було АДРЕСА_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що виконавчим комітетом Якимівської сільської ради Великобагачанського району Полтавській області 20.02.2017 року видано свідоцтво про смерть (а.с.31).

З довідки, виданої Якимівської сільською радою Великобагачанського району 21.02.2017 року вбачається, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на день смерті, тобто на ІНФОРМАЦІЯ_1 був зареєстрований та проживав по АДРЕСА_1 ; разом з ОСОБА_5 на ІНФОРМАЦІЯ_1 за вказаною адресою були зареєстровані та проживали ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 - не родич (а.с.3).

Вироком Великобагачанського районного суду Полтавської області від 02.11.2017 року ОСОБА_2 засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України до 7 років 6 місяців позбавлення волі за те, що він 12 лютого 2017 року близько 16 години, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в кімнаті житлового будинку, який розташований в АДРЕСА_1 , в ході сварки, яка виникла на грунті особистих неприязних відносин з ОСОБА_5 , умисно, під час спільного розпивання спиртних напоїв, наніс потерпілому ОСОБА_5 удари рукою, зжатою в кулак, в область голови та в область тулуба, від яких він упав. Через незначний проміжок часу сварка продовжилася і обвинувачений ОСОБА_2 ще наніс потерпілому ОСОБА_5 чисельну кількість ударів в область тулуба та в область голови, від яких останній падав на бильце дивану та на підлогу, а потім пішов в свою кімнату і ліг у ліжко. 13 лютого 2017 року десь о 10 годині ОСОБА_2 разом з ОСОБА_6 викликали таксі і поїхали в с. Поділ Великобагачанського району Полтавської області, залишивши ОСОБА_5 в ліжку. Від нанесених тілесних ушкоджень ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . З висновку експерта (судово-медичної експертизи) №43 від 12 квітня 2017 року вбачається (як вказується в даному вироку суду), причиною смерті ОСОБА_5 стала тупа травма грудної клітини, яка призвела до виникнення чисельних переломів ребер зправа та зліва по декількох анатомічних лініях та ускладнилaсь шоком тяжкого ступеню. При дослідженні трупа ОСОБА_5 у нього були виявлені тілесні ушкодження у вигляді: переломів 2,3,5,6,7,9,10,11,12 ребер справа та 1,2,8,9,10 ребер зліва по декількох анатомічних лініях, крововиливи у м`які тканини голови в лобно-тім`яній ділянці зліва, скронево-тім`яній ділянці зправа та в лобній ділянці і середній частині (в проекції ран), крововиливи у м`які тканини спини в ділянці переломів ребер по заднім анатомічним лініям (справа - по лопатковій на рівні 12, зліва - по лопатковій лінії на рівні 7-10 ребер, два, що зливаються між собою, по біляхребтовій лінії на рівні 10-12 ребер, по лопатковій лінії справа, на рівні 6 ребра (без перелому), рани, що розташовані: в лобно - тім`яній ділянці зліва, в правій скронево - тім`яній ділянці, на передній поверхні правої гомілки в середній третині, садна, що розташовані: в надбрівній ділянці зліва, на передній поверхні лівого стегна у верхній третині, на передній поверхні лівого колінного суглобу, на передній поверхні верхньої третини правої гомілки, на задній поверхні нижньої третини правого передпліччя (на фоні лиця), синці, що розташовані: навколо правого ока, на верхній повіці лівого ока, на верхній губі в середній частині, в проекції кута нижньої щелепи зліва, на передній поверхні середньої третини лівого плеча, на задній поверхні середньої третини лівого плеча, 2 (два), що зливаються між собою, на задній поверхні середньої третини лівого передпліччя, на тильній поверхні лівої кисті, в проекції мечовидного відростку грудини, на передній поверхні грудної клітини справа по середньо-ключичній лінії, на рівні 6 ребра, по всій задній поверхні правого передпліччя 3 (три), що зливаються між собою, на тильній поверхні правого променево - п`ясткового суглобу, з розповсюдженням на тил кисті, 2 (два), що зливаються між собою, в проекції гребеня сідалищної кістки зліва, на передній поверхні лівого стегна в середній третині, на передній поверхні лівої гомілки в середній третині, на передній поверхні верхньої третини правої гомілки, на задній поверхні грудної клітини по хребтовій лінії, на рівні 2-4 грудного хребця, на задній поверхні грудної клітини по хребтовій лінії, на рівні 10-12 грудного хребців, в проекції копчика, на задній поверхні грудної клітини по лопатковій лінії справа, на рівні 6 ребра (в проекції крововиливу у м`які тканини), на задній поверхні грудної клітини по лопатковій лінії, на рівні 8-10 ребер, на задній поверхні грудної клітини справа по задньо - підпахвовій лінії на рівні 8-9 ребер, зліва - по лопатковій лінії на рівні 3-го ребра, зліва по біляхребтовій - лопатковій лінії, на рівні 8-9-10 ребер (в проекції переломів), 2 (два), що зливаються між собою, в поперековій ділянці зліва, на правій сідниці в нижніх квадрантах, в проекції правого кульшового суглобу, на задній поверхні правого стегна у нижній третині, на задній поверхні правої гомілки в середньо-верхній третині, на задній поверхні лівої гомілки у верхній третині, які могли утворитися від дії твердих тупих предметів, по ступеню тяжкості можуть оцінюватися тільки у своїй сукупності та відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що призвели до смерті. Також, у висновку експертів (комісійної судово-медичноїа експертизи) №116 від 6 жовтня 2017 року щодо трупа ОСОБА_5 зазначено, що враховуючи кількість, локалізацію, взаєморозміщення тілесних ушкоджень в ділянку тулуба було нанесено не менше 10 ударів, в обличчя не менше 4-х ударів, по кінцівках не менше 10 ударів кулаками та ногами. Рани утворилися від 3-х кратної ударної дії по голові та гомілці предметом видовженої форми(а.с.а.с.12-20).

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 06.02.2019 року апеляційні скарги ОСОБА_2 , захисника Ситник О.В., потерпілої ОСОБА_3 , прокурора Миргородської місцевої прокуратури Книша С.Р. залишено без задоволення, а вирок Великобагачанського районного суду Полтавської області від 02.11.2017 року щодо ОСОБА_2 залишено без змін (а.с.а.с.88-92).

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Отже, з урахуванням викладеного, положень ч.6 ст.82 ЦПК України наслідки у вигляді настання смерті ОСОБА_5 (батька позивачів у справі) мають прямий причинно-наслідковий зв`язок у зв`язку з протиправними діями відповідача у справі ОСОБА_2 , вина якого встановлена у вищевказаному вироку суду.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи (ст.76 ЦПК України).

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.77 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України).

Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частин 5,6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно частин 1,2 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд при оцінці наявних у справі доказів повинен виконувати положення ст.89 ЦПК України та враховувати висновки, які викладені у Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 року та у Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року) про те, що суд при оцінці доказів повинен керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом»; таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування матеріальної чи моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Як роз`яснено у пунктах 3,5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у порушенні права власності, у порушені нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми при настанні інших негативних наслідків. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ч.1 ст.1168 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Згідно ч.2 цієї статті, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

З огляду на вказані положення ЦК України, діти померлого ОСОБА_5 - позивачі у справі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 мають право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної їм смертю їхнього батька, при цьому, саме діями відповідача у справі ОСОБА_2 було заподіяно смерть громадянина ОСОБА_5 .

Враховуючи сукупність вищевикладених та встановлених обставин, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди на користь позивачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , з урахуванням суті позовних вимог, суд, виходячи з положень ст.ст.23,1167,1187 ЦК України та роз`яснень, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із змінами), з урахуванням вчинення умисного тяжкого злочину відповідачем у справі ОСОБА_2 щодо ОСОБА_5 (ч.2 ст.121 КК України - згідно вироку суду від 02.11.2017 року умисел ОСОБА_2 був спрямований на заподіяння невизначеної шкоди здоров`ю, а ставлення ОСОБА_2 до смерті ОСОБА_5 характеризується необережністю), матеріального стану відповідача у справі, який отримує пенсію по інвалідності третьої групи (згідно даних вироку суду від 02.11.2017 року), можливості реального відшкодування моральної шкоди потерпілим, характеру та часу моральних і душевних страждань потерпілої ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , оскільки позивачі у справі втратили свого рідного батька, який був пенсіонером, у зв`язку з чим пережили і переживають психологічні страждання, негативні емоції, душевний біль, діями відповідача у справі ОСОБА_2 об`єктивно були порушені їх нормальні життєві зв`язки, і вони терпіли значні душевні страждання у зв`язку з загибеллю батька, змушені докладати значних душевних зусиль для організації свого життя після загибелі батька, через смерть якого також порушилися їхні усталені родинні стосунки та зв`язки, виходячи з меж заявленого позову, керуючись засадами розумності, виваженості та справедливості, вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 щодо відшкодування моральної шкоди частково і стягнути з відповідача у справі ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої злочином (смертю батька) на користь кожного з позивачів у справі по 200000 грн.

З урахуванням обгрунтування доводів позовної заяви, при прийнятті вищевказаного рішення суд, зокрема, застосовує положення ст.23, ч.1 ст.1167 та ч.2 ст.1168 ЦК України, які встановлюють право відповідних осіб на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи. Відповідно, суд не може погодитися з доводами позивачів як підстави для відшкодування моральної шкоди про їх посилання на попередні вчинені злочини ОСОБА_2 відносно ОСОБА_5 (до 12.02.2017 року), оскільки на час їх вчинення ОСОБА_5 був живою особою (відповідно, мав правоздатність та дієздатність) і, відповідно, процесуально не був позбавлений можливості звернутися до суду у встановленому порядку за відшкодуванням заподіяної йому моральної шкоди протиправними діями ОСОБА_2 . Отже, в межах розгляду вищевказаного цивільного позову ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , з урахуванням характеру спірних правовідносин, суд виходить з права позивачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (які є дітьми померлого ОСОБА_5 ) на відшкодування моральної шкоди, заподіяної їм смертю фізичної особи - батька ОСОБА_5 .

Суд оцінює пояснення відповідача у справі ОСОБА_2 щодо його майнового, сімейного стану, а також стану здоров`я з позиції того, що ці обставини, враховуючи також і положення ч.6 ст.82 ЦПК України, не звільняють його від зобов`язання про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи ( ОСОБА_5 ), а є такими, що враховуються судом при визначенні розміру стягнення заподіяної моральної шкоди.

Посилання відповідача у справі ОСОБА_2 про те, що він здійснював за свій рахунок поховання загиблого ОСОБА_5 суд вбачає безпідставними, оскільки будь-яких доказів про це стороною відповідача у справі суду не надавалося.

Та обставина, що донька ОСОБА_5 - ОСОБА_4 не була визнана у процесуальному статусі потерпілої по кримінальному провадженню відносно ОСОБА_2 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України (як про те посилалася в судовому засіданні представник відповідача адвокат Ситник О.В.), не позбавляє її права на звернення до суду з цивільним позовом до винної особи про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю її батька.

Суд вважає безпідставними так звані роз`яснення суду у заяві позивачів від 03.04.2018 року щодо застосування річного строку подачі позову про відшкодування моральної шкоди, оскільки нормами п.3 ч.1 ст.268 ЦК України чітко визначено, що позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю.Указання у доводах позовної заяви позивачів у справі на вчинення кримінального правопорушення (злочину) особою, який є «рецидивістом» є безпідставним, оскільки у Кримінальному кодексі 1960 року у статті 26 було передбачено умови визнання конкретної фізичної особи особливо небезпечним рецидивістом, однак чинний Кримінальний кодекс України такого поняття відносно фізичної особи вже не передбачає; натомість введено поняття правового інституту рецидиву злочинів.

Судом встановлено, що позивачі у справі не сплачували судовий збір при зверненні до суду з даним цивільним позовом відповідно до п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» (а.с.1).

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За загальним правилом, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, а у разі відмови в позові - на відповідача.

Поряд з цим, згідно частини 3 цієї статті, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог щодо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Частиною шостою статті 141 ЦПК України визначено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З урахуванням даної процесуальної норми та того, що позивачі у справі не сплачували судовий збір з вищенаведених підстав, а позовні вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підлягають частковому задоволенню, враховуючи також дату подання цивільного позову (в 2018 році діяли відповідні ставки судового збору), необхідно стягнути з відповідача у справі ОСОБА_2 в дохід Державного бюджету України судові витрати (судовий збір) в розмірі 704 грн. 80 коп.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.15,16,23,1167,1168 Цивільного кодексу України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», роз`ясненнями, що викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»ст.ст.4,5,11,12,13,76-80,81,82,83,89,133,141,247,259,263-265,272-273 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, заподіяної внаслідок злочину задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер суду невідомий, останнє відоме місце проживання с. Якимове Великобагачанського району Полтавської області (згідно відомостей з вироку суду від 02.11.2017 року), на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , жит. АДРЕСА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої злочином кошти в сумі 200000 (двісті тисяч) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер суду невідомий, останнє відоме місце проживання с. Якимове Великобагачанського району Полтавської області (згідно відомостей з вироку суду від 02.11.2017 року), на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , жительки АДРЕСА_3 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої злочином кошти в сумі 200000 (двісті тисяч) грн.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер суду невідомий, останнє відоме місце проживання с. Якимове Великобагачанського району Полтавської області (згідно відомостей з вироку суду від 02.11.2017 року) в дохід Державного бюджету України судові витрати (судовий збір) в розмірі 704 грн. 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до пп.15.5 п.15 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Великобагачанський районний суд Полтавської області.

На виконання п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України судом зазначається повне найменування сторін: позивач ОСОБА_3 , місце проживання АДРЕСА_2 ; відповідач ОСОБА_4 , місце проживання АДРЕСА_3 ; представник позивачів ОСОБА_1 , місце проживання АДРЕСА_4 ; відповідач ОСОБА_2 , останнє відоме місце проживання с. Якимове Великобагачанського району Полтавської області (згідно відомостей з вироку суду від 02.11.2017 року), в даний час відбуває покарання в Державній установі «Темнівська виправна колонія (№100), адреса: с. Темнівка, вул. Харківська, 3 Харківського району Харківської області; представник відповідача адвокат Ситник Оксана Володимирівна, місце знаходження АДРЕСА_5 .

Повний текст рішення складений 21 вересня 2019 року.

Суддя В.В.Хоролець