Справа № 495/8211/19
№ провадження 2-з/495/112/2019
УХВАЛА

Про забезпечення позову

"13" вересня 2019 р. Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого одноособово - судді Прийомової О.Ю.,

за участю секретаря Іванченко А.С.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Білгород-Дністровському Одеської області заяву представника позивача ОСОБА_1 Івановича про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання договорів недійсними,

В С Т А Н О В И В :

09.09.2019 року позивач ОСОБА_6 , звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання договорів недійсними.

Того ж дня, а саме 09.09.2019 року від позивача ОСОБА_2 надійшла заява про забезпечення позову, відповідно до якої вказала, що їй на праві власності належала квартира АДРЕСА_1 .

Стверджує, що відповідачами неправомірно (у спосіб, який не передбачений чинним законодавством та за допомогою, на думку позивача, фальшивих документів) було набуто право власності на квартиру, власником якої на той час була саме вона.

Вказує, що наразі вона на законних підставах користується, як і увесь час з моменту приватизації квартири користувалась нею, тому має на квартиру певний юридичний інтерес.

З урахуванням вищевикладеного, та у зв`язку із неправомірним набуттям права власності на квартиру відповідачів, вона звернулась до суду з позовом, предметом якого є повернення юридичного статусу квартири у стан, в якому вона існувала до порушення її прав та інтересів, а тому вважає за необхідне просити суд забезпечити позов у відповідності до вимог ст. 150 ЦПК України шляхом: накладення арешту на майно та заборони органам Державної реєстрації прав на нерухоме мано вчиняти дії щодо реєстрації (перереєстрації) речових прав відносно майна до вирішення справи по суті.

Стверджує, що невжиття заходів забезпечення позову у вигляді арешту та заборони вчиняти певні дії є доцільним, оскільки рішення суду у даній справі ( у випадку задоволення позову) неможливо буде виконати, та як рішення втратить свою актуальність,оскільки на момент набрання ним чинності існує висока ймовірність подальшого відчуження майна іншим особам, що зумовить необхідність звертатись з новими позовними вимогами до інших осіб і так повсякчас. Тобто рішення суду не призведе до фактичного та реального захисту законних прав а інтересів позивача.

Вказує також, що необхідність забезпечення позову зумовлена тією обставиною, що ОСОБА_3 набула право власності лише у травні 2018 року, а вже 13.09.2018 року здійснила відчуження цієї квартири шляхом укладення договору дарування, що свідчить про бажання унеможливити (ускладнити) повернення квартири в юридичний стан, який існував до її неправомірних дій.

На її думку, такі заходи забезпечення позову є доцільними, виходячи з предмета позову, та співмірними із заявленими позовними вимогами та не дозволять відповідачам в терміновому порядку відчужити спірну квартиру і одночасно не можуть призвести до спричинення відповідачам будь-яких збитків.

Суд розглядає заяву без повідомлення учасників справи, що відповідає положенню ч.1 ст. 153 ЦПК України, відповідно до якої заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ст. 151 ЦПУ України, заява про забезпечення позову повинна містити захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

П. 4 Постанови Пленуму Верхового Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», наголошує, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу позивача та відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Так, з матеріалів заяви та позову, поданих до суду позивачем вбачається, що дійсно згідно розпорядження органу приватизації № 8376 від 27.07.2004 року, ОСОБА_7 ОСОБА_8 було видано 27.07.2004 року свідоцтво про право власності на житло, а саме на квартиру АДРЕСА_1 .

Своє право власності на належну їй квартиру позивач зареєструвала у встановленому законом порядку, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Згодом, 23.08.2005 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_5 було укладено договір дарування, згідно якого ОСОБА_6 подарувала, а ОСОБА_5 прийняв в дар квартиру АДРЕСА_1 .

Позивач вказувала, що фактично передача обдарованому ОСОБА_5 спірного нерухомого майна не відбулась і метою укладання вказаного договору було лише пільгове набуття громадянства України останнім.

В якості обґрунтування вказаного, позивач надала копію паспорту ОСОБА_5 (він був громадянином РФ), який на той час перебував з нею у шлюбних відносинах.

Більш того, приєднала копії квитанцій за оплату комунальних послуг, що продовжувала сплачувати вона і надалі.

Таким чином позивач вказувала на ознаки фіктивності даного правочину.

Згодом, заочним рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 12.04.2018 року, визнано договір купівлі-продажу №2935/Б від 23.11.2002 року квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 54,3 кв.м., житловою площею 33,9 кв.м., допоміжною площею 20,4 кв.м., яка в цілому складається з: 1 коридор; 2 туалет; 3 ванна; 4 кухня; 5 житлова; 6 житлова; 7 житлова; 8 шафа; 9 - лоджія, укладений в представництві Одеської товарної біржі в м. Білгород-Дністровському між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 - дійсним. Визнано за ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 54,3 кв.м., житловою площею 33,9 кв.м., допоміжною площею 20,4 кв.м., яка в цілому складається з: 1 коридор; 2 туалет; 3 ванна; 4 кухня; 5 житлова; 6 житлова; 7 житлова; 8 шафа; 9 - лоджія.

Позивач наполягає, що даний договір між гр. ОСОБА_5 та ОСОБА_3 не укладався взагалі і не міг укладатись, так як дана квартира до 2005 року не належала гр. ОСОБА_5 , а перебувала в державній власності до 2004 року, і в 2004 році перейшла за програмою приватизації до власності позивача.

Окрім того, на час укладання даного псевдо договору ОСОБА_5 не мав паспорта громадянина України, дана квартира не належала ОСОБА_5 на підставі договору дарування від 27.05.2001 року (як зазначено в біржовому договорі).

Більш того, біржовий договір не було зареєстровано в органі МБТІ. Відтак вважає даний договір недійсним з моменту його укладання.

У відповідності до Інформаційної довідки з реєстру речових прав на нерухоме майно, на підставі договору дарування серії та номер 532, виданого 13.09.2018 року приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області Кушнір І.В., ОСОБА_3 подарувала спірну квартиру ОСОБА_4 .

Дослідивши матеріали справи та надані позивачем в якості обґрунтування заяви про забезпечення позову доказів, суд приходить до висновку про співмірність позовних вимог, адже предметом позову є саме квартира АДРЕСА_1 , що на думку позивача, незаконно перейшла до власності відповідачів, щодо якої і заявлено вимоги забезпечення позову.

Більш того, позивачем доведено реальну можливість істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду, адже лише у квітні 2018 року на підставі заочного рішення суду спірне нерухоме майно перейшло у власність ОСОБА_3 , а вже 13.09.2018 року остання здійснила відчуження цієї квартири шляхом укладення договору дарування.

Наразі згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, станом на 03.09.2019 року, власником квартири АДРЕСА_1 є вже ОСОБА_10 на підставі договору дарування серії та номер 1004, виданого 20.08.2019 року приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області Кушнір І.В.

Таким чином, ефективний захист та поновлення порушення прав позивача щодо спірної квартири без вжиття заходів забезпечення позову стане неможливим.

Верховним Судом України у постанові від 25.05.2016 року по справі №6-605цс16 зроблено висновок, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових Інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

За таких обставин, суд вважає, що існують усі правові підстави для застосування заходу забезпечення позову у вигляді накладення арешту на нерухоме майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , до ухвалення рішення по справі

Разом з тим, вимоги ОСОБА_11 - ОСОБА_8 щодо заборони суб`єктам державної реєстрації прав вчиняти реєстраційні дії щодо реєстрації /перереєстрації/ речових прав відносно даного майна є необґрунтованими, з підстав того, що накладеним арештом на спірну квартиру буде встановлено відсутність правових підстав для подальшої реєстрації /перереєстрації/ речових прав відносно вказаного майна. Тобто по суті права позивача будуть повністю захищені від можливості подальших їх порушень відповідачами саме накладенням арешту на квартиру.

Арешт майна накладання заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна.

Згідно ч.1,2 ст 56 ЗУ «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Отже, проаналізувавши зміст позовних вимог, розглянувши подану позивачем заяву про забезпечення позову, суд дійшов висновку про можливість її часткового задоволення а саме в частині накладення арешту на нерухоме майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , до ухвалення рішення по справі.

В задоволенні решти заявлених вимог представника Родрігес ОСОБА_12 про забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 149, 150, 153, 247, 258, 260, 353 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Заяву представника позивача ОСОБА_13 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_2 , до ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , що проживає за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , що проживає за адресою: АДРЕСА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_5 , про визнання договорів недійсними задовольнити частково.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , до ухвалення рішення по справі.

В задоволені іншої частини заяви відмовити.

Копію ухвали для виконання направити до виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області.

Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому для виконання судових рішень, та може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення, (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

У відповідності до п.п. 15.5 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Білгород-Дністровський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги.

Ухвала може бути пред`явлена до виконання в строк, визначений Законом України «Про виконавче провадження».

Повний текст ухвали складений 17 вересня 2019 року.

СУДДЯ: