Дата документу 30.01.2019 Справа № 336/4785/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/4785/18 Головуючий у 1 інстанції
№ провадження 22-ц/807/749/19 Галущенко Ю.А.
Доповідач: Бєлка В.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький Апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Бєлки В.Ю.

Суддів: Воробйової І.А.

Онищенко Е.А.

За участю секретаря: Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами представника Державної казначейської служби України - Кріль Юлії Анатоліївни, заступника прокурора Запорізької області та ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Прокуратури Запорізької області, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2018 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Прокуратури Запорізької області, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, посилаючись на те, що 19.05.2018 року він рекомендованим цінним листом направив до Генеральної прокуратури України заяву від 12.05.2018 року про вчинення кримінального правопорушення за ч.1 ст.366 КК України відносно старшого слідчого відділу прокуратури Запорізької області Черніченка Б.В.

Також 19.05.2018 року з аналогічною заявою він звернувся до Прокуратури Запорізької області.

В заяві він виклав обставини вчиненого, на його думку, кримінального правопорушення, просив внести відповідні відомості до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань та невідкладно розпочати досудове розслідування, про що його повідомити, виконати відносно нього дії згідно ст.55 та ст.56 КПК України.

14.06.2018 року він отримав з Прокуратури Запорізької області відповідь від 07.06.2018 року за підписом начальника відділу прокуратури Запорізької області Степанченка А. на заяви про вчинення кримінального правопорушення, направлені ним 19.05.2018 року до Генеральної прокуратури України та Прокуратури Запорізької області.

У вказаній відповіді з посиланням на ч.5 ст.214 КПК України його було поінформовано про відмову у внесенні відомостей до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань на підставі його заяви від 12.05.2018 року, оскільки, на думку начальника відділу прокуратури Запорізької області Степанченка А., заява не містить жодних даних про вчинення будь-якого кримінального правопорушення за викладених обставин.

Бездіяльність з боку посадових осіб прокуратури Запорізької області, яка полягала у невнесенні відомостей до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань на підставі його заяви від 12.05.2018 року, була оскаржена ним слідчому судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя.

Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05.07.2018 року скарга ОСОБА_4 на бездіяльність посадових осіб Прокуратури Запорізької області, яка полягала у невнесенні відомостей до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань на підставі його заяви від 12.05.2018 року, була задоволена, зобов'язано уповноважених осіб Прокуратури Запорізької області внести відомості до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_4 від 12.05.2018 року про вчинення кримінального правопорушення та розпочати досудове розслідування, про що інформувати заявника.

11.07.2018 року на виконання ухвали слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05.07.2018 року відомості за заявою ОСОБА_4 від 12.05.2018 року про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України, було внесено до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань з № 0000255.

Вказує, що бездіяльність посадових осіб Прокуратури Запорізької області завдала йому моральної шкоди, яка полягає у перенесених душевних і моральних стражданнях, нервових стресах через необхідність витрачання додаткових зусиль по відновленню його порушеного права, яку він оцінює в 10000 грн.

Крім того, йому були завдані збитки, що виразились у поштових витратах та оплаті юридичних послуг для захисту порушених прав.

Посилаючись на зазначені обставини просив суд стягнути з Державної казначейської служби України на його користь за рахунок коштів Державного бюджету України 3675 грн. 60 коп. та 137 грн. 36 коп. на відшкодування матеріальної шкоди, 10000 грн. на відшкодування моральної шкоди,1288 грн. витрат на правову допомогу.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 листопада 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Державної Казначейської служби України як розпорядника коштів Державного Бюджету України на користь ОСОБА_4 відшкодування моральної шкоди в розмірі 2000 грн., судові витрати у розмірі 1020 грн. 19 коп.

В іншій частині у задоволенні позову відмовлено.

У апеляційній скарзі представник Державної казначейської служби України - Кріль Ю.А. зазначає, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не повно з'ясував обставини справи, а тому помилково дійшов висновку про встановлення судовим рішенням протиправної бездіяльності посадових осіб прокуратури Запорізької області та необґрунтовано задовольнив позовні вимоги. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення по суті справи, яким відмовити у задоволені позовних вимог.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Запорізької області вказує, що рішення суду постановлено за неправильного застосування норм матеріального права та із порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору та безпідставного стягнення бюджетних коштів. Зазначає, що суд вірно встановив характер спірних відносин, однак оцінюючи докази у справі, невірно дійшов висновку про доведеність достатніми доказами незаконності бездіяльності відповідача, наявності факту завдання позивачу моральної шкоди та причинного - наслідкового зв'язку між останніми. Позивачем не наведено жодного належного, допустимого, достовірно та достатнього доказу заподіяння йому моральної шкоди. Рішення суду ухвалено на припущеннях позивача. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позову в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 зазначає, що суд першої інстанції правильно встановивши обставини справи необґрунтовано зменшив суму моральної шкоди, яка підлягає стягненню на його користь та відмовив у задоволенні стягнення збитків, які він поніс при розгляді його заяв. Просить апеляційну скаргу задовольнити.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з'явилися, вивчивши апеляційні скарги та матеріали справи, колегія вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон їх регулює.

Загальними підставами для відшкодування матеріальної шкоди є сукупність обставин, а саме: наявність шкоди, протиправність дій (бездіяльності) особи, наявність причино-наслідкового зв'язку між шкодою та протиправною поведінкою ( протиправною бездіяльністю ) особи, а також наявність вини за виключенням, яке міститься у ч.2 ст.1167 ЦК України.

За положеннями ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійснення нею своїх повноважень, відшкодовується державою. Автономної Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно віл вини цієї особи.

Зі змісту ст. 1174 ЦК України випливає, що суб'єктом завдання шкоди за цією статтею є тільки посадова або службова особа органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування.

Пунктом 3 ч.2 ст. 11 ЦК України передбачено, що завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, як юридичний факт, є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків.

Згідно ст. 9 Конституції України, ст. 19 Закону України "Про міжнародні договори України" чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і застосовуються в порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР ратифікована Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція).

Таким чином, з моменту ратифікації Конвенції Держава Україна та її органи влади взяли на себе зобов'язання визнати юрисдикцію Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), керуватись його рішеннями та при вирішенні будь-якого питання діяти через призму визнання людини та її прав та свобод найвищою цінністю.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування, та відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

За положеннями ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

При цьому, моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Судом встановлено і підтверджено матеріалами справи, що 19.05.2018 року ОСОБА_4 направив до Генеральної прокуратури України заяву від 12.05.2018 року про вчинення кримінального правопорушення за ч.1 ст.366 КК України відносно старшого слідчого відділу прокуратури Запорізької області Черніченка Б.В. та заяву аналогічного змісту до Прокуратури Запорізької області.

Листом від 07.06.2018 року позивач був проінформований посадовою особою прокуратури Запорізької області про відмову у внесенні відомостей до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань на підставі його заяви від 12.05.2018 року як такої, що не містить жодних даних про вчинення будь-якого кримінального правопорушення за викладених обставин.

Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05.07.2018 року скарга ОСОБА_4 на бездіяльність посадових осіб Прокуратури Запорізької області, яка полягала у невнесенні відомостей до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань на підставі його заяви від 12.05.2018 року, була задоволена, зобов'язано уповноважених осіб Прокуратури Запорізької області внести відомості до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_4 від 12.05.2018 року про вчинення кримінального правопорушення та розпочати досудове розслідування,про що інформувати заявника.

В процесі розгляду скарги слідчий суддя встановив, що заява ОСОБА_4 містить обставини правопорушення, а прокурором не виконаний обов'язок, передбачений ст. 214 ч. 1 КПК України не пізніше 24 годин після отримання повідомлення про злочин, внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

11.07.2018 року на виконання ухвали слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05.07.2018 року відомості за заявою ОСОБА_4 від 12.05.2018 року про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, було внесено до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань з № 0000255.

Таким чином, судовим рішенням, яке набрало законної сили, встановлено протиправну бездіяльність посадових осіб Прокуратури Запорізької області, що полягала у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_4 про кримінальне правопорушення.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції обґрунтовано навів рішення ЄСПЛ від 28.05.1985 року у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі», зазначається, що, «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що обставини, на які посилається позивач в обґрунтування позову, знайшли своє підтвердження сукупністю доказів, які логічні, послідовні, достовірні та достатні для висновку про те, що позивачу завдана моральна шкода, безпосередньо пов'язана з порушенням посадовими особами Прокуратури Запорізької області права ОСОБА_4 на застосування до нього, як учасника кримінального провадження належної правової процедури, яка підлягає відшкодуванню одноразово як компенсація втрат немайнового характеру.

При цьому суд першої інстанції навівши у рішенні відповідні докази та доводи визначив розмір відшкодування завданої позивачу моральної шкоди 2000 грн., що є достатнім для компенсації його немайнових втрат, з чим погоджується і колегія, а доводи апеляційної скарги позивача в цій частині висновки суду не спростовують.

Разом з тим, суд першої інстанції обґрунтовано частково задовольнив вимоги позивача в частині стягнення збитків, пропорційно задоволений вимог, оскільки оплата позивачем послуг фахівця у галузі права на складання заяви про кримінальне правопорушення до органів прокуратури, поштових відправлень заяв рекомендованим цінним листом, складання скарги до слідчого судді, копіювання на направлення учасникам даної цивільної справи матеріалів. Зазначені витрати позивача відповідно до ст.133 ч.2 п.4 ЦПК України відносяться до витрат, пов'язаних з розглядом справи, оскільки пов'язані з вчиненням процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки її до розгляду, питання про їх розподіл вирішується судом в порядку, передбаченому ст. 141 ЦПК України.

Виходячи з вимог статті 3 Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» про особливості виконання рішень суду про стягнення коштів з державного органу встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що кошти на користь позивача для відшкодування моральної шкоди та компенсації понесених судових витрат необхідно стягнути з Державної Казначейської служби України як центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, а судові витрати по оплаті судового збору, від якого позивач та відповідач звільнені, суд компенсував на рахунок держави.

Посилання відповідачів у апеляційних скаргах на відсутність їх вини, а тому і безпідставність вимог позивача є необґрунтованими, оскільки спростовуються наведеними вище доказами.

Докази та обставини, на які посилаються скаржники в апеляційних скаргах, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційних скарг не спростовують висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційних скарг суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Державної казначейської служби України - Кріль Юлії Анатоліївни залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу заступника прокурора Запорізької області залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 листопада 2018 року по цій справі залишити без змін.

Дата складання повної постанови 11 лютого 2019 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: В.Ю. Бєлка

Судді: І.А. Воробйова

Е.А. Онищенко