ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

18 вересня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/968/18

Головуючий у першій інстанції - Овсієнко Ю. К.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/776/19

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Бобрової І.О., Шитченко Н.В.

із секретарем - Зіньковець О.О.,

сторони: позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - Приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Геза Ігор Анатолійович, Центральний відділ державної виконавчої служби міста Чернігова Головного територіального управління юстиції в Чернігівській області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Старшого державного виконавця Центрального ВДВС м. Чернігова ГТУЮ у Чернігівській області Качури Володимира Володимировича на рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 10 квітня 2019 року (місце ухвалення - м. Чернігів) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним. В обґрунтування позову посилався на те, що у зв`язку з неналежним виконанням кредитних зобов`язань у ОСОБА_2 утворилась заборгованість. В подальшому, за договором про відступлення права вимоги за кредитним договором, за яким позичальником був ОСОБА_2 , ОСОБА_1 перейшли права вимоги до ОСОБА_2 , тобто позивач став кредитором по відношенню до ОСОБА_2 . За рішенням суду з ОСОБА_2 було стягнуто борг в розмірі 15962,98 доларів США, а також відкрито виконавче провадження № 49865431. За ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова замінено сторону виконавчого провадження з ПАТ «Універсал Банк» на ОСОБА_1 Боржнику направлялась поштова кореспонденція за його останньою адресою місця реєстрації, але заборгованість не погашена.

Позивач зазначає, що під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження № 49865431 йому стало відомо, що за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на 11/20 частини будинку та 0,0636 га земельної ділянки по АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на які державним виконавцем накладено опис й арешт, а в подальшому винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Проте, на час існування вказаної вище постанови нерухоме майно 06.07.2016 було подароване ОСОБА_2 своїй донці - ОСОБА_3 Договір дарування був посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Геза І.А.

Враховуючи викладене, позивач вважає, що договір дарування є фіктивним та має бути визнаним недійсним та мають бути застосовані наслідки недійсності правочину.

В позові позивач просить: визнати недійсним договір дарування укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 06.07.2016 посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Геза І.А., а саме: земельної ділянки, кадастровий номер :01:037:5069 площею 0,0636 га з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, що розташована за адресою, АДРЕСА_1 ;

визнати недійсним договір дарування укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 06.07.2016 посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Геза І.А., а саме: 11/20 житлового будинку, що складається з кімната літ. «2-3» площею 6.8 кв.м., кімната літ. «2-4» площею 24,1 кв.м., кухня літ. «2-1», коридор літ «2-2», санвузол літ. «2-7», шафа літ. «2-8», кладова літ. «2-9», веренда літ. «2-10» , гараж з оглядовою ямою літ «В», «в», сараї літ «В1», літ. «В2», навіс. «В-2», вбиральня літ. «Д» та розташований за адресою, АДРЕСА_1 ;

скасувати номер запису про право власності № 15324742 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_3 на земельну ділянку, кадастровий номер :01:037:5069 площею 0,0636 га з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, що розташована за адресою, АДРЕСА_1 , а також, скасувати номер запису про право власності № 15323715 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на 11/20 житлового будинку, що складається з кімнат літ. «2-3» площею 6.8 кв.м., кімната літ. «2-4» площею 24,1 кв.м., кухня літ. «2-1», коридор літ. «2-2», санвузол літ. «2-7», шафа літ. «2-8», кладова літ. «2-9», веренда літ. «2-10», гараж з оглядовою ямою літ «В», «в», сараї літ «В1», літ. «В2», навіс. «В-2», вбиральня літ. «Д» та розташований за адресою, АДРЕСА_1 ;

поновити державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку, кадастровий номер :01:037:5069 площею 0,0636 га з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку та на 11/20 житлового будинку, що складається з кімната літ. «2-3» площею 6.8 кв.м., кімната літ. «2-4» площею 24,1 кв.м., кухня літ. «2-1», коридор літ «2-2», санвузол літ. «2-7», шафа літ. «2-8», кладова літ. «2-9», веренда літ. «2-10» , гараж з оглядовою ямою літ «В», «в», сараї літ «В1», літ. «В2», навіс. «В-2», вбиральня літ. «Д» та розташований за адресою, АДРЕСА_1 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Заочним рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 05.04.2018 позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним задоволено повністю.

З заявою про перегляд заочного рішення місцевого суду від 05.04.2018 звернувся представник ОСОБА_3 - адвокат Олійник С.А. (а.с. 142-151 т. 1)

Ухвалою суду першої інстанції від 26.12.2018 скасовано заочне рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 05.04.2018, розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження (а.с. 166-167 т. 1).

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 10.04.2019 у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду представник позивача ОСОБА_1 , адвокат Борода А.В., та Старший державний виконавець Центрального ВДВС м. Чернігів ГТУЮ у Чернігівській області Качура В.В. подали апеляційні скарги.

В апеляційних скаргах заявники просять скасувати рішення суду першої інстанції від 10.04.2019, та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ключові доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Бородою А.В. та апеляційної скарги Старшого державного виконавця Центрального ВДВС м. Чернігів ГТУЮ у Чернігівській області Качури В.В. є аналогічними, скаржники посилаються, оскаржуване рішення суду ухвалено з порушенням норм процесуального та матеріального права.

У скарзі заявники посилаються на те, що судом не перевірено належним чином повноваження представників відповідачів, оскільки відповідачі перебувають за кордоном, не досліджено яким чином отримано доручення. Крім того, не перевірено отримання повноважень представником від неповнолітньої ОСОБА_3 Укладення договорів дарування вчинені представниками сторін договору, без їх особистої присутності.

В обґрунтування незаконності рішення суду першої інстанції скаржники зазначають, що відповідачу ОСОБА_2 було відомо про заборгованість перед банком, місце реєстрації проживання останнього не змінювалось: АДРЕСА_2 , куди направлялась поштова кореспонденція з банку, а також судова кореспонденція та кореспонденція з виконавчої служби, яку ОСОБА_4 не отримував, хоча знав про існування кредитного договору та оплати за яким він повинен здійснювати щомісячно, але свідомо цього не виконував.

За доводами скарг відповідач ОСОБА_4 укладаючи спірні договори дарування мав на меті ухилення від стягнення боргів, шляхом зміни титулу спірного майна приховав від органів державної виконавчої служби нерухомість.

Заявники посилаються на постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на відчуження будь-якого майна від 16.02.2016, проте не враховано те, що спірні договори дарування укладено 06.07.2016.

У відзивах на апеляційну скаргу ОСОБА_1 представник ОСОБА_2 - адвокат Черненок Г.І., та представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5 просять апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 10.04.2019 - без змін. Посилаються на законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, яке ухвалено на підставі всебічно досліджених доказів, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Сторони в судове засідання не з`явились, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило, інтереси в судовому засіданні представляють представники сторін.

Вислухавши суддю-доповідача, учасників судового процесу, обговоривши доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи та цивільних справ № 751/6697/15-ц за позовом ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_6 про стягнення боргу та № 751/6695/15 за позовом ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_7 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційних скарг без задоволення враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що згідно заочного рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 29.09.2015 задоволено позовні вимоги ПАТ «Універсал Банк», яким стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_6 заборгованість за кредитним договором №06/2314/к-07 від 06.06. 2007 в сумі 15 962, 98 доларів США, а також 3 436,14 грн судових витрат. На підставі вказаного рішення видано виконавчі листи №2/751/1307/15 (а.с. 105-106 т. 1).

20.01.2016 державним виконавцем Центрального ВДВС Чернігівського міського управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (а.с. 12 т. 1).

16.02.2016 постановою державного виконавця Центрального ВДВС Чернігівського міського управління юстиції накладено арешт на все рухоме майно та 11/20 частину будинку, що розташований за адресою АДРЕСА_3 та земельна ділянка 1302 кв.м., що належить боржнику ОСОБА_2 Заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить останньому (а.с. 17 т. 1).

Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 01.09.2017 замінено сторону виконавчого провадження - стягувача ПАТ «Універсал Банк» на правонаступника - ОСОБА_1 у виконавчому провадженні з виконання виконавчих листів №2/751/1307/15, виданих Новозаводським районним судом м. Чернігова про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_6 на користь ПАТ «Універсал Банк» 15 962,98 дол. США заборгованості за кредитним договором №06/2314/к-07 від 06.06.2007 (а.с. 8-10 т. 1).

На підставі вказаної вище ухвали суду старшим державним виконавцем Центрального відділу ДВС м. Чернігів Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Качурою В.В. винесено постанову про заміну сторони виконавчого провадження, згідно якої замінено сторону стягувача виконавчого провадження з ПАТ «Універсал Банк» на правонаступника ОСОБА_1 (а.с. 18 т. 1).

Згідно договору дарування частини житлового будинку від 06.07.2016, зареєстрованому в реєстрі за № 372, та договору дарування земельної ділянки від 06.07.2016, зареєстрованому в реєстрі за № 373, що посвідчені Гезою І.А . , приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області (а.с. 40-41, 62-63 т. 1) ОСОБА_2 подарував свої дочці (а.с. 60 т. 1) ОСОБА_3 11/20 частин житлового будинку та вказану вище земельну ділянку, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 .

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції прийшов до висновку, що не доведено позивачем обставин, якими обґрунтовано позовні вимоги для визнання незаконними договорів дарування, які здійснені сторонами з метою позбавлення стягувача задовольнити свої вимоги за рахунок виявленого майна боржника в ході виконавчого провадження.

З висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд, оскільки судом першої інстанції обставини справи з"ясовані в обсягу, необхідному для правильного вирішення спору, відповідно до встановлених обставин, правильно визначено суть і характер правовідносин сторін та норми матеріального права, що їх регулюють.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують враховуючи наступне.

Згідно зі статтею 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

Саме такі правові висновки зроблені у постановах Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року (провадження № 6-1873цс16), від 23 серпня 2017 року у справі 306/2952/14-ц та від 09 вересня 2017 року у справі № 359/1654/15-ц, де вказано про неправильність застосування судами попередніх інстанцій статей 203, 215, 234 ЦК України у спорах, що виникли із договорів дарування нерухомого майна, укладених сторонами, які є близькими родичами, без перевірки, чи передбачали ці сторони реальне настання правових наслідків, обумовлених спірними правочинами; чи направлені дії сторін договорів на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно до близького родича з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення про стягнення грошових коштів, зокрема чи продовжував дарувальник фактично володіти та користуватися цим майном.

Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від цих висновків.

Позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України

Положеннями ч. 1 ст. 4, ст. 12, 13 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Ч. 3 ст. 13 ЦПК України передбачено принцип диспозитивності, згідно з яким учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

В обґрунтування наявності підстав для задоволення позову позивач посилається на ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 01.09.2017, якою замінено сторону виконавчого провадження - стягувача ПАТ «Універсал Банк» на правонаступника - ОСОБА_1 , на підставі якої Старшим державним виконавцем Центрального відділу ДВС м. Чернігів Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Качурою В.В. винесено постанову про заміну сторони виконавчого провадження (а.с. 8-10, 18 т. 1).

Разом з тим, згідно договору дарування частини житлового будинку та договору дарування земельної ділянки від 06.07.2016 ОСОБА_2 подарував свої дочці ОСОБА_3 11/20 частин житлового будинку та земельну ділянку, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 .

Проте, відповідно до договору про відступлення права вимоги № 33/17 від 11.05.2017 ПАТ «Універсал Банк» відступив право вимоги ТОВ «СВІТ ФІНАНСІВ» за кредитним договором № 06/2314к-07 від 06.06.2017 укладений між первісним кредитором та ОСОБА_2 , в свою чергу 11.05.2017 ТОВ «СВІТ ФІНАНСІВ» та ОСОБА_1 уклали договір про відступлення права вимоги № 1105-17-1 за вказаним кредитним договором, відповідно до якого право вимоги включає, як суму основного боргу, так і відсотків за користування кредитними коштами та право вимагати інших зобов`язань, встановлених кредитним договором.

У пункті 1 частини першої статті 1 Закону України від 12 липня 2001 року № 2664-III «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», вказано, що фінансова установа - це юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг.

З наведених норм права вбачається, що фізична особа, у будь-якому статусі, не наділена правом надавати фінансові послуги, оскільки такі надаються лише або спеціалізованими установами, якими є банки, або іншими установами які мають право на здійснення фінансових операцій, та внесені до реєстру фінансових установ.

Як вбачається, з укладенням договору про відступлення права вимоги за кредитним договором, відбулася заміна кредитодавця, який є фінансовою установою, що має право на здійснення операцій з надання фінансових послуг, на фізичних осіб, які не можуть надавати фінансові послуги згідно з наведеними нормами права.

Отже, відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням частини 3 статті 512 та статті 1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме, кредитор - банк або інша фінансова установа.

Аналогічна позиція вже висловлювалась Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 11 вересня 2018 року (справа № 909/968/16).

Суд першої інстанції, з врахуванням заявлених вимог, прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Виходячи з вказаних положень судовому захисту підлягає саме порушене право, то відсутність доказів щодо наявності порушеного права є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Європейський суд з прав людини в рішеннях Sutyazhnik v. Russia від 29 липня 2009 року, Esertas v. Lithuania від 31 травня 2012 року зазначав, що у справах можуть бути обставини, які свідчать про відсутність соціальної потреби чи нагальної суспільної необхідності, які б виправдовували відхилення від принципу правової визначеності. Тобто не потрібно скасовувати правильне по суті рішення суду лише заради правового пуризму.

Судом апеляційної інстанції не встановлено порушення норм матеріального чи процесуального права, які тягнуть за собою безумовне скасування судового рішення.

З врахуванням наведеного, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції і доводи що судом не перевірено належним чином повноваження представників відповідачів, оскільки відповідачі перебувають за кордоном, не досліджено яким чином отримано доручення, не перевірено отримання повноважень представником від неповнолітньої ОСОБА_3 , а також те, що укладення договорів дарування вчинені представниками сторін договору, без їх особистої присутності.

Так, матеріали справи містять ордер про надання правової допомоги ОСОБА_2 у Новозаводському районному суді м. Чернігова адвокатом Черненок Г.І. (а.с. 164 т. 1), та ордер про надання правової допомоги ОСОБА_3 у Новозаводському районному суді м. Чернігова адвокатом Олійником С.А. (а.с. 152 т. 1).

Крім того, судом першої інстанції було встановлено та не спростовано стороною позивача, що спірні договори дарування вчинялися згідно рішення органу опіки та піклування виконавчого комітету Новозаводської районної у місті Чернігові ради № 98 від 23.05.2016 року (а.с. 44 т. 1) та відповідно до вимог законодавства, що визначають порядок їх укладення.

Оформляючи спірні договори дарування приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Гезою І.А. було здійснено перевірку наявності відомостей про обтяження, арешти, іпотеки на відчужувані об`єкти нерухомості за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Відсутність будь-яких обтяжень та обмеження щодо посвідчення договорів дарування частини будинку та земельної ділянки, розташованих по АДРЕСА_1 , підтверджується Інформацією з зазначених реєстрів № 62888589, № 62888978 та № 62889452 від 06.07.2016 (а.с. 45-46, 47, 68-69 т. 1). Відсутність податкової застави підтверджується витягом № 49893873 з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 06 липня 2016 року (а.с. 48 т. 1). При цьому, за Інформацією № 62889452 (а.с. 47 т. 1), в іпотеці перебували належні ОСОБА_2 житловий будинок та земельна ділянка, розташовані за адресою: АДРЕСА_4 . Тобто, за кредитним договором № 06/2314к-07 від 06 червня 2007 року, на який посилається позивач, обтяження мали об`єкти нерухомості, які не були предметом посвідчених нотаріусом договорів дарування та не є предметом позову ОСОБА_1

Спростовуються матеріалами справи і доводи, що відповідачу ОСОБА_2 було відомо про заборгованість перед банком, місце реєстрації проживання останнього не змінювалось: АДРЕСА_2 , куди направлялась поштова кореспонденція з банку, а також судова кореспонденція та кореспонденція з виконавчої служби, яку ОСОБА_4 не отримував.

Відповідно до досліджених в суді першої та апеляційної інстанції матеріалів цивільних справ № 751/6697/15-ц за позовом ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_6 про стягнення боргу та № 751/6695/15 за позовом ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_7 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки, було встановлено, що ОСОБА_4 , не отримував судових повісток, не надано суду і доказів отримання ним і матеріалів виконавчого провадження

Є безпідставними і доводи, що укладаючи спірні договори дарування мав на меті ухилення від стягнення боргів, шляхом зміни титулу спірного майна приховав від органів державної виконавчої служби нерухомість та не врахування судом першої інстанції даних постанов про арешт майна боржника та оголошення заборони на відчуження будь-якого майна від 16.02.2016 та, що спірні договори дарування укладено 06.07.2016, оскільки кредитний договір був забезпечений іпотечним майном початкова ціна предмету іпотеки станом на день ухвалення рішенння про звернення стягнення на предмет іпотеки перевищувала суму боргу визначену за рішенням суду про стягнення боргу з ОСОБА_2 ( а.с. 237 № 751/6695/15 за позовом ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_7 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки).

Доводи апеляційних скарг не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

З врахуванням наведеного апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Старшого державного виконавця Центрального ВДВС м. Чернігова ГТУЮ у Чернігівській області Качури Володимира Володимировича залишити без задоволення.

Рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 10 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту.

Повний текст рішення складено 20.09.2019.

Головуючий Судді: