Справа № 130/728/19
Провадження № 22-ц/801/1775/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шепель К. А.
Доповідач:Марчук В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2019 рокуСправа № 130/728/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючої: Марчук B.C.,

суддів: Матківської М.В. та Міхасішина І.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи цивільну справу№ № 130/728/19 за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Державної казначейської служби України, начальника слідчого відділу Жмеринського відділу поліції ГУНП у Вінницькій області - Олексюка Володимира Васильовича та старшого слідчого відділу Жмеринського відділу поліції ГУНП у Вінницькій області - Полонської Олени Григорівни, про відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 25 червня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Шепеля К.А., повне судове рішення складене 26.06.2019 року,

в с т а н о в и в :

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся у Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області з вказаним позовом. Позовні вимоги мотивовані тим, що в четвертий раз на протязі останніх двох років скасована, як незаконна та необґрунтована постанова слідчого про закриття кримінального провадження. Відповідачі не виконують вказівки прокуратури та вимоги КПК України. Незаконні дії та бездіяльність відповідачів позбавляють позивача права на повне та неупереджене розслідування. У своєму позові ОСОБА_1 просив стягнути з держказначейства України, яка представляє інтереси Держави Україна, 50000 грн. моральної шкоди.

В доповненні до описової частини його позовної заяви позивач вказав, що розмір шкоди ним визначено з його похилого віку; з того, що неналежне відношення відповідачів приносить йому страждання, принижує його; він постійно переживає, що не дочекається законного рішення відповідачів.

На підтвердження своїх позовних вимог позивачем надано дві копії постанов прокурора Жмеринської місцевої прокуратури Чубика Я.О. від 1 квітня 2019 року та від 22 жовтня 2018 року про скасування постанови старшого слідчого СВ Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області Полонської О.Г. про закриття кримінального провадження № 0000047 за ознаками злочину, передбаченого частиною першою статті 296 КК України; копію повідомлення керівника Жмеринської місцевої прокуратури від 26 липня 2017 року про скасування 24 липня 2017 року постанови того ж старшого слідчого СВ Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області Полонської О.Г. про закриття того ж кримінального провадження № 0000047; копію ухвали слідчого судді Жмеринського міськрайонного суду від 26 грудня 2017 року про скасування постанови старшого слідчого СВ Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області Полонської О.Г. від 30 листопада 2017 року про закриття кримінального провадження № 0000047; копії супровідних листів прокурора про повернення кримінального провадження слідчому після скасування постанови про його закриття.

Заочним рішенням у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено у зв`язку з недоведеністю позивачем бездіяльності слідчого Полонської О.Г. та начальника слідчого відділення Олексюка В.В. під час здійснення досудового розслідування кримінального провадження №0000047 та недоведеністю порушення його прав відповідачами при кримінальному провадженні.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку як необгрунтоване та постановлене за неповно встановлених обставин, які мають значення для справи через те, що слідча п`ятий раз закриває провадження у справі, а її постанови п`ятий раз скасовуються.

Просить суд скасувати заочне рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 25.06.2019 року та постановити нове судове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, з огляду на наступне.

Згідно частин першої п`ятої ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції зазначеним правовим вимогам не відповідає.

В ході розгляду справи судом першої інстанції були встановлені наступні обставини.

Відповідно до копій постанов від 1 квітня 2019 року та 22 жовтня 2018 року прокурором Жмеринської місцевої прокуратури Чубиком Я.О. постанови слідчого СВ Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області Полонської О.Г. про закриття кримінального провадження № 0000047 від 17.03.2019 року та від 16.10.2018 року скасовані як незаконні та необґрунтовані. Матеріали кримінального провадження направлені начальнику СВ Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області для організації подальшого здійснення досудового розслідування (а.с.2-5).

Згідно з копією листа Жмеринської місцевої прокуратури від 26 липня 2017 року № 74-72-16, адресованого ОСОБА_1 Жмеринською місцевою прокуратурою, 24 липня 2017 року скасовано постанову слідчого про закриття кримінального провадження № 0000047, а матеріали направлені слідчому відділенню Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області для подальшого здійснення досудового розслідування (а.с.6).

Як вбачається з копії ухвали слідчого судді Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області Верніка В.М. від 26 грудня 2017 року, скарга ОСОБА_2 на бездіяльність та рішення слідчого задоволена частково, скасована постанова старшого слідчого СВ Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області Полонської О.Г. від 30 листопада 2017 року за № 0000047 від 29 червня 2017 року за ознаками злочину, передбаченого частиною першою статті 296 КК України (а.с.7-8).

Відповідно до копії листа Жмеринської місцевої прокуратури від 25 липня 2017 року № 76-4804 за результатами перевірки рішення слідчого про закриття кримінального провадження Жмеринською місцевою прокуратурою скасоване як незаконне та необґрунтоване (а.с.9), направлені письмові вказівки заступнику начальника Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області Олексюку В.В. (а.с.10).

Як вбачається з листа Жмеринської місцевої прокуратури від 8 квітня 2019 року, адресованого ОСОБА_1 , його скарга на недотримання розумних строків під час досудового розслідування у кримінальних провадженнях, зокрема і № 0000047 від 29 червня 2017 року за частиною першою статті 296 КК України задоволена. Заступником керівника Жмеринської місцевої прокуратури надані процесуальним керівникам у вказаних кримінальних провадженнях вказівки щодо строків вчинення процесуальних дій, необхідних для прийняття рішень про закінчення досудового розслідування (а.с.15).

Ще у рішенні суду зазначено, що в судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав повністю та пояснив, що старший слідчий СВ Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області Полонська О.Г. у справі за його заявою про вчинення щодо нього злочину, постійно закриває провадження, які скасовуються, як незаконні. Бездіяльність Олексюка В.В. начальника слідчого відділу Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області полягає, на думку позивача, у невиконанні вимог ст. 39 КПК України, в якій містяться повноваження керівника органу досудового розслідування. Моральну шкоду обгрунтовує, виходячи з рекомендацій , зазначених у Постанові Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди та пов`язує з порушенням його права на швидке і неупереджене слідство. Розмір шкоди визначає, виходячи із свого похилого віку; з того, що відбулася зміна укладу його життя через постійні оскарження дій та бездіяльності вказаних посадових осіб під час досудового розслідування вказаного кримінального провадження.

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що цим обставинам відповідають правовідносини щодо відшкодування шкоди фізичній особі, заподіяної органом держаної влади, їх посадовими чи службовими особами за правилами ст.ст. 1173, 1174 ЦК України.

Ще суд першої інстанції правомірно наводив Рішення Конституційного Суду України від жовтня 2001 року у справі № 1-36/2001, у якому зазначено, що відшкодування шкоди (матеріальної чи моральної), завданої фізичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається на державу.

Застосував суд і ст. 13 Європейської Конвенції з прав людини від 4 листопада 1950 року, де вказано, що кожен, чиї права та свободи, визнані у цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний юридичний захист в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснили свої офіційні повноваження.

Разом з тим, суд першої інстанції дійшов до висновку, протилежного встановленим обставинам та зазначеним правовим нормами, а саме: що позивачем не доведено бездіяльність слідчого Полонської О.Г. та начальника слідчого відділення Олексюка В.В. під час здійснення досудового розслідування кримінального провадження №000007 та, що позивачем не доведено порушення його прав відповідачами при кримінальному провадженні.

Інший висновок суду полягає в тому, що оскільки преюдиційне рішення для встановлення порушення прав позивача на повне та неупереджене слідство, недотримання слідчим розумних строків, тощо, не приймалося, відповідно і відсутні підстави для задоволення позову про стягнення моральної шкоди, а інших підстав для стягнення моральної шкоди судом не встановлено, як і самої моральної шкоди та ким саме безпосередньо вона завдана.

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів з такими висновками суду першої інстанції категорично не погоджується, виходячи з наступного.

Так, в ході розгляду даної справи встановлені наступні обставини.

Відповідно до копій постанов від 1 квітня 2019 року та 22 жовтня 2018 року прокурором Жмеринської місцевої прокуратури Чубиком Я.О. постанови старшого слідчого СВ Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області Полонської О.Г. про закриття кримінального провадження № 0000047 від 17.03.2019 року та від16.10.2018 року скасовані як незаконні та необґрунтовані. Матеріали кримінального провадження направлено начальнику СВ Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області для організації подальшого здійснення досудового розслідування (а.с.2-5).

Згідно з копією листа Жмеринської місцевої прокуратури від 26 липня 2017 року № 74-72-16, адресованого ОСОБА_1 Жмеринською місцевою прокуратурою, 24 липня 2017 року скасовано постанову слідчого про закриття кримінального провадження № 0000047, а матеріали направлені слідчому відділенню Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області для подальшого здійснення досудового розслідування (а.с.6).

Як вбачається з копії ухвали слідчого судді Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області Верніка В.М. від 26 грудня 2017 року, скарга ОСОБА_2 на бездіяльність та рішення слідчого задоволена частково, скасована постанова старшого слідчого СВ Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області Полонської О.Г. від 30 листопада 2017 року за № 0000047 від 29 червня 2017 року за ознаками злочину, передбаченого частиною першою статті 296 КК України (а.с.7-8).

Відповідно до копії листа Жмеринської місцевої прокуратури від 25 липня 2017 року № 76-4804 за результатами перевірки рішення слідчого про закриття кримінального провадження Жмеринською місцевою прокуратурою скасоване як незаконне та необґрунтоване (а.с.9), направлені письмові вказівки заступнику начальника Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області Олексюку В.В. (а.с.10).

Як вбачається з листа Жмеринської місцевої прокуратури від 8 квітня 2019 року, адресованого ОСОБА_1 , його скарга на недотримання розумних строків під час досудового розслідування у кримінальних провадженнях, зокрема і № 0000047 від 29 червня 2017 року за частиною першою статті 296 КК України задоволена. Заступником керівника Жмеринської місцевої прокуратури надані процесуальним керівникам у вказаних кримінальних провадженнях вказівки щодо строків вчинення процесуальних дій, необхідних для прийняття рішень про закінчення досудового розслідування (а.с.15).

У рішенні суду першої інстанції зазначено, що в судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав повністю та пояснив, що старший слідчий СВ Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області Полонська О.Г. у справі за його заявою про вчинення щодо нього злочину, постійно закриває провадження, які скасовуються, як незаконні. Бездіяльність Олексюка В.В. начальника слідчого відділу Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області полягає, на думку позивача, у невиконанні вимог ст. 39 КПК України, в якій містяться повноваження керівника органу досудового розслідування. Моральну шкоду обгрунтовує, виходячи з рекомендацій , зазначених у Постанові Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди та пов`язує з порушенням його права на швидке і неупереджене слідство. Розмір шкоди визначає, виходячи із свого похилого віку; з того, що відбулася зміна укладу його життя через постійні оскарження дій та бездіяльності вказаних посадових осіб під час досудового розслідування вказаного кримінального провадження.

Таким чином, достеменно встановлено, що за період з 2017 року по квітень 2019 року чотири рази скасовувалися постанови старшого слідчого СВ Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області Полонської О.Г. про закриття кримінального провадження № 0000047, як незаконні та необґрунтовані.

Саме цими обставинами і мотивує позивач свої позовні вимоги, вказуючи на незаконність дій та бездіяльність відповідачів.

У судовому засіданні суду першої інстанції позивач підтримує свої обгрунтування у позові та уточнює незаконні дії старшого слідчого Полонської О.Г. і бездіяльність начальника СВ Жмеринського ВП ГУНП ОСОБА_3 .

Так, він вказує, що старший слідчий СВ Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області Полонська О.Г. у справі за його заявою про вчинення щодо нього злочину, постійно закриває провадження, які скасовуються, як незаконні. А бездіяльність ОСОБА_3 начальника слідчого відділу Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області полягає, на думку позивача, у невиконанні ним вимог ст. 39 КПК України, в якій містяться повноваження керівника органу досудового розслідування.

На думку колегії суддів, незаконні постанови старшого слідчого СВ Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області Полонської О.Г. про закриття кримінального провадження № 0000047 є незаконними діями цього старшого слідчого Полонської О.Г.

Щодо начальника СВ Жмеринського ВП ГУНП Олексюка В.В., то його бездіяльність при проведенні досудового розслідування кримінального провадження № 0000047 теж повністю доведена, з огляду на норму п.2 ч.2 ст. 39 КПК України, у якому вказано, що керівник органу досудового розслідування уповноважений відсторонити слідчого від проведення досудового розслідування у разі неефективного досудового розслідування.

І саме цими діями старшого слідчого Полонської О.Г. та бездіяльністю начальника СВ Жмеринського ВП ГУНП ОСОБА_3 позивачу було заподіяно моральної шкоди, оскільки відповідно до ч.1 ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування.

За ст. 13 Європейської Конвенції з прав людини від 4 листопада 1950 року, кожен, чиї права та свободи, визнані у цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний юридичний захист в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснили свої офіційні повноваження.

До правовідносин щодо завдання моральної шкоди, яка полягала в перенесених душевних і моральних стражданнях, нервових стресах та погіршенні самопочуття підлягають застосуванню положення загального законодавства про моральну шкоду, а саме: стаття 56 Конституції України, статті 23, 1167, 1174 ЦК України; Постанова Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

У п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» говориться, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі

інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з

оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно з ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому частиною 2 зазначеної статті визначено, що моральна шкода може полягати і у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Таким чином, моральна шкода має бути відшкодована державою Україна в особі Державної казначейської служби України.

Щодо розміру моральної шкоди, то він визначається за правилами ч.3 ст. 23 ЦК України та п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» і при цьому враховується характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характер немайнових втрат (їх тривалість, можливість відновлення тощо) та інші обставини. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Враховуючи встановлені обставини та зазначені правові норми, колегія суддів вважає, що моральну шкоду слід стягнути на користь позивача у розмірі 5000 грн., задовольнивши позов частково.

Отже,рішення суду першої інстанції, як ухвалене за невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи; за недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими та з порушенням норм матеріального права, в силу ст. 376 ЦПК України необхідно скасувати і ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову.

В силу ч.6ст. 141 ЦПК України судові витрати у вигляді судового збору слід компенсувати за рахунок держави Україна.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 141, 367, 374, 376, 381-384, ч.3 ст. 389 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 25 червня 2019 рокускасувати та ухвалити нове судове рішення. Позов задовольнити частково.

Стягнути з держави Україна в особі Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 , 1948 року народження, РНОКПП НОМЕР_1 , жителя с. АДРЕСА_1 Жмеринського району Вінницької області моральну шкоду в розмірі 5000 (п`яти тисяч) гривень.

Судові витрати у вигляді судового збору компенсувати за рахунок держави Україна.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Судді/підписи/

Згідно з оригіналом

суддя-доповідач: В.С. Марчук