Ухвала

17 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 242/4331/18

провадження № 61-16774ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Яремка В. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Донецького апеляційного суду від 15 серпня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Служба єдиного замовника» Авдіївської міської ради про визнання незаконним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом до Комунального підприємства «Служба єдиного замовника» Авдіївської міської ради (далі - КП «СЄЗ» Авдіївської міської ради), в якому просив визнати незаконним та скасувати наказ директора КП «СЄЗ» Авдіївської міської ради № 177-ос від 15 серпня 2018 року про притягнення його до дисциплінарної відповідальності та відшкодувати моральну шкоду у розмірі 70 000 грн.

Позов мотивовано тим, що він працює у КП «СЄЗ» Авдіївської міської ради юрисконсультом. 16 серпня 2018 року він отримав копію наказу № 177-ос від 15 серпня 2018 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» начебто за систематичне невиконання посадових обов`язків, зазначених у пунктах 2.1, 2.4, 2.5, 2.7, 2.8, 2.9, 2.10 посадової інструкції юрисконсульта юридичної служби, яким позивачу оголошено догану. З цим наказом позивач не погодився, оскільки вважав, що порушень посадових обов`язків не допускав, а оголошення догани є наслідок неприязних стосунків з керівництвом. У протоколі оперативної наради від 15 серпня 2018 року, на який є посилання в наказі, жодним чином не враховані пояснення позивача. Крім того, наказ про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності не містить фактичних та конкретних даних щодо причин накладення стягнення, не зазначена суть порушень трудової дисципліни, які він допустив в роботі, наказ не містить посилання на конкретні обставини вчинення ним порушення трудової дисципліни, відсутні чіткі посилання на посадові обов`язки, які необхідно виконувати працівником, що свідчить про відсутність систематичних порушень та систематичного невиконання позивачем без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, тому наказ № 177-ос від 15 серпня 2018 року не відповідає вимогам трудового законодавства. У зв`язку з незаконним притягненням до дисциплінарної відповідальності позивачу завдано моральних страждань.

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 13 червня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ № 177-ос від 15 серпня 2018 року директора КП «СЄЗ» Авдіївської міської ради про притягнення дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1

Стягнуто з КП «СЄЗ» Авдіївської міської ради на користь ОСОБА_1 , моральну шкоду у розмірі 1 000 грн. У решті вимог відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного суду від 15 серпня 2019 року апеляційну скаргу КП «СЄЗ» Авдіївської міської ради задоволено. Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 13 червня 2019 року скасовано та ухвалено нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

У вересні 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , в якій заявник, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить постанову Донецького апеляційного суду від 15 серпня 2019 року скасувати, залишити в силі рішення Селидівського міського суду Донецької області від 13 червня 2019 року.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Предметом спору у цій справі є визнання незаконним та скасування наказу директора КП «СЄЗ» Авдіївської міської ради №177-ос від 15 серпня 2018 року про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та відшкодування моральної шкоди у розмірі 70 000 грн.

Зазначена справа не є справою з ціною позову, яка перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не належить до категорії справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження.

Беручи до уваги зазначене, справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

У касаційній скарзі є посилання на винятковість значення справи для заявника та для вирішення трудових спорів.

Проте аналіз судових рішень у справі не дає підстав для висновку про те, що справа стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Доводи касаційної скарги також не свідчать про наявність підстав, передбачених підпунктом «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. Незгода заявника з оскаржуваними судовими рішеннями в цілому, за відсутності інших обставин, не може розглядатися як обставина, що впливає на визначення справи як такої, що має виняткове значення, оскільки це може бути оцінкою сторони щодо кожної конкретної справи, учасником якої вона є.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. При цьому право на суд не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, і такі обмеження не можуть зашкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 36 рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року та пункт 27 рішення у справі «Пелевін проти України» від 20 травня 2010 року.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Враховуючи, що касаційна скарга ОСОБА_1 подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, є підстави для відмови у відкритті касаційного провадження.

Керуючись частинами шостою, дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Донецького апеляційного суду від 15 серпня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Служба єдиного замовника» Авдіївської міської ради про визнання незаконним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, відшкодування моральної шкоди відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя В. В. Яремко