Справа № 635/2311/19
Провадження № 2/635/1917/2019
25 липня 2019 року Харківський районний суд Харківської області в складі:
головуючого судді - Шинкарчука Я.А.,
секретар судового засідання - Желізова О.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Покотилівка Харківського району Харківської області в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
Таким чином, 01 жовтня 2018 року між відповідачем та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» було укладено кредитний договір № б / н, який за своєю правовою є договором приєднання, та складається із вищевказаних Анкети - заяви та Умов.
Відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, унаслідок чого станом на 28 лютого 2019 року утворилася заборгованість у розмірі 50 370, 28 грн, яка складається з: 45 833, 00 грн - заборгованість за кредитом; 944, 41 грн - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість, згідно пунктів 3.2.8.3.3, та 3.2.8.9.1 Умов; 2700, 00 грн - заборгованість за відсотками у вигляді щомісячної комісії, нарахованої згідно пунктів 3.2.8.3.2. та 3.2.8.9. Умов; 892, 87 грн - заборгованість з пені, нарахованої згідно пункту 3.2.8.10.1 Умов.
30 листопада 2018 року відповідачем припинена підприємницька діяльність, про що внесений відповідний запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
Враховуючи вимоги ст. 51, 52, 598-609 ЦК України позивач вважає, що вимоги кредиторів фізичної особи - підприємця, чия діяльність була припинена, може бути заявлена в порядку, встановленому цивільним законодавством України.
Посилаючись на викладене, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просило суд стягнути з ОСОБА_1 вказану суму заборгованості за кредитним договором від 01 жовтня 2018 року.
На підставі ухвали Харківського районного суду Харківської області від 18 квітня 2019 року вказана позовна заява прийнята до розгляду та призначено по справі судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
В судове засідання учасники справи не з`явились.
Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечує.
Відповідач та його представник повторно не з`явились у судове засідання, про дату, час і місце якого повідомлялась своєчасно і належним чином, про що свідчить підпис у явочному листі, причини неявки суду не повідомила. Відзив не надала. Будь яких заяв та клопотань від відповідача не надходило.
За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому відповідно до частини четвертої названої статті Кодексу у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
З огляду на приведене та враховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині першій статті 280 ЦПК України, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд за згодою представника позивача, вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, який належно повідомлявся про судове засідання, у порядку заочного провадження з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення. Враховуючи, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до частин другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, розглянувши матеріали справи і оцінивши наявні в справі письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, виходить з наступного.
На підставі зазначеного позивач вважає, що 01 жовтня 2018 року між відповідачем та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» було укладено кредитний договір № б / н, який за своєю правовою природою є договором приєднання, та складається із вищевказаних Анкети - заяви та Умов та правил надання банківських послуг.
Відповідно до наданого банком розрахунку ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 28 лютого 2019 року має заборгованість у розмірі 50 370, 28 грн, з яких:
45 833, 00 грн - заборгованість за кредитом;
944, 41 грн - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість, згідно пунктів 3.2.8.3.3, та 3.2.8.9.1 Умов;
2700, 00 грн - заборгованість за відсотками у вигляді щомісячної комісії, нарахованої згідно пунктів 3.2.8.3.2. та 3.2.8.9. Умов;
892, 87 грн - заборгованість з пені, нарахованої згідно пункту 3.2.8.10.1 Умов.
Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.
Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Отже, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
В заяві, яка підписана 01 жовтня 2019 року позичальником була визначена процентна ставка.
Відповідно п. 1. 4. заяви проценти (комісія) за користування кредитом становить 1, 8 % в місць від початкового розміру кредиту (в т .ч. при достроковому погашенню кредиту).
Також, згідно п. 1.6. заяви у випадку порушення строку погашення заборгованості за кредитом, що зазначений в п.1.5 цієї Заяви, Клієнт зобов`язаний додатково до процентів, вказаних в п. 1.4., сплатити Банку проценти у розмірі 4 % в місяць від суми простроченої заборгованості та неустойку в розмірі і згідно розділу 3.2.8. Умов та правил надання банківських послу.
Між тим, умови встановлені в заяві, яка підписана сторонами, про відповідальність у виді неустойки (пені) за порушення зобов`язання має відсилку на Умови, що свідчить про відсутність умов договору про встановлення відповідальності у виді неустойки (пені) за порушення зобов`язання у виді грошової суми та визначеного розміру.
Відповідно до Графіку погашення основної суми боргу та процентів за кредитом сума кредиту до сплати щомісячно становить - 4166, 67 грн, сума процентів щомісячно становить - 900, 00 грн, всього 5066, 67 грн. (Додаток № 1 до Заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг «КУБ» від 01 жовтня 2018 року.
Позивач пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив крім тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість, заборгованість за відсотками у вигляді щомісячної комісії, а також заборгованість з пені.
Між тим, доказів на підтвердження, що саме ці «Умови та правила надання банківських послуг» розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та правил надання послуг «КУБ» позивачем не надано.
Також, суд звертає увагу, що роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, наданий банком Витяг з Умов не можуть розцінюватись як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Обґрунтовуючи розрахунок заборгованості за відсотками та пенею позивач послався на пункти Умов.
Крім того, з наданого до суду розрахунку заборгованості взагалі не можливо встановити процентну ставку за якою були розраховані відсотки та пеня.
Належних та допустимих доказів нарахування відсотків, визначених саме Заявою, яка була підписана 01 жовтня 2018 року, сторонами по справі суду не надано.
На підставі зазначеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за процентами за користування кредитом, пені задоволенню не підлягають, виходячи з того, що належних та допустимих доказів нарахування відсотків, визначених Заявою від 01 жовтня 2018 року суду не надано, домовленості сторін про сплату пені за несвоєчасне погашення кредиту Заява не містить, в матеріалах справи відсутні дані на підтвердження того, що саме Витяг з Умов, який наданий позивачем в якості доказів, відповідач зрозумів, ознайомився і погодився з ним, підписуючи Заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку.
При цьому, суд враховує, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини 2 статті 1050 ЦК України за змістом якої , якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення привернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, яка залишилась, що свідчить про порушення його прав, а тому суд приходить до висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Таким чином, позов підлягає задоволенню в частині стягнення в примусовому порядку з боржника суми непогашеного тіла кредиту в розмірі 45 833, 00 гривень.
Щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , як фізичної особи суд зазначає наступне.
Згідно зі статтею 609 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов`язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов`язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю.
Проте до підприємницької діяльності фізичних осіб згідно зі статтею 51 ЦК України застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.
Частиною 8 статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» передбачено, що фізична особа - підприємця позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.
Відповідно до статті 52 ЦК України ФОП відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.
ФОП, яка перебуває у шлюбі, відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у праві спільної сумісної власності подружжя, яка належатиме їй при поділі цього майна.
Зокрема, відповідно до статей 51, 52, 598-609 ЦК України, статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» однією з особливостей підстав припинення зобов`язань для ФОП є те, що у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою) її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. ФОП відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.
З матеріалів справи вбачається, що позовну заяву було направлено банком до суду у березня 2019 року, у той час як припинення підприємницької діяльності відповідача здійснено у листопаді 2018 року. Тобто на час звернення до суду із цим позовом, ОСОБА_1 втратив статус підприємця та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльність, як фізична особа.
На підставі викладеного, позовні вимоги з ОСОБА_1 підлягають стягненню як з фізичної особи.
Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно платіжного доручення № ІНВ91В243G від 01 березня 2019 року при пред`явленні позову до суду були понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 1921, 00 гривень.
На підставі викладеного, питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладає на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 1747 (одна тисяча сімсот сорок сім) гривень 95 копійки.
Керуючись статями 12, 81, 141, 247, 280-282, 279, 354 ЦПК України, суд, -
Позов АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором № б/н від 01 жовтня 2018 року, яка складається з тіла кредиту у розмірі 45 833 (сорок п`ять тисяч вісімсот тридцять три) гривні 00 копійок.
В задоволені позову в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» заборгованості за кредитним договором № б/н від 01 жовтня 2018 року у розмірі: 944 (дев`ятсот сорок чотири) гривні 41 копійка - відсотки на прострочену заборгованість; 2 700 (дві сімсот) гривень 00 копійок - відсотки у вигляді щомісячної комісії; 892 (вісімсот дев`яносто дві) гривні 87 копійок - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» судовий збір у розмірі 1747 (одна тисяча сімсот сорок сім) гривень 95 копійки.
Відповідачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення відповідно до вимог ст. ст. 284-285 ЦПК України.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Харківський районний суд Харківської області.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційної скарги, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач - АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК», місцезнаходження м. Київ вул. Грушевського, б. 1Д (рах. № НОМЕР_1 (для погашення заборгованості та судових витрат), МФО № 305299, ідентифікаційний код юридичної особи (код ЄДРПОУ) - 14360570;
Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків (РНОКПП) - НОМЕР_2 .
Повне рішення складено 29 липня 2019 року.
Суддя - Я.А. Шинкарчук