Ухвала

27 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 727/6862/18

провадження № 61-15188ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю., Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Сімоненко В. М.,

розглянув касаційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України на постанову Чернівецького апеляційного суду від 08 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління національної поліції України у Чернівецькій області, Державної казначейської служби України, Управління Міністерства внутрішніх справ України у Чернівецькій області, Управління Міністерства внутрішніх справ України на Львівській залізниці про відшкодування моральної шкоди завданої незаконними діями органу державної влади,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Посилався на те, що 22 червня 2009 року він був призначений на посаду начальника філії «Заставнівський райавтодор» Державне підприємство «Чернівецький облавтодор» ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України». 23 грудня 2011 року рішенням Заставнівської міської ради Чернівецької області на підставі протокольного рішення Заставнівської міської виборчої комісії №2 від 14 листопада 2011 року, було визнано його повноваження - депутата Заставнівської міської ради. Будучи депутатом міської ради він надіслав понад 200 депутатських запитів, в тому числі, до правоохоронних органів Чернівецької області з приводу системних корупційних зловживань посадовими особами Заставнівської міської ради. Крім депутатських запитів вів особистий антикорупційний блог на місцевому Інтернет ресурсі «Букінфо», а також звертався до суду з різними позовами щодо протиправної бездіяльності прокуратури, тобто його депутатська діяльність була добре відома правоохоронцям.

02 квітня 2012 року він звільнився із займаної посади та 03 жовтня 2012 року виїхав для тимчасового проживання до Федеративної республіки Німеччина і того ж дня офіційно зареєструвався в м. Берлін.

05 квітня 2013 року він зареєструвався як фізична особа-підприємець в м. Берлін, зазначивши громадянство України та адресу проживання в Україні.

15 квітня 2013 року транспортною прокуратурою Чернівецької області було зареєстроване кримінальне провадження №0000007 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.191 КК України - розтрата і привласнення 19200 грн.

22 серпня 2013 року слідчим складено повідомлення про підозру йому в скоєнні злочину шляхом привласнення 19200 грн., погоджене прокурором.

Вважав, що слідчий лінійного відділу не мав права складати, а заступник прокурора з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері погоджувати письмове повідомлення йому про підозру, оскільки депутату місцевої ради повідомлення про підозру здійснюється Генеральним прокурором України, його заступником, прокурором Автономної Республіки Крим, області, міст Києва або Севастополя в межах його повноважень. Вважає, що повідомлення про підозру, складене та погоджене з перевищенням службових повноважень чи не вповноваженими на те особами - є нікчемним за своєю правовою природою та не повинно породжувати жодних юридичних наслідків.

27 серпня 2013 року його оголошено в національний розшук, хоча в матеріалах кримінального провадження була наявна інформація про те, що він проживає за кордоном і неодноразово повідомляв правоохоронні органи про адресу свого проживання. Слідчому і прокурору було відомо, що вони не направляли йому повідомлення про підозру у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень, а тому вважав, що не набув статусу підозрюваного.

З огляду на наведене, оголошення його в розшук без надсилання йому повідомлення про підозру і без отримання ним статусу підозрюваного, було порушенням норм кримінально-процесуального права.

06 листопада 2013 року на Інтернет ресурсі «Букінфо» та в інших засобах масової інформації Чернівецької області було опубліковано статтю під назвою «Розшук чи переслідування?», з якої йому стало відомо, що він перебуває в офіційному розшуку, а також були додані фото стенду «Їх розшукує міліція» з його зображенням та повідомленням про те, що його розшукують за скоєння злочину. За допомогою стенду «Їх розшукує міліція» та поширення статті в мережі Інтернет, широкому колу осіб в Україні та за її межами стало відомо, що його розшукують за нібито скоєння злочину, хоча суд не оголошував щодо нього відповідного вироку. Вказані обставини завдали йому моральних страждань та порушили його звичні життєві зв`язки.

07 листопада 2013 року він опублікував на тому ж самому Інтернет сайті « Букінфо » статтю під назвою «Свобода слова по-Буковинськи», в якій вказав свою адресу проживання в м.Берлін та причини, які на його думку, спонукають працівників правоохоронних органів відкривати щодо нього безглузді кримінальні провадження та телефоном повідомив оперативного чергового по станції Чернівці (номер телефону був відображений на стенді про розшук) про своє місцеперебування та відправив СМС із своїми адресними даними. Інформація про цей дзвінок та СМС знайшла своє відображення в службовому рапорті працівника, а посилання на цей рапорт є в багатьох документах кримінального провадження.

07 листопада 2013 року о 18.40 год. на офіційному сайті УМВС України в Чернівецькій області з`явилося повідомлення СЗГ УМВС України в Чернівецькій області під назвою «УМВС України в Чернівецькій області не розшукує ОСОБА_3 ». В даному повідомленні зазначалося, що «В деяких Інтернет виданнях 6 та 7 листопада з`явилася інформація щодо розшуку міліцією громадянина ОСОБА_3 , жителя Заставнівського району. Управління МВС України в Чернівецькій області повідомляє, що стосовно вищевказаного громадянина кримінальне провадження органами досудового слідства не відкривалося, і відповідно у розшук він не оголошувався». Таким чином, поширена в ЗМІ інформація СЗГ УМВС України в Чернівецькій області була завідомо неправдивою та такою, що мала на меті ввести в оману громадськість і його особисто.

14 липня 2015 року слідчим суддею Першотравневого районного суду м. Чернівці винесено ухвалу про часткове задоволення вимог по його скарзі на бездіяльність прокурора та зобов`язано заступника прокурора Чернівецької області внести до ЄРДР відомості про зміну раніше повідомленої підозри від 22 серпня 2013 року, повідомити його про підозру від 01 жовтня 2014 року та надіслати йому повідомлення про підозру на електронну адресу. Таким чином, слідчий суддя своєю ухвалою підтвердив протиправну бездіяльність прокурора Іванюка О., який повторно позбавив його права бути негайно і детально поінформованим про характер і причини обвинувачення (підозри), висунутого проти нього. Рішення суду від 14 липня 2015 року не виконане по даний час.

17 січня 2014 року адвокат Спіжавка Т. Г. звернувся з позовом про визнання протиправної бездіяльності лінійного відділу ст. Чернівці та УМВС України на Львівській залізниці щодо ненадання інформації на адвокатський запит. 25 лютого 2014 року постановою Чернівецького окружного адміністративного суду, залишеною без змін ухвалою апеляційного адміністративного суду від 04 червня 2014 року, позов задоволено. Визнано протиправним порушення права його на інформацію з боку відповідача, зобов`язано відповідача надати відповідь на запит адвоката від 03 грудня 2013 року про підстави розміщення фото на стенді оголошень поліції з надписом: «розшукується за скоєння злочину». Ухвала апеляційного суду у касаційному порядку не оскаржувалася.

Вищевказаними судовими рішеннями встановлено, що його фото було на стенді лінійного відділу на станції Чернівці Львівської залізниці під рубрикою «Їх розшукує міліція» і з його персональними даними містився напис: «розшукується за скоєння злочину». У зв`язку з тим, що УМВС України на Львівській залізниці протиправно не надавали відповідь на запит адвоката Спіжавки Т.Г. від 03 грудня 2013 року № 55 про підстави розміщення такої інформації, дії відповідача було визнано протиправними і зобов`язано надати відповідь на запит адвоката.

Крім цього, вважає, що Головне управління національної поліції у Чернівецькій області є фактичним та юридичним правонаступником УМВС України в Чернівецькій області в частині розслідування кримінального провадження №0000007 від 15 квітня 2013 року, що підтверджується прийняттям посадовими особами Відповідача -2 різних процесуальних документів та розповсюдженням щодо нього недостовірної інформації.

Зокрема, посадова особа Відповідача-2, заступник начальника ГУНП України в Чернівецькій області ОСОБА_4. 21 лютого 2018 року надіслав на адресу Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини листа, в якому повідомив, що досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000007 від 15 квітня 2013 року здійснюється слідчим відділенням Заставнівського ВП Кіцманського ВП ГУНП України в Чернівецькій області. А також те, що УМВС України на Львівській залізниці (Відповідач-5) та УМВС України в Чернівецькій області (Відповідач-4) ліквідовано, а тому немає можливості перевірити правомірність дій їх працівників, в тому числі факт розміщення недостовірної інформації щодо ОСОБА_1 07 листопада 2013 року на інтернет-сторінці УМВС України в Чернівецькій області.

Розповсюджена ОСОБА_4 недостовірна інформація ввела в оману не тільки Уповноваженого ВР України з прав людини, а і його під час підготовки первинної позовної заяви.

Крім цього, посадова особа Відповідача-2 ОСОБА_4 у своєму листі Уповноваженого ВР України з прав людини повідомив, що ОСОБА_1 не з`являється до слідчого, у зв`язку з чим останній не в змозі здійснювати необхідні слідчі дії в кримінальному провадженні.

Вказана Відповідачем-2 інформація не відповідає дійсності, оскільки позивач з 2012 року проживає за кордоном і жодного разу не викликався слідчим в порядку, передбаченому ст.566 КПК України для виклику осіб, які перебувають за межами України.

Вважав, що йому завдана моральна шкода органом досудового розслідування в розмірі 290 000 грн.

З посиланням на ч.1 ст.1190 ЦК України просив: стягнути в солідарному порядку з Відповідача-1, Відповідача-2, Відповідача-4 та Відповідача-5 на його користь 290 000,00 грн. на відшкодування шкоди, завданої незаконними діями і бездіяльністю органу державної влади; зобов`язати Державну казначейську службу України здійснити безспірне списання коштів у сумі 290 000 грн. з рахунків розпорядників бюджетних коштів - Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління національної поліції у Чернівецькій області, Управління МВС України на Львівській залізниці, Управління МВС України в Чернівецькій області на його користь в якості відшкодування моральної (немайнової) шкоди завданої незаконними діями і бездіяльністю органу державної влади.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 02 квітня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

На вказане рішення ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_5 , подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 08 липня 2019 року вказану апеляційну скаргу задоволено частково. Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 02 квітня 2019 року скасовано, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Держави в особі Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 2 000,00 грн моральної шкоди.

У серпні 2019 року Міністерство внутрішніх справ України через засоби поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Чернівецького апеляційного суду від 08 липня 2019 року, в якій просять скасувати вказану постанову та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що Міністерство Внутрішніх справ України не є правонаступником УМВС України на Львівській залізниці, тому вважають висновки суду апеляційної інстанції, що права та обов`язки УМВС України на Львівській залізниці на даний час покладені на МВС України помилковими та необґрунтованими.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України передбачено, що у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті провадження, якщо, зокрема, правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

У статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Суд апеляційної інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, встановивши, що спірні правовідносини виникли з підстав неправомірних дій посадових осіб СВ ЛВ на станції Чернівці УМВС України на Львівській залізниці, який входив в структуру УМВС України на Львівській залізниці, та посадових осіб УМВС України в Чернівецькій області. Зазначеними діями посадових осіб позивачу спричинена моральна шкода, що виразилася у зниженні престижу, ділової репутації позивача. Позивач витрачав час та зусилля для спростування інформації та з`ясування обставин оголошення його в розшук.

Суд апеляційної інстанції правильно вирішив справу відповідно до статей 1173, 1174 ЦК України, беручи до уваги відсутність підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами.

Верховний Суд погоджується із висновками суду апеляційної інстанції, що права та обов`язки Управління Міністерства внутрішніх справ України на Львівській залізниці покладаються на Міністерство внутрішніх справ України, оскільки Управління Міністерства внутрішніх справ України на Львівській залізниці припинено. Разом із тим частково права та обов`язки СВ ЛВ на станції Чернівці УМВС України на Львівській залізниці, який був структурним підрозділом Управління Міністерства внутрішніх справ України на Львівській залізниці, перейшли до Міністерства внутрішніх справ України в Чернівецькій області, оскільки матеріали справи кримінального провадження щодо позивача передані з лінійного відділу міліції на станції Чернівці УМВС України на Львівській залізниці до УМВС України в Чернівецькій області.

При визначенні розміру моральної шкоди, суд апеляційної інстанції виходив із загальних засад розумності, справедливості, пропорційності та врахував душевні хвилювання позивача, приниження його честі і гідності, необхідність зміни нормального життєвого стану та витрачання часу, коштів на відновлення прав. Стягнення у розмірі 2 000, 00 грн не є надмірним та враховує інтереси держави, не призведе до порушення балансу прав та інтересів конкретного громадянина і суспільного інтересу.

Суд апеляційної інстанції також взяв до уваги позицію висловлену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18).

Разом із тим, апеляційний суд дійшов правильних висновків, проаналізувавши вимоги статті 1174 ЦК України та Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 серпня 2011 року № 845 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30 січня 2013 року № 45) щодо покладення обов`язку відшкодувати шкоду не на посадову особу, незаконними рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна, шляхом списання з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України. Моральна шкода має бути компенсована позивачу за рахунок коштів Державного бюджету шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України.

Із оскаржуваних судових рішень, доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд у порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою та п`ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

У Х В А Л И В :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Фокія Богдана Васильовича на постанову Чернівецького апеляційного суду від 08 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління національної поліції України у Чернівецькій області, Державної казначейської служби України, Управління Міністерства внутрішніх справ України у Чернівецькій області, Управління Міністерства внутрішніх справ України на Львівській залізниці про відшкодування моральної шкоди завданої незаконними діями органу державної влади, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:С. Ю. Мартєв
Є. В. Петров
В. М. Сімоненко