Справа № 151/595/17
Провадження № 22-ц/801/1823/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Моцний В. С.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2019 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Войтка Ю.Б.,

суддів Міхасішина І.В., Стадника І.М.,

з участю секретаря судового засідання: Безрученко Н.Р.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чечельницького районного суду Вінницької області від 14 червня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Моцного В.С. в смт Чечельник Вінницької області, зі складення його повного тексту 21 червня 2019 року,

у цивільній справі № 151/595/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,

встановив:

В липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів.

Позовна заява обґрунтована тим, що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області між ним та відповідачкою зареєстрований шлюб, про що в книзі реєстрації шлюбів від 29 березня 2011 року зроблений відповідний актовий запис за № 495. Перед укладенням шлюбу ОСОБА_2 восени 2010 року для себе взяла кредит на суму 30 000,00 грн у АТ КБ "ПриватБанк". На початку 2014 року, перебуваючи у шлюбі, відповідачка також для особистих потреб взяла кредит в АТ КБ "ПриватБанк" на суму 10 000,00 грн. Зобов`язання по кредитним договорам відповідачка виконала, кредит погашався за спільні кошти, були випадки коли кошти в рахунок погашення кредиту вносив сам позивач. Рішенням Вінницького міського суду від 22.07.2014 року даний шлюб розірваний. Тому вважає, що за таких обставин та враховуючи й те, що кредит виплачувався за спільні кошти, має право на повернення йому відповідачкою половини суми, сплачених за кредити, а саме з урахуванням індексів інфляції відповідач має йому повернути 43 433,77 грн.

Під час розгляду справи позивач ОСОБА_1 збільшив позовні вимоги оскільки під час розгляду справи йому стало відомо, що ОСОБА_2 під час шлюбу окрім кредиту (кредитна картка) на суму 30000 грн., отримала грошові кошти по кредитним карткам № НОМЕР_1 в сумі 4554,01 грн., № НОМЕР_2 в сумі 21717,76 грн., № НОМЕР_3 сума залишку карткового вкладу складає 190,00 грн., № НОМЕР_4 сума залишку карткового вкладу складає 244,08 грн., сума кредиту складає 8500,00 грн. Згідно відповідей АТ КБ «Приватбанк», які були надані на вимогу суду по кредитній картці № НОМЕР_1 на дату укладення шлюбу 29.03.2011 року сума боргу карткового рахунку ОСОБА_2 перед банком становила 1685,46 грн. Сума поповнення карткового рахунку з дати укладення шлюбу 29.03.2011 р. по повне погашення кредитної картки на 31.10.2011 р. до дати розірвання шлюбу 02.08.1014 р. становила 2034,01 грн. Разом по кредитній картці № НОМЕР_1 сума боргу карткового рахунку ОСОБА_2 перед банком на дату укладення шлюбу разом з сумою поповнення карткового рахунку по повне погашення кредитної картки позивачем разом із ОСОБА_2 до дати розірвання шлюбу складає 3719,47 грн. (1685,46 грн. + 2034,01 грн.). По кредитній картці № НОМЕР_2 за час перебування у шлюбі (29.03.11 р.-2.08.14 р.) за період з 07.06.2012 р. по 08.10.2013 р. сума поповнення карткового рахунку склала 21717,76 грн. По кредитній картці № НОМЕР_3 до дати розірвання шлюбу 02.08.2014 р. сума залишку вкладу карткового рахунку складає 190 грн. По кредитній картці № НОМЕР_4 сума залишку вкладу карткового рахунку складає 244,08 грн. на 06.08.2013 року під час перебування у шлюбі (29.03.1l p.-02.08.14р.)., сума поповнення карткового рахунку на період з 06.11.2013 р. по 24.07.2014 р. складає 9000,00 грн. Відповідно до ч.1 ст. 65 СК України, ст.1212, ч.2 ст. 530, ч.2 ст. 625, ч. 1ст. 612 ЦК України з урахуванням індексу інфляції з 01.08.2014 року по 30.04.2019 року включно борг відповідачки перед ним по кредитній картці № НОМЕР_1 на сьогодні становить 4311,40 грн. (1953,70 грн. + 2357,70 грн.), по кредитній картці № НОМЕР_2 борг відповідачки переді ним становить 25174,19 грн., по кредитній картці № НОМЕР_3 борг відповідачки переді ним становить 220,22 грн., по кредитній картці № НОМЕР_4 борг відповідачки переді ним становить 10715,31 грн. (282,92 грн. + 10432,39 грн.), по кредиту (кредитній картці) на суму 30000 грн. борг відповідачки переді ним становить 34774,58 грн. Таким чином загальна сума заборгованості відповідачки переді ним з урахуванням індексу інфляції з 01.08.2014 року по 30.04.2019 року включно становить 75195,70 грн. (4311,40 грн. +25174,19 грн. + 220,22 грн. + 10715,31 грн. +34774,58 грн.), тому уточнюючи свої позовні вимоги просив ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на його користь 75195,70 грн. та судові витрати по справі в сумі 14115 грн. 20 коп., а саме судовий збір з комісією - 2978,23 грн, правнича допомога адвоката - 4250 грн, транспортні витрати - 3162,20 грн, поштові витрати - 315, 66 грн, витрати за проведення експертизи з комісією - 3409,11 грн.

Рішенням Чечельницького районного суду Вінницької області від 14 червня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Чечельницького районного суду Вінницької області від 14 червня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що не застосовано ст. ст. 57, 61, ч. 4 ст. 65 СК України, які підлягають застосуванню і яке призвело до неправильного висновку про те, що боргові зобов`язання подружжя, набуті під час шлюбу в інтересах сім`ї і погашені позивачем за особисті грошові кошті не підлягають поділу. Не застосовано ст. 1212 ЦК України, яка підлягає застосуванню і яке призвело до відмови у задоволенні вимог про повернення відповідачем безпідставно набутих грошових коштів із зобов`язань, що виникли до укладення шлюбу.

До апеляційного суду 23.08.2019 від ОСОБА_1 надійшли уточнення до апеляційної скарги, які за змістом є доповненням до поданої апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 364 ЦПК України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження.

Оскільки доповнення до поданої апеляційної скарги здано на відділення поштового зв`язку 21.08.2019, тобто з порушенням строків, визначених ст. 364 ЦПК України, вказане доповнення до апеляційної скарги не приймається апеляційним судом до розгляду.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача в установлені судом строки не надходив.

ОСОБА_1 та його представник підтримали подану апеляційну скаргу. Позивач пояснив суду, що з ОСОБА_2 він перебував у шлюбі з 29.03.2011 по 22.07.2014. До і під час шлюбу відповідач отримувала кредити. Перед укладення шлюбу вона повідомила відповідача про отримання кредиту на 30 000,00 грн. і 10 000,00 грн., на погашення яких він давав гроші, оскільки ОСОБА_2 шантажувала його, що в разі ненадання ним коштів, вона подасть заяву на розірвання шлюбу. Під час шлюбу вона теж отримувала кредити, гроші з яких шли і на інтереси їх сім`ї, і він вимушений теж сплачувати боргові зобов`язання під погрозою розірвання шлюбу. На час розірвання шлюбу гроші за такими кредитами були витрачені.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачем протягом 2010 - 2014 року в АТ КБ " ПриватБанк" були оформлені карткові рахунки, які позивачем не оспорюються і по яких відповідач отримувала кошти і які були їх спільною сумісною власністю подружжя. Позивач в позові стверджує, що отримані кошти по вказаних карткових рахунках погашалися ним і були витрачені на потреби сім`ї, хоча належних доказів які підтверджували б цей факт позивачем не надано, а надані ним чеки про погашення карткових рахунків на ім`я ОСОБА_2 не підтверджують факт, що ці погашення здійснювалися позивачем ОСОБА_1 , оскільки в реквізитах чеку відсутні дані які б ідентифікували його як особу яка поповняла карткові рахунки відповідачки.

Фактично в позовних вимогах про стягнення коштів з відповідачки за погашення коштів отриманих позивачкою по кредитних картках позивач ставить питання про поділ спільної сумісної власності подружжя.

Суд вірно послався на роз`яснення, викладені в п.п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК України).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем ОСОБА_1 в позові не ставиться питання про поділ майна в натурі при цьому не вказано яке майно придбане за кошти з карткових рахунків під час шлюбу, де це майно знаходиться, його вартість, способи та порядок поділу майна.

Присудження відповідачу грошової компенсації за майно придбане за спірні кошти отримані по карткових рахунках відповідачкою не відповідає вимогам ч. 4 ст. 71 Сімейного кодексу України.

Апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують вірний висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову.

Частина четверта статті 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Якщо наявність боргових зобов`язань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобов`язання повинні враховуватись при поділі майна подружжя.

Судом встановлено, що гроші, отримані за кредитними картками, оформленими на ОСОБА_2 використовувалися подружжям в інтересах сім`ї, про що не заперечує ОСОБА_1 , та на момент розірвання шлюбу були витрачені подружжям. На час розгляду справи боргові зобов`язання по таких кредитних договорах були відсутні.

Таким чином, оскільки на час розгляду справи грошові кошти за вказаними кредитними договорами були витрачені колишнім подружжям, вони не входять до складу майна, що підлягає поділу.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що судом не застосовано ст. 1212 ЦК України, яка підлягає застосуванню, що призвело до відмови у задоволенні вимог про повернення відповідачем безпідставно набутих грошових коштів із зобов`язань, що виникли до укладення шлюбу.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, згідно ч. 2 ст. 61 СК України, редакція якої не змінювалась з моменту укладення шлюбу і до його розірвання, є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Отже, оскільки судом встановлено, що в період шлюбу ОСОБА_1 надавав кошти для погашення заборгованості по кредитних договорах, що передували укладенню шлюбу, не йдеться про відсутність правової підстави тримання цих грошей ОСОБА_2 , оскільки таки правовідносини врегульовані Сімейним кодексом України. При цьому ОСОБА_1 пояснив суду, що надання ним грошей на погашення кредиту здійснювалося для запобігання шкідливих наслідків для їх сімейного бюджету, у зв`язку з можливим збільшенням суми заборгованості за кредитними зобов`язаннями.

Європейський суд з прав людини зазначав, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» від 09 липня 1997 року). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії» від 20 травня 2010 року).

З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Чечельницького районного суду Вінницької області від 14 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, не підлягає.

Повний текст постанови складено 20 вересня 2019 року.

Головуючий Ю. Б. Войтко

Судді І. В. Міхасішин

І. М. Стадник