КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 361/8384/18

провадження № 22-ц/824/10702/2019

12 вересня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суду складі колегії суддів:

судді-доповідача Кирилюк Г. М.,

суддів: Рейнарт І. М., Семенюк Т. А.

за участю секретаря Примушка О. В.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-практичний центр нейрореабілітації «НОДУС» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 травня 2019 року в складі судді Сердинського В. С. ,

встановив:

В грудні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-практичний центр нейрореабілітації «НОДУС» ( далі - ТОВ «Науково-практичний центр нейрореабілітації «НОДУС») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив стягнути з останнього на свою користь матеріальну шкоду у розмірі 42 330, 61 грн та судові витрати по справі.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що 21 липня 2016 року між позивачем та відповідачем було укладено трудовий договір №118, відповідно до п.1.1 якого відповідач зобов`язується виконувати посадові обов`язки водія спеціалізованого автотранспорту: машини швидкої медичної допомоги, згідно правил внутрішнього трудового розпорядку.

21 липня 2016 р. між позивачем та відповідачем було підписано договір про повну матеріальну відповідальність №21-07/16, відповідно до п. 1 якого, в порядку та на умовах, визначених цим договором, та на підставі п.1 ст.134 та ст. 135-1 КЗпП України працівник приймає на себе повну матеріальну відповідальність за псування, пошкодження, виведення з ладу обладнання, що буде використовуватись працівником протягом усього строку дії цього договору. Повна матеріальна відповідальність працівника розповсюджується і на автомобіль марки «ЗАЗ ТF6940» державний знак НОМЕР_1 .

30 жовтня 2018 року приблизно о 13 год. 10 хв., відповідач, виконуючи свої трудові обов`язки, керуючи автомобілем «ЗАЗ», номерний знак НОМЕР_1 , що належить на праві власності позивачу, по вул. Булаховського, 2 в м. Києві, не надав перевагу в русі автомобілю «Опель», номерний знак НОМЕР_2 , що рухався в зустрічному напрямку, внаслідок чого вчинив з ним зіткнення. При цьому автомобілі отримали механічні пошкодження.

Відповідно до Експертного звіту №624-ф/18 від 30 жовтня 2018 року, позивачу було заподіяно матеральну шкоду внаслідок пошкодження належного йому автомобілю марки «ЗАЗ», номерний знак НОМЕР_1 , на суму 42 330,61 грн.

Наказом №47-к від 03 грудня 2018 року відповідача було звільнено з роботи.

Оскільки відповідач відмовляється відшкодувати позивачу завдану шкоду в добровільному порядку, позивач просив позов задовольнити.

Рішенням Броварського міжрайонного суду Київської області від 28 травня 2019 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Науково-практичний центр нейрореабілітації «НОДУС» матеріальну шкоду, завдану працівником під час виконання трудових обов`язків, в розмірі 42 330 грн 61 коп. Вирішено питання відшкодування судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити. Стягнути з позивача на користь відповідача судовий збір в сумі 2 643 грн.

Посилався на ті підстави, що суд першої інстанції при ухваленні рішення не надав належної оцінки посаді, на якій відповідач працював у позивача, співвідношення цієї посади та фактичних трудових обов`язків з переліком осіб, з якими може укладатися договір про повну матеріальну відповідальність.

Враховуючи той факт, що відповідач працював на посаді водія спеціалізованого автотранспорту, така посада не входить до переліку посад, з якими може укладатися договір про повну матеріальну відповідальність, тому на відповідача не може бути покладена повна матеріальна відповідальність за шкоду, заподіяну позивачу, в порядку п.2 ч.1 ст.134 КЗпП України.

При цьому відповідач не заперечує своєї відповідальності в межах середньомісячного заробітку. Позивач утримав суму матеріальної шкоди в межах середньомісячного заробітку при здійсненні остаточного розрахунку при звільненні, сплативши йому лише 10 674,82 грн, що підтверджується випискою за картковим рахунком НОМЕР_3 , виданою АТ «УкрСиббанк» 12.03.2019 за період з 06.10.2018 по 31.12.2018, що міститься в матеріалах справи.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «Науково-практичний центр нейрореабілітації «НОДУС» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Зазначив, що матеріальна відповідальність працівника понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві. Статтею 135-1 КЗпП України передбачено, що письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками, які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв`язані з зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Факт порушення відповідачем правил дорожнього руху і вчинення ним адміністративного правопорушення за ст. 124 КпАП України встановлено постановою Святошинського районного суду м. Києва від 16 листопада 2018 року. Отже, дії відповідача призвели до того, що позивач зазнав матеріального збитку. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Також зазначив, що жодні компенсації з відповідача не утримувались , оскільки за час звільнення позивачу не був відомий розмір заподіяної відповідачем шкоди.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представники позивача - Харченко Н.О., Верховська Н. О. проти апеляційної скарги заперечували, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися у судове засідання, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, проаналізувавши положення ч.ч.1, 2 ст.130, 132, 134 , 135-1 КЗпП України, ст. 1166 ЦК України, виходив з того, що відповідач внаслідок неналежного виконання своїх обов`язків заподіяв позивачу пряму шкоду. Оскільки між сторонами було укладено договір про повну матеріальну відповідальність, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення заподіяної шкоди в повному обсязі.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 21 липня 2016 року між ТОВ «Науково-практичний центр нейрореабілітації «НОДУС» та ОСОБА_1 укладено трудовий договір ( контракт) №118, за умовами якого останній зобов`язався виконувати посадові обов`язки водія спеціалізованого автотранспорту: машини швидкої допомоги, згідно правил внутрішнього трудового розпорядку, а роботодавець зобов`язується виплачувати працівникові встановлену цим договором заробітну плату, забезпечити належні та необхідні умови праці, що передбачені чинним трудовим законодавством.

21 липня 2016 року ТОВ «Науково-практичний центр нейрореабілітації «НОДУС» (роботодавець) та ОСОБА_1 (працівник) укладено договір про повну матеріальну відповідальність №21-07/16, за умовами якого працівник приймає на себе повну матеріальну відповідальність за псування, пошкодження, виведення з ладу обладнання, що буде використовуватись працівником протягом усього строку дії цього договору. Повна матеріальна відповідальність розповсюджуватиметься на обладнання, в т.ч. ЗАЗ ТF6940, державний знак НОМЕР_1 .

Згідно звіту №624-ф/18 про визначення вартості матеріального збитку, виконаного ФОП ОСОБА_2 , вартість матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу ЗАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок ДТП станом на 30.10.2018 складає 42 330,61 грн.

Наказом позивача №47-к про припинення трудового договору (контракту) ОСОБА_1 звільнено з роботи з 03 грудня 2018 року.

Відповідно до п.1 ст.134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадку, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.

Відповідно до ст.135-1 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Перелік таких посад і робіт затверджений постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР по праці і соціальних питаннях, Секретаріату Всесоюзної Центральної Ради Професійних Спілок від 28 грудня 1977 року № 447/24, який діє на даний час.

У п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» від 29 грудня 1992 року №14 надано роз`яснення, що розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (пункт 1 статті 134 КЗпП України), суд зобов`язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно зі статтею 135-1 КЗпП України може бути укладено такий договір, та чи був він укладений. За відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладено лише обмежену матеріальну відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди.

Відповідно до положень статті 133 КЗпП України у відповідності з законодавством обмежену матеріальну відповідальність несуть працівники - за зіпсуття або знищення через недбалість матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, - у розмірі заподіяної з їх вини шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. В такому ж розмірі працівники несуть матеріальну відповідальність за зіпсуття або знищення через недбалість інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування.

Так, відповідно до вищевказаного Переліку посад і робіт посада водія не належить до посад, з якими згідно з статтею 135-1 КЗпП України може бути укладений такий договір.

Таким чином, ОСОБА_3 не належить до категорії працівників, з якими згідно з ст.135-1 КЗпП України може бути укладений договір про повну матеріальну відповідальність.

За таких обставин на відповідача не може бути покладена повна матеріальна відповідальність за шкоду, заподіяну позивачу, що закріплено в п.2 ч.1 ст. 134 КЗпП України.

Зазначених положень закону суд першої інстанції при ухваленні рішення не врахував.

Згідно з ст.130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

Відповідно до ст.132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 4 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України установам, організаціям їх працівниками» за правилами статті 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, з вини яких її заподіяно, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, крім випадків, коли законодавством вона передбачена у більшому, ніж цей заробіток, розмірі.

Під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов`язків, грошові виплати. Згідно зі статтею 130 КЗпП України не одержані або списані в доход держави прибутки з підстав, пов`язаних з неналежним виконанням працівником трудових обов`язків (так само як і інші неодержані прибутки) не можуть включатися до шкоди, яка підлягає відшкодуванню.

Відповідно до п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМ України від 08 лютого 1995 року №100 (зі змінами, внесеними постановою КМ України від 16 травня 1995 року №348) період, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Судом встановлено, що з 13 листопада 2018 року відповідач перебував у відпустці.

Згідно довідки ТОВ «Науково-практичний центр нейрореабілітації «НОДУС» №29 від 06 вересня 2019 року, заробітна плата відповідача за вересень 2018 року становила 7 006,00 грн, за жовтень 2018 р. - 7 910 грн.

Середньомісячна заробітна плата відповідача становила 7 458 грн ( 7910 грн +7006 грн):2 міс.).

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про скасування ухваленого по справі рішення та постановлення нового про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно з ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Виходячи з положень ст.141 ЦПК України колегія суддів вважає необхідним стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача судові витрати у розмірі 310,29 грн, а з ТОВ «Науково-практичний центр нейрореабілітації «НОДУС» на користь відповідача судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 2177,46 грн.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд

Постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 травня 2019 року скасувати.

Постановити нове судове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути зОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-практичний центр нейрореабілітації «НОДУС» ( Київська область, м. Бровари, вул. Кирпоноса, 7-а, ) заподіяну шкоду в сумі 7 458 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-практичний центр нейрореабілітації «НОДУС» судові витрати по сплаті судового збору в сумі 310,29 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-практичний центр нейрореабілітації «НОДУС» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 2 177,46 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 13 вересня 2019 року.

Суддя-доповідач: Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. А. Семенюк