ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 684/646/17
Провадження № 22-ц/4820/1371/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Талалай О.І. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., П`єнти І.В.,

секретар судового засідання Садік Н.Д.,

з участю: представника відповідача Андрейчик О.Л.,

позивача ОСОБА_1 і його представника ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №684/646/17 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Хмельницькобленерго» на рішення Старосинявського районного суду Хмельницької області від 07 травня 2019 року (суддя Завадська О.П., повне судове рішення складено 16 травня 2019 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Хмельницькобленерго» про поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, суд

у с т а н о в и в :

22 листопада 2017 року ОСОБА_1 , звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначав, що наказом директора з управління персоналом та юридичних питань ПАТ «Хмельницькобленерго» №726-к від 18 жовтня 2017 року він був звільнений з роботи з посади диспетчера Старосинявського РЕМ з 19 жовтня 2017 року на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України за прогул 25 вересня 2017 року без поважних причин. Звільнення вважає незаконним. 25 вересня 2017 року за розпорядженням директора Старосинявського РЕМ він був відсторонений від роботи. У зв`язку з погіршенням стану здоров`я звернувся в Старосинявську центральну районну лікарню. Під час огляду лікарем терапевтом визначений діагноз: гостра респіраторна вірусна інфекція та призначене відповідне лікування. З приводу хвороби звертався до лікаря і наступного дня. Лікарняного листа не брав, оскільки по графіку чергування диспетчерів 26 вересня 2017 року у нього був вихідний і сподівався на покращення стану здоров`я та вихід на роботу. Причина відсутності на роботі 25 вересня 2017 року є поважною.

Тому, позивач просив поновити його на роботі на посаді диспетчера Старосинявського РЕМ з 19 жовтня 2017 року та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 19 жовтня 2017 року по 06 травня 2019 року у сумі 162428 грн 80 коп.

Рішенням Старосинявського районного суду Хмельницької області від 07 травня 2019 року позов задоволено. Поновлено ОСОБА_1 на посаді диспетчера Старосинявського РЕМ АТ «Хмельницькобленерго» з 19 жовтня 2017 року. Стягнуто з АТ «Хмельницькобленерго» на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 162849 грн 60 коп. (сума визначена без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів).

Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку в межах суми платежу за місяць допущено до негайного виконання. Вирішено питання про судовий збір.

АТ «Хмельницькобленерго», не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові. Посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Судом не враховано, що позивач самовільно покинув робоче місце і нікого не повідомив про своє погане самопочуття. Від оформлення листа непрацездатності, який міг бути доказом правомірності відсутності на робочому місці, ОСОБА_1 відмовився. Судом не взято до уваги неодноразове порушення позивачем правил внутрішнього трудового розпорядку. Належних доказів відсутності на робочому місці з поважних причин матеріали справи не містять. Крім того, судом допущено затягування судового процесу, що вплинуло на збільшення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

У засіданні апеляційного суду представник відповідача апеляційну скаргу підтримала. Позивач і його представник визнали апеляційну скаргу необґрунтованою у повному обсязі.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що наказом генерального директора ПАТ «Хмельницькобленерго» №603-к від 14 грудня 2015 року ОСОБА_1 переведений на посаду диспетчера оперативно-диспетчерської групи по 2 групі Старосинявського РЕМ ПАТ «Хмельницькобленерго».

Розпорядженням директора Старосинявської РЕМ ПАТ «Хмельницькобленерго» №27 від 25 вересня 2017 року позивач відсторонений від змін з 25 вересня 2017 року.

25 вересня 2017 року ОСОБА_1 був відсутній на роботі з 09-30 год. до 17-00 год., у зв`язку з чим роботодавець створив комісію, яка засвідчила цей факт у складеному акті «Про відсутність на роботі диспетчера РЕМ ОСОБА_1 » (т.1, а.с.25).

09 жовтня 2017 року Старосинявський РЕМ ПАТ

«Хмельницькобленерго» у листі запропонував ОСОБА_1 надати пояснення щодо його відсутності на робочому місці 25 вересня 2017 року, 26 вересня 2017 року і 06 жовтня 2017 року.

У цей же день ОСОБА_1 на ім`я виконувача обов`язків Генерального директора ПАТ «Хмельницькобленерго» надав письмові пояснення, у яких зазначив, що був відсутнім на роботі 25 вересня 2017 року через хворобу, у зв`язку з чим звернувся за медичною допомогою до Старосинявської центральної районної лікарні. Його оглянув лікар, призначив курс лікування і повторний огляд 26 вересня 2017 року з внесенням відповідних записів до медичної картки.

17 жовтня 2017 року директор з управління персоналом та юридичних питань ПАТ «Хмельницькобленерго» вніс на розгляд первинної профспілкової організації Старосинявського РЕМ ПАТ «Хмельницькобленерго» подання про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 за прогул без поважних причин 25 вересня 2017 року на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Рішенням первинної профспілкової організації Старосинявського РЕМ ПАТ «Хмельницькобленерго» від 18 жовтня 2017 року надано згоду на звільнення диспетчера Старосинявського РЕМ ОСОБА_1 за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважної причини.

Наказом директора з управління персоналом та юридичних питань ПАТ «Хмельницькобленерго» №726-к від 18 жовтня 2017 року ОСОБА_1 звільнений з посади диспетчера Старосинявського РЕМ з 19 жовтня 2017 року за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України за прогул 25 вересня 2017 року без поважних причин.

Наведене підтверджується матеріалами справи.

Рішення про задоволення позову суд першої інстанції мотивував тим, що відсутність позивача на робочому місці 25 вересня 2017 року зумовлена поважною причиною (хворобою), а тому його звільнення з підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, проведено всупереч вимогам трудового законодавства.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Відповідно до ст. 147 КЗпП України дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення застосовується власником до працівника за порушення трудової дисципліни.

Порушенням трудової дисципліни є невиконання або неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов`язків, що проявилися в порушенні, зокрема правил внутрішнього трудового розпорядку, посадових інструкцій, прогул.

Прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом

робочого дня без поважних причин.

Факт відсутності працівника на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня (прогул) має бути належним чином зафіксований власником або уповноваженим ним органом задля того, аби унеможливити порушення трудових прав працівника та його безпідставне притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Статтею 149 КЗпП України передбачено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

За змістом ст.ст. 147-149 КЗпП України роботодавець має право застосовувати до працівника дисциплінарне стягнення за прогул, вчинений з вини працівника.

Окрім встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи є встановлення поважності причин відсутності.

Поважними причинами визнаються такі причини, що виключають вину працівника.

Законодавством не визначено перелік обставин, за яких прогул вважається вчиненим з поважних причин. Тому, вирішуючи питання про поважність причин відсутності на роботі працівника, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати наявні у справі докази.

Згідно з п. 1.3 Положення про експертизу тимчасової непрацездатності, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09 квітня 2008 року №189, непрацездатність (утрата непрацездатності) визначається як стан здоров`я (функцій організму) людини, обумовлений захворюванням, травмою тощо, який унеможливлює виконання роботи визначеного обсягу, професії без шкоди для здоров`я.

Відсутність працівника за станом здоров`я, може підтверджуватися не лише лікарняним листком чи довідкою медичної установи, а й показаннями свідків та іншими доказами. Відсутність листка непрацездатності позбавляє працівника лише права на одержання ним допомоги з тимчасової втрати працездатності.

Зазначений правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 01 серпня 2019 року за результатом розгляду справи №344/3588/16-ц, апеляційний суд на підставі ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховує при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

На підставі ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У спорах щодо незаконності звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, саме власник (роботодавець) повинен довести, що звільнення працівника відбулось без порушення законодавства про працю.

Факт відсутності ОСОБА_1 на робочому місці 25 вересня 2017 року підтверджується матеріалами справи та визнається сторонами.

Поважність причини відсутності позивача на робочому місці підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами.

У письмових поясненнях ОСОБА_1 роботодавцю від 09 жовтня 2017 року позивач свою відсутність на робочому місці у цей день обґрунтовує різким погіршенням стану здоров`я і поганим самопочуттям, у зв`язку з чим він звернувся за медичною допомогою до Старосинявської центральної районної лікарні.

Із записів оглянутої судом амбулаторної картки (т.2 а.с.6-7) ОСОБА_1 і довідки Старосинявської ЦРЛ від 04 грудня 2018 року (т.2 а.с.104) слідує, що 25 вересня 2017 року та 26 вересня 2017 року позивач звертався на амбулаторний прийом та був обстежений лікарем-терапевтом Старосинявської ЦРЛ ОСОБА_3 . Проведеним обстеженням виявлено у ОСОБА_1 підвищену температуру тіла (39 градусів), пришвидшений пульс, почервоніння горла, жорстке дихання та встановлено діагноз: гостра респіраторна вірусна інфекція.

Допитаний у судовому засіданні в якості свідка лікар-терапевт Старосинявської ЦРЛ ОСОБА_3 підтвердив факт звернення позивача за медичною допомогою 25 вересня 2017 року та засвідчив, що захворювання ОСОБА_1 передбачає звільнення від роботи у зв`язку із втратою працездатності, проте, від оформлення листка непрацездатності позивач відмовився з підстав виробничої необхідності та розрахунку видужати протягом вихідного дня 26 вересня 2017 року.

З огляду на зазначені обставини та з урахуванням надання письмових пояснень ОСОБА_1 роботодавцю, що передували прийняттю рішення про його звільнення, відсутність ОСОБА_1 на роботі 25 вересня 2017 року не можна вважати прогулом без поважних причин, оскільки така зумовлена станом здоров`я позивача, про що відповідачу на час видання наказу про звільнення ОСОБА_1 з роботи було відомо.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про те, що звільнення

позивача на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України було проведене відповідачем з порушенням вимог трудового законодавства, є обґрунтованим.

Враховуючи кількість робочих днів за період вимушеного прогулу, суд першої інстанції відповідно до положень ст. 235 КЗпП України і постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» правильно стягнув з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу

в розмірі 162849 грн 60 коп.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачу на час прийняття рішення та видання наказу про звільнення позивача з роботи за прогул не було відомо про факт поганого самопочуття ОСОБА_1 25 вересня 2017 року як обставину, з якою останній пов`язує свою відсутність на робочому місці у цей день, є безпідставними.

Самовільне без дозволу керівництва залишення місця роботи ОСОБА_1 25 вересня 2017 року правового значення для визначення причини відсутності позивача на роботі поважною, у цьому випадку не мають, так як така відсутність зумовлена станом здоров`я позивача. А тому доводи апеляційної скарги у цій частині підлягають відхиленню.

За встановлених обставин поважності причини відсутності ОСОБА_1 на робочому місці, не можуть бути взяті до уваги і доводи апеляційної скарги на підтвердження законності звільнення позивача за прогул, про неналежність доказів хвороби (непрацездатності) позивача, зокрема записів у медичних документах про звернення ОСОБА_1 за медичною допомогою.

Твердження у апеляційній скарзі АТ «Хмельницькобленерго» про упереджене ставлення суду до сторони відповідача є надуманим, оскільки жодних зауважень протягом розгляду справи представник відповідача не висловлював, правом заявити відвід судді не скористався.

Інші доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують.

Викладені у відзиві позивача на апеляційну скаргу твердження про відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції, заслуговують на увагу.

Рішення суду першої інстанції ухвалено відповідно до норм матеріального з дотриманням норм процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Хмельницькобленерго» залишити без задоволення.

Рішення Старосинявського районного суду Хмельницької області від 07 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20 вересня 2019 року.

Суддя-доповідач/підпис/О.І. Талалай

Суддя/підпис/А.П. Корніюк

Суддя /підпис/І.В. П`єнта

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду О.І.Талалай