УХВАЛА

Іменем України

07 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 264/4054/18

провадження № 61-44409ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду: Лесько А. О. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Штелик С. П. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 25 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

24 липня 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4, в якому просив поновити пропущений процесуальний строк на подачу зустрічного позову, об'єднати зустрічний позов в одне провадження з позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, стягнути з ОСОБА_4 1/2 частину збитків, понесених ОСОБА_3 від інвестиційної діяльності в 2017 році у розмірі 125 029, 33 грн, вирішити питання розподілу судових витрат.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог посилався на те, що ОСОБА_4 у цивільній справі № 264/1746/18 просить стягнути грошові кошти на її утримання, тому ОСОБА_3 звернувся із зустрічним позовом про стягнення з ОСОБА_4 збитків, понесених ним від інвестиційної діяльності, які утворилися за час спільного проживання у їх шлюбі, оскільки за цей час позивач за зустрічним позовом був вимушений продати усі цінні папери, що він придбав до шлюбу за власні кошти для лікування їх новонародженої дитини та для підтримання стану ОСОБА_4, яка більшу частину періоду вагітності знаходилась на збереженні.

Ухвалою Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 25 липня 2018 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення збитків повернуто заявнику.

Постановою Апеляційного суду Донецької області від 17 серпня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення.

Ухвалу Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 25 липня 2018 року залишено без змін.

12 вересня 2018 року (відповідно до відтиску поштового штемпеля на конверті) ОСОБА_3 направив до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 25 липня 2018 року, в якій просив скасувати вказане судове рішення та передати справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом порушено норми процесуального права, якими встановлені вимоги до подання зустрічного позову, а саме щодо строків подання такого позову та умов, за яких зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом. Скаржник зазначив, що для повного та всебічного розгляду справи зустрічну позовну заяву, з поновленням строку для її подачі,необхідно розглядати разом із первісним позовом ОСОБА_4, оскільки вимоги сторін за обома позовами є взаємопов'язаними та виникають з одних правовідносин, а саме сімейних, що виникли між подружжям.

У зв'язку з тим, що ОСОБА_3 не було сплачено судовий збір, не було зазначено в касаційній скарзі реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта громадянина України, ухвалою Верховного Суду від 01 жовтня 2018 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення зазначених недоліків.

12 січня 2019 року (відповідно до відтиску поштового штемпеля на конверті) ОСОБА_3 на виконання вимог вказаної ухвали від 01 жовтня 2018 року направив до Верховного Суду матеріали, відповідно до яких зазначені недоліки касаційної скарги усунуто.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду вважає, що підстави для відкриття касаційного провадження відсутні, виходячи з наступного.

Суди встановили, що провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дружини було відкрито Іллічівським районним судом м. Маріуполя Донецької області 29 травня 2018 року та призначено підготовче судове засідання на 12 червня 2018 року.

Відповідачу встановлено строк для надіслання суду відзиву на позовну заяву - 11 червня 2018 року.

24 липня 2018 року ОСОБА_3 подав досуду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_4 про стягнення збитків.

Повертаючи зустрічну позовну заяву ОСОБА_3, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, виходив з того, що підстави для поновлення строку для подання зустрічного позову відсутні, оскільки заявником не обґрунтовано поважність причин його пропуску. Ураховуючи, що заявник просив стягнути збитки, понесені ним від інвестиційної діяльності у 2017 році, то в установлений судом строк для подання відзиву та зустрічного позову про їх існування заявникові було відомо та перешкод у поданні зустрічного позову не було.

Також суд виходив з того, що позов ОСОБА_4 та позов ОСОБА_3 можуть бути розглянуті окремо один від одного, їх спільний розгляд є недоцільним, зокрема задоволення чи відмова у задоволенні одного позову не виключає задоволення чи відмову у задоволенні іншого позову та навпаки.

Відповідно до частини першої статті 193 ЦПК України відповідач має право пред'явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

В частині другій цієї ж статті вказано, що зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов'язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Частиною сьомою статті 178 ЦПК України передбачено, що відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п'ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

Згідно з частиною третьою статті 194 ЦПК України зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої статті 193 цього Кодексу, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи.

Відповідно до частини першої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Суди, врахувавши наведені норми закону та обставини справи, дійшли правильного висновку про відсутність підстав для поновлення строку для подання зустрічного позову, а також про те, що первісні та зустрічні позовні вимоги випливають з різних за своєю правовою природою правовідносин та не є взаємопов'язаними, і об'єднання вищевказаних позовів в одне провадження та спільний розгляд є недоцільним.

За приписами частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положенням пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд у порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Пунктом 2 абзацу 1 та абзацом 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України передбачено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення. Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові), якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Зі змісту касаційної скарги, оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судами попередніх інстанцій норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, розгляд зазначеної скарги не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а наведені у ній доводи не дають підстав для висновку щодо незаконності та неправильності судового рішення.

З урахуванням того, що касаційна скарга є необґрунтованою та рішення касаційного суду за наслідками розгляду скарги ОСОБА_3 не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики, суд на підставі пункту 5 частини другої та частини четвертої статті 394 ЦПК України відмовляє у відкритті касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої, пунктом 2 частини четвертої, частиною п'ятою статті 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 25 липня 2018 року у справі за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення збитків.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. О. Лесько

С.Ю. Мартєв

С.П. Штелик