КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №752/1685/17-ц
Апеляційне провадження №22-ц/824/2695/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах - головуючого Сержанюка А.С., суддів Мельника Я.С., Сліпченка О.І., із участю секретаря Топольського В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа - ОСОБА_3 про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дитини,

В С Т А Н О В И В :

24 січня 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду із названим позовом, де просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 в розмірі 25 % зі всіх видів заробітку ( доходу ) щомісячно,

стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на відпочинок неповнолітньої дитини у сумі 23 639,60 грн., додаткові витрати на лікування у сумі 3 333 грн., додаткові витрати на вивчення іноземних мов в групі ( польська ) та в індивідуальному режимі ( англійська та історія ) у березні, серпні 2016 року - січня 2017 року у сумі 26 551 грн.

Під час розгляду справи позивач неодноразово збільшувала позовні вимоги шляхом подачі заяв про уточнення позовних вимог:

03 травня 2017 року просила стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на навчання доньки в сумі 35 801 грн. за оплачені індивідуальні заняття з англійської мови та історії в березні-квітні 2017 року та додаткові витрати на лікування доньки в сумі 4 701 грн.

15 листопада 2017 року просила стягнути додаткові витрати на навчання за оплату індивідуальних занять з англійської та польської мов в травні-липні2017 року в розмірі 3 200 грн. та вступ, оплату 1/2 частини першого семестру в сумі 12 912 грн., зобов'язати відповідача компенсувати кожне півріччя до закінчення навчання - 30 вересня 2020 року Ѕ частину навчання в університеті Адама Міцкевича в місті Познань, вартість якого за півріччя становить 750 євро, академічний рік 1 500 євро, стягнути 1/2 вартості перекладу з польської мови наданих суду документів в сумі 255 грн., стягнути 1/2 частину додаткових витрат на проживання в сумі 14 580 грн.

20 листопада 2017 року в клопотанні про приєднання документів до матеріалів справи просила, у зв'язку з збільшення витрат, збільшити суму позову на 290 грн., оскільки для надання суду обох вищевказаних договорів необхідно був їх переклад, який було здійснено бюро перекладів «Лінго» за 579,36 грн.

11 грудня 2017 року просила стягнути витрати на придбання квитків для участі позивача в судовому засіданні у розмірі 1 540 грн., стягнення 1/2 вартості оплати житла в м. Познань в сумі 5 890 грн.

21 грудня 2017 року просила стягнути аліменти на утримання неповнолітньої доньки в розмірі 25 % зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, додаткові витрати на лікування в розмірі 2 350 грн., 1/2 частину додаткових витрат на навчання у сумі 34 836 грн. ( збільшено на 6 400 грн. ), зобов'язати відповідача компенсувати кожне півріччя до закінчення навчання - 30 вересня 2020 року Ѕ частину навчання в університеті Адама Міцкевича в місті Познань, вартість якого за півріччя становить 750 євро, академічний рік 1 500 євро, стягнути додаткові витрати на проживання в сумі 10 876 грн., стягнути вартість квитків в сумі 1 540 грн. відповідно до ст. 138 ЦПК України, стягнути 1/2 вартості квитків в сумі 1 110 грн. для оплати проїзду доньки під час канікул.

30 січня 2018 року просила стягнути з відповідача на її користь вартість білетів в сумі 2 641 грн., ј додаткових витрат за проживання ОСОБА_3 в сумі 3 255 грн.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 17 жовтня 1998 року зареєстровано шлюб, який розірвано рішенням Шевченківського районного суду від 17 лютого 2017 року.

Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини.

Крім того, з початку 2016 року донька відвідувала курси польської мови та індивідуально займається з викладачами української мови, англійської мови та історії, що підтверджується договорами про надання послуг з вивчення іноземних мов в групі ( польська ) та в індивідуальному режимі ( англійська та історія ).

Також донька часто хворіє та потребує медичного лікування, що підтверджується медичними документами. Через постійне підвищення артеріального тиску у доньки,позивач змушена була звернутися до інституту кардіології ім. Академіка Стражеско М.Д.

16 червня 2016 року донька була прооперована, що підтверджується довідкою Дитячої клінічної лікарні №7 та довідкою Київського міського центру дитячої нейрохірургії.

В медичних лабораторіях «Діла» та в «Українському лікувально-діагностичному центрі» здано аналізи, в медичному центрі «Капля роси» проведена ультразвукова діагностика, а 11 березня 2015 року та 11 липня 2016 року проведено магнітно-резонансну томографію в Київській міській стоматологічній поліклініці, проведено стоматологічне лікування.

З огляду на викладене,позивач змушена щорічно приділяти увагу якісному відпочинку дитини, тому двічі на рік протягом семи років дитина відвідала для відпочинку декілька країн, що підтверджується договорами з туристичними компаніями, заявами відповідача про надання згоди на виїзд за кордон, закордонним паспортом дитини.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3, в розмірі 25% з усіх видів доходу (заробітку), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 24 січня 2017 року до 08 липня 2017 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 25% з усіх видів доходу (заробітку), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 08 липня 2017 року і до досягнення повноліття - ІНФОРМАЦІЯ_5.

Стягнуто ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 додаткові витрати, пов'язані з лікуванням неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 2 350 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

На обґрунтування ухваленого рішення місцевий суд зазначив, що відповідач є особою працездатного віку, працює.

Відповідачем суду не надано будь-яких доказів наявності аліментних зобов'язань перед іншими особами та соціальних зобов'язань, які могли бути враховані при визначенні розміру аліментів.

Неповнолітня дитина проживає разом з позивачем, дитина потребує матеріальної допомоги.

Відповідач повинен у відповідності до вимог закону утримувати дитину, відчувати відповідальність за неї, забезпечувати їй добрі умови для проживання та виховання, у тому числі, забезпечувати матеріально, однак відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання в добровільному порядку.

Суд вважає можливим вимоги про стягнення аліментів задовольнити повністю: стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3, в розмірі 25% з усіх видів доходу (заробітку), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 24 січня 2017 року до 08 липня 2017 року та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 08 липня 2017 року і до досягнення повноліття - ІНФОРМАЦІЯ_5.

Загальна сума витрат, пов'язаних з лікуванням дитини, документально підтверджена позивачем у сумі 2 350 грн.

Відповідач в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на лікування неповнолітньої дитини.

За таких обставин, суд знаходить можливим задовольнити позовні вимоги в частині стягнення додаткових витрат, пов'язаних з лікуванням неповнолітньої дитини, так як відповідач не надає матеріальної допомоги на лікування в добровільному порядку та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 додаткові витрати, пов'язані з лікуванням неповнолітньої дитини ОСОБА_3 в розмірі 2 350 грн.

Позивач просила стягнути додаткові витрати на відпочинок, додаткові витрати на вивчення іноземних мов в групі (польська) та в індивідуальному режимі (англійська та історія), проте, вимоги позивача про стягнення додаткових витрат на відпочинок не ґрунтуються на законі.

Позивачем не доведено також, що додаткові витрати на вивчення іноземних мов в групі (польська) та в індивідуальному режимі (англійська та історія) викликані особливими обставинами ( розвитком здібностей дитини ), чим не виконано вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов'язана довести обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач просила зобов'язати відповідача компенсувати кожне півріччя до закінчення навчання - 20 вересня 2020 року Ѕ частину навчання в університеті Адама Міцкевича в місті Познань, вартість якого за півріччя становить 750 євро, академічний рік 1 500 євро.

Предметом доказування є сплата позивачем вартості навчання неповнолітньої доньки.

Однак надані позивачем платіжні доручення про дату сплати коштів за навчання неповнолітньої дитині в університеті Адама Міцкевича в місті Познань не підтверджують вказану в довідці цього закладу дату оплати навчання - 03 серпня 2017 року.

Більш того, обраний спосіб захисту про зобов'язання компенсувати кожне півріччя до закінчення навчання - 20 вересня 2020 року Ѕ частину навчання не ґрунтується на законі та позбавляє можливості примусово виконати рішення суду.

Не є додатковими витратами на дитину, а саме, оплата перекладу з польської мови наданих суду документів в сумі 255 грн., оплата перекладів «Лінго» договорів позивача з Приватним акціонерним товариством «Страховою компанією «ПЗУ Україна» та з університетом Адам Міцкевича в Познані про навчання доньки.

Щодо стягнення 1/2 вартості квитків в сумі 1 110 грн. для оплати проїзду доньки під час канікул, ця обставина не входить в предмет доказування вимог про компенсування навчання на майбутнє та підлягає врахуванню під час розгляду вимог щодо стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.

Позивач просила стягнути витрати на оренду житла через брак місць в гуртожитку університету АдамаМіскевича та відмовою надати кімнату в гуртожитку.

Позивачем не доведена відмова навчального закладу надати студенту гуртожиток, що змусило укласти договір оренди, чим не виконано вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов'язана довести обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Більш того, позивач не позбавлена можливості в подальшому підтвердити цю обставину у разі пред'явлення вимог про стягнення додаткових витрат на навчання.

Позивач просила про стягнення витрат, пов'язаних з переїздом до іншого населеного пункту представника сторони, що пов'язані з явкою до суду.

Витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони ( ст. 128 ЦПК України).

Не погоджуючись із ухваленим судом рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Просить рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2018 року в частині стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дитини скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні цих вимог.

Суд, закінчивши з'ясування обставин справи і перевірку їх доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі, у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вислухавши учасників процесу в судових дебатах, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Якщо одна із сторін визнала пред'явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, з 17 жовтня 1998 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Шевченківського районного суду від 17 лютого 2017 року ( а.с. 6-7 т. 1 ).

Від шлюбу вони мають неповнолітню дитину - доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає з позивачем ( а.с. 8, 9, 10, 11 т. 1, а.с. 26 т. 3 ).

Відповідно до довідки №68 від 29 січня 2018 року ОСОБА_1 працює в Київському апеляційному адміністративному суді на посаді судді та має регулярний дохід ( а.с. 107 т. 2, а.с. 7 т. 3 ).

Проте, відповідач добровільно в належному розмірі аліменти не сплачує, у зв'язку з чим 24 січня 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду із названим позовом, до якого вносила зазначені зміни та доповнення ( а.с. 2-5, 72, 178-181 т. 1, а.с. 20-24, 74-75 т. 2 ).

На підтвердження позовних вимог щодо стягнення з відповідача Ѕ частину додаткових витрат на лікування неповнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в сумі 2 350 грн. позивачем надано протоколи від 11 березня 2015 року та 11 липня 2016 року проведення обстеження неповнолітньої дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, на магнітно-резонансному томографі ( а.с. 13, 14 т. 1 ), сертифікат Товариства з обмеженою відповідальністю «Український лікувально-діагностичний центр» про лабораторні дослідження неповнолітньої дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, 25 березня 2015 року, ( а.с. 16, 17, т. 1 ), довідку медичного центру «Капля роси» від 28 березня 2015 року про проведення ультразвукової діагностики ( а.с. 19, 20, т. 1 ), результати досліджень медичної лабораторії Товариства з обмеженою відповідальністю «МЛ «Діла» неповнолітньої дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, 19 березня 2015 року ( а.с. 21, 22, 23, 24, 73 т. 1 ), консультативний висновок спеціаліста Державної установи «Інститут нейрохірургії ім. акад. А.П.Ромоданова НАМН України» ( а.с. 25 т. 1 ), довідка окуліста від 13 березня 2015 року, протоколи результатів добового моніторірування артеріального тиску від 16 березня 2015 року Державної установи «Інституту кардіології ім. акад. М.Д. Стражеско» НАМН України ( а.с. 26, 28, 29, 30 т. 1 ), консультативний висновок кафедри дитячих інфекційних хвороб Національного медичного університету ( а.с. 27 т. 1 ), довідки Дитячої клінічної лікарні №7 від 16 червня 2016 року та Київського міського центру дитячої нейрохірургії від 16 червня 2016 року ( а.с. 31 т. 1 ), квитанції про оплату обстеження на магнітно-резонансному томографі на загальну суму 1 080 ( 480 + 600 ) грн. ( а.с. 15 т. 1 ), квитанції Товариства з обмеженою відповідальністю «Український лікувально-діагностичний центр» про оплату лабораторного дослідження у сумі 801 грн. ( а.с. 18 т. 1 ), товарний чек про придбання медикаментів на суму 520 грн. ( а.с. 32, 33, т. 1 ), квитанція про оплату стоматологічного лікування на суму 932 грн. ( а.с. 34 т. 1 ), квитанцію про оплату послуг досліджень медичної лабораторії Товариства з обмеженою відповідальністю «МЛ «Діла» від 19 березня 2015 року на суму 1 368 грн. ( а.с. 74, т. 1 ).

Загальна сума витрат, пов'язаних з лікуванням дитини, документально підтверджена позивачем у сумі 4 701 ( 1 080 + 801 + 520 + 932 + 1 368 ) грн., з яких Ѕчастина складає 2 350,50 ( 4 701 : 2 ) грн.

На підтвердження позовних вимог щодо стягнення додаткових витрат на відпочинок, додаткових витрат на вивчення іноземних мов в групі ( польська ) та в індивідуальному режимі ( англійська та історія ) надано договір про надання послуг з вивчення іноземних мов та в індивідуальному режимі ( історія ) від 23 січня 2017 року ( а.с. 35-37, т. 1 ), договір про надання послуг з вивчення іноземних мов в групі ( польська ) від 01 вересня 2016 року ( а.с. 38-40, т. 1 ), надано договір про надання послуг з вивчення іноземних мов та в індивідуальному режимі ( англійська ) від 04 липня 2016 року ( а.с. 41-43, т. 1 ), договір про надання послуг з вивчення іноземних мов ( польська ) від 23 березня 2016 року ( а.с. 44-45, т. 1 ), квитанції про оплату послуг з вивчення іноземних мов та історії ( а.с. 46-50, 75-76, 182, т. 1 ), копію закордонного паспорту неповнолітньої дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с. 51-52, т. 1 ), договір на туристичне обслуговування, укладений 09 липня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТЕЗ ТУР» та позивачем, ОСОБА_7 та квитанцію про оплату туристичних послуг (53-56, 57, 58 т. 1 ), договір на туристичне обслуговування, укладений 04 грудня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ВАШ ВОЯЖ» та позивачем, ОСОБА_7 ( а.с. 59-60 т. 1 ) заяви відповідача про надання згоди на перебування неповнолітньої дитини ОСОБА_7 за кордоном ( а.с. 61-64 т. 1 ), договір про надання послуг з навчання польської мови від 29 листопада 2017 року ( а.с. 175 т. 1 ), платіжні доручення про сплату вступного внеску та плати за іспити до університету МиколиКоперника в Торуні ( а.с. 189-190 т. 1 ).

На підтвердження позовних вимог щодо зобов'язання відповідача компенсувати кожне півріччя до закінчення навчання - 20 вересня 2020 року Ѕ частину навчання в університеті АдамаМіцкевича в місті Познань, вартість якого за півріччя становить 750 євро, академічний рік 1 500 євро надано, зокрема, довідку від 02 жовтня 2017 року про навчання ОСОБА_3 ( а.с. 194 т. 1 ), щодо стягнення вартості квитків на переїзд з Познані до Києва - електронні білети на автобус та на літак ( а.с. 76-80 т. 2), щодо стягнення витрат на оренду житла через брак місць в гуртожитку університету Адама Міскевича та відмовою надати кімнату в гуртожитку - договір про оренду житла від 02 жовтня 2017 року, квитанції про оплату завдатку та квартплати ( а.с. 196, 197, 198, 199, 200-202 т. 1, а.с. 46-47, 48-50, 51-53 т. 2), щодо стягнення витрат, пов'язаних з переїздом до іншого населеного пункту представника сторони, що пов'язані з явкою до суду - договір оренди житлового приміщення в м. Познань ( Польща ) ( а.с. 166-168, 169-171, 172, 173, 174 т. 1 ), проїзні документи ( а.с. 177, т. 1 ).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3, в розмірі 25% з усіх видів доходу (заробітку), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 24 січня 2017 року до 08 липня 2017 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 25% з усіх видів доходу (заробітку), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 08 липня 2017 року і до досягнення повноліття - ІНФОРМАЦІЯ_5.

Стягнуто ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 додаткові витрати, пов'язані з лікуванням неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 2 350 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено ( а.с. 36-42 т. 3 ).

Не погоджуючись з ухваленим судовим рішенням лише в частині задоволених позовних вимог щодо стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дитини ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, при розгляді якої, апеляційний суд вважає зазначити наступне.

Так, місцевий суд, з точки зору другої інстанції, вірно зазначив, що між сторонами виникли аліментні правовідносини щодо зобов'язання батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Предметом доказування є стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів.

Також, обґрунтовано ним ( судом першої інстанції ) зазначено, що відповідач є особою працездатного віку, працює та те, що відповідачем суду не надано будь-яких доказів наявності аліментних зобов'язань перед іншими особами та соціальних зобов'язань, які могли б бути враховані при визначенні розміру аліментів.

Крім цього, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідно до ст. 185 Сімейного Кодексу той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами ( розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо ).

Відтак, враховуючи встановлену сума витрат, пов'язаних з лікуванням дитини, що документально підтверджена позивачем у сумі 4 701 грн., то місцевим судом правомірно задоволено позов, в межах заявлених вимог - 2 350 грн., що становить Ѕ частину від понесених позивачем додаткових витрат.

При цьому, при визначенні розміру сплати аліментів судом правильно враховані всі необхідні обставини, зокрема, стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, відсутність доказів про наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, визначив відповідно до них правовідносини і, з додержанням норм матеріального і процесуального права, зокрема, ст.ст. 181, 182, 183, 185 СК України, ст.ст. 13, 76-81, 259, 263-265 ЦПК України, ухвалив законне і обґрунтоване судове рішення в частині, що оскаржується апелянтом.

А тому, доводи ОСОБА_1 про незаконність та необґрунтованість рішення в названій частині, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права при його ухваленні, зокрема, ст.ст. 160, 181, 185 СК України, ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. 6 ЦК України, Порядку провадження в закордонних дипломатичних установах України за заявами про оформлення документів для залишення на постійне проживання за кордоном громадян України, які виїхали за кордон тимчасово, Правил ведення закордонними дипломатичними установами України консульського обліку громадян України, які постійно проживають або тимчасово перебувають за кордоном, та дітей - громадян України, усиновлених іноземцями або громадянами України, які постійно проживають за кордоном, п. 17 постанови Верховного суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», ст.ст. 17, 78, 81, 95, 263 ЦПК України, з точки зору суду другої інстанції та в силу викладеного, не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді скарги.

Доводи апелянтапро те, що ОСОБА_3 не момент подання позовної заяви ОСОБА_2, 24 січня 2017 року та на момент розгляду справи, не проживала із своєю матір'ю, на переконання апеляційного суду, не відповідають дійсності, оскільки спростовуються наданими довідками про реєстраціюїї місця проживання АДРЕСА_1 від 25 квітня 2016 року та 02 і 12 жовтня 2018 року ( а.с. 11 т. 1, а.с. 26, 58 т. 3 ).

Вказана адреса співпадає із зазначеною адресою в позовній заяві та інших поданих по справі заявах ОСОБА_2.

Окрім цього, будь-яких належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_3 проживала разом з апелянтом та була на його утриманні матеріали справи не містять і таких не надано ні суду першої, ні апеляційному суду.

Посилання апелянта на те, що ОСОБА_2 не надає належних доказів на укладання договору оренди житла від 02 жовтня 2017 року між орендодавцем та орендарем, відсутні докази щодо браку місць в гуртожитку Університету Адама Міцевича та відмови його керівництва в наданні гуртожитку ОСОБА_3, на переконання апеляційного суду, не відносяться до оскаржуваної частини апелянтом судового рішення та в цій частині місцевим судом було обґрунтовано відмовлено в задоволенні позовних вимогах.

Твердження апелянта, що ним систематично добровільно надавалася матеріальна допомога на утримання дитини в розмірах навіть більше 25% від його заробітної плати ( а.с. 114-119 т. 1 ), додатково свідчить про те, що вона ( донька )не була на його утриманні та, на переконання апеляційного суду, не є підставою для задоволення апеляційних вимог, оскільки, враховуючи довідки про доходи ОСОБА_1 ( а.с. 7 т. 3 ), надана ним допомога на утримання дитини в добровільному порядку є значно меншою, ніш того просить позивач.

Інші обставини, зазначені апелянтом, зокрема, про те, що ОСОБА_3 проживає за адресою АДРЕСА_2, з договору оренди квартири в м. Познань не вбачається, що за ним проживає ОСОБА_2 разом із ОСОБА_3, доводи ОСОБА_2 щодо її проживання в Республіці Польщі із своєю донькою ОСОБА_3 - безпідставні, ним запропоновано мирне врегулювання спору, надані документи на підтвердження додаткових витрат на дитину не можуть бути належним доказом, оскільки вони ( документи ) носять консультаційно-діагностичний характер, на думку апеляційного суду та у силу викладеного, не є правовою підставою для задоволення апеляційних вимог.

При цьому, визначення місцевим судом розміру аліментів у відсотках, на переконання суду другої інстанції, не є підставою для зміни чи скасування рішення, оскільки той ( суд ) не позбавлений можливості привести його до відповідності вимог ст. 183 СК України, при необхідності, шляхом виправлення описки за положеннями ст. 269 ЦПК України.

Законність та обгрунтованість судового рішення, що не оскаржується ОСОБА_1, судом апеляційної інстанції не переглядається у відповідності до положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України, оскільки ним ( судом ) не встановлено порушення норм процессуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, та неправильного застосування норм матеріального права.

А тому, викладені у апеляції доводи суд другої інстанції відносить до числа формальних, відповідно, рішення в оскаржуваній частині апелянтом, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права та не може бути скасоване у відповідності до положень ст. 375 ЦПК України.

Окрім цього, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи, чого судом не виявлено.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 5,10-13, 76-81, 263, 367, 368, 374, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа - ОСОБА_3 про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дитини - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: Я.С. Мельник

О.І. Сліпченко