Справа № 510/1190/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.02.19 року Ренійський районний суд Одеської області

у складі: - головуючого судді Бошкова І.Д.;

-за участю секретаря Занфір О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рені справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги визнала, щодо їх задоволення не заперечувала, просила розглянути справу у її відсутності.

Позивачі, їх представник ОСОБА_4 на задоволенні позовних вимог наполягали, просили розглянути справи у їх відсутності.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія паспорту громадянина України ОСОБА_1; копія паспорту громадянки ОСОБА_2; копія паспорту громадянки ОСОБА_3; копія свідоцтва про народження ОСОБА_5; копія свідоцтва про шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_5; копія свідоцтва про народження ОСОБА_7; копія свідоцтва про укладання шлюбу між ОСОБА_8 та ОСОБА_7; копія свідоцтва про смерть ОСОБА_9; копія свідоцтва про смерть ОСОБА_10; копія витягу з Державного реєстру актів цивільного стану про державну реєстрацію шлюбу від 21.12.2016р.; копія витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 01.10.2007р.; копія протоколу допиту ОСОБА_11 від 24.12.2016р., згідно п. 7 ч. 1 ст. 20 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»; копія паспорту громадянина України ОСОБА_11; копія протоколу допиту ОСОБА_12згідно п. 7 ч. 1 ст. 20 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»; копія паспорту громадянки ОСОБА_12; копія протоколу допиту ОСОБА_13 від 24.12.2016р.згідно п. 7 ч. 1 ст. 20 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»; копія паспорту громадянки ОСОБА_13; копія довідки Відділу у Ренійському районі ГУ Держгеокадастру в Одеській області про нормативну грошову оцінку земельної ділянки; копія звіту про проведення незалежної оцінки вартості житлового будинку; копія технічного паспорту на житловий будинок по вул. Мира, 29 в с. Плавні Ренійського району; копія довідки виконкому Плавнівської сільської ради від 19.12.2016р.; копія постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27.06.2017р.

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися із відповідними вимогами та просили визнати за ними в порядку спадкування право власності на спадкове майно, зазначивши, що за життя їх дідусю ОСОБА_10 належало:

житловий будинок №29, розташований по вул. Мира в с. Плавні Ренійського району, Одеської області. Право власності на вищевказану нерухомість не було належним чином зареєстровано, підставою належності нерухомості ОСОБА_10 є дані погосподарської книги № 5, о/р № 478, виконавчого комітету Плавнівської сільської ради Ренійського району;

земельна частка (пай) розміром 3,61 в умовних кадастрових гектарах, на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0107141.

На випадок смерті ОСОБА_10 не розпорядився належним йому майном, заповіту не залишив, 03.04.2007р. - помер. Після смерті ОСОБА_10 відкрилась спадщина на вищезазначене майно. На час відкриття спадщини разом із спадкодавцем ОСОБА_10 мешкала його дружина ОСОБА_9, що є спадкоємицею першої черги. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. ОСОБА_9 протягом строку, встановленого для прийняття спадщини з моменту її відкриття, про відмову від спадщини не заявляла, отже фактично прийняла спадщину, що залишилася після померлого чоловіка ОСОБА_10, в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, вступом в управління та володіння спадковим майном. Інші спадкоємці першої черги спадщину не прийняли на неї не претендували.

Таким чином, ОСОБА_9 прийняла спадщину, що залишилася після смерті свого чоловіка ОСОБА_10, в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, однак не встигла її оформити на себе, у звязку із тим, що закон повязує набуття права власності на нерухоме майно із відповідною державною реєстрацією цього права, а згідно ст. 25 ЦК України, цивільна правоздатність, тобто здатність мати цивільні права та обовязки фізичної особи припиняється у момент її смерті.

14.07.2011 року померла бабуся позивачів - ОСОБА_9, за життя якій належало:

земельна ділянка загальною площею 2,39 га., (із кадастровими номерами: :01:002:0450, :01:005:0402), розташована на території Плавнівської сільської ради Ренійського району Одеської області, виділена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі державного акту на право власності на землю серії ЯГ № 938955.

житловий будинок №29, розташований по вул. Миру в с. Плавні, Ренійського району, Одеської області, успадкований на підставі ч.3 ст. 1268 ЦК України, після смерті чоловіка;

земельна частка (пай) розміром 3,61 в умовних кадастрових гектарах, на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0107141, успадкована на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України, після смерті чоловіка.

На випадок смерті ОСОБА_9 не розпорядилась належним їй майном, заповіту не залишила, 14.07.2011р. - померла. Після смерті ОСОБА_9 відкрилась спадщина на вищезазначене майно. Спадкоємцем першої черги після її смерті є відповідач по справі - донька ОСОБА_3, яка на час відкриття спадщини мешкала разом із матірю. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як спадкоємець першої черги за законом ОСОБА_3 не звернулась до Ренійської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, прийняла спадщину відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Але, не зважаючи на це, відповідач не претендує на спадщину, а навпаки відмовилась від спадщини на користь своїх дітей: сина ОСОБА_1 і доньки ОСОБА_2, які на день смерті спадкодавців ОСОБА_10, ОСОБА_9 сумісно проживали з померлими однією сімєю, разом займалися веденням сумісного господарства та доглядом за будинком і іншим майном, по день смерті спадкодавців, що підтверджується протоколами допиту ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, згідно п. 7 ч. 1 ст. 20 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» від 24.12.2016р.

Таким чином, позивачі в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України прийняли спадщину, що залишилася після померлої ОСОБА_9 і вважають, що мають всі законні підстави для визнання за ними права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, спадкоємець першої черги за законом відповідач ОСОБА_3 відмовилась від спадщини на їх користь, інших спадкоємців, які б мали право на обовязкову долю у спадщині не має.

Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачів обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки їх доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні.

Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у звязку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України).

Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Як було встановлено судом, після смерті дідуся позивачів - ОСОБА_10, його дружина (бабуся позивачів) ОСОБА_9, як спадкоємець першої черги прийняла спадщину фактично, шляхом постійного проживанням із спадкодавцем на момент відкриття спадщини, відмову від спадщини не заявляла. Після смерті ОСОБА_9 14.07.2011р., відповідач ОСОБА_3 (донька) прийняла спадщину фактично, шляхом постійного проживанням із спадкодавцем на момент відкриття спадщини, однак відмовилась від спадщини на користь дітей позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2, які у встановлений законодавством строк не звернулись до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, однак, на момент відкриття спадщини, постійно проживали разом із спадкодавцем, що підтверджується протоколом допиту ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, згідно п. 7 ч. 1 ст. 20 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» від 24.12.2016р. Інших спадкоємців маючих обовязкову долю у спадщині не має.

Таким чином, позивачі прийняли спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не заявляли про відмову від неї, однак оформити її не можуть у звязку з обставинами, які не залежать від них.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

З урахуванням викладених позивачами та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити їх вимоги щодо визнання за ним права власності на спадкове майно.

Керуючись ст.ст. 12, 76 - 81, 211, 258, 259, 264 - 265, 268, 280, 354, 355 ЦПК України, ст. ст. 15, 328, 1217, 1223, 1261, 1268, 1269, 1270 ЦК України, ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно», суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2- задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1в порядку спадкування за законом право власності на :

житловий будинок №29, розташований по вул. Мира в с. Плавні, Ренійського району, Одеської області, який в цілому складається з: житлового будинку літ. А. загальною площею 61,10 кв.м., житловою площею 42,0 кв.м., підсобною площею 19,1 кв.м., літньої кухні літ. Б, погребу літ. б, навісу літ. б1, Д, сараю літ. В, вбиральні літ. Г, навісу літ. Д; сараю літ. Е, огорожі 1-4, споруди 5;

Визнати за ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом право власності на :

земельну частку (пай) розміром 3,61 в умовних кадастрових гектарах в с. Плавні Ренійського району Одеської області, на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0107141;

земельну ділянку загальною площею 2,39 га., (із кадастровими номерами: :01:002:0450, :01:005:0402), розташована на території Плавнівської сільської ради Ренійського району Одеської області, виділена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі державного акту на право власності на землю серії ЯГ № 938955,

після смерті ОСОБА_10, померлого 03.04.2007р. та ОСОБА_9, померлої 14.07.2011 року.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

.

Суддя І.Д. Бошков