Провадження №: 4-с/755/4/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" лютого 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді - Марфіної Н.В.,

за участі секретаря - Міроненко С.П.,

представника скаржника - ОСОБА_1,

особи, дії якої оскаржуються - Цапенко С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність Головного державного виконавця Солом'янського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Цапенко Світлани Миколаївни, заінтересована особа: ОСОБА_4, -

у с т а н о в и в:

17.12.2018 року скаржник звернувся до суді зі скаргою на бездіяльність Головного державного виконавця Солом'янського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Цапенко Світлани Миколаївни, в якій просить суд: визнати неправомірною бездіяльність Головного державного виконавця Солом'янського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Цапенко Світлани Миколаївни щодо не зняття арешту з майна ОСОБА_3, накладеного 16.05.2011 року у виконавчому провадженні №26401927; зобов'язати Солом'янський районний відділ державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві припинити чинність арешту майна ОСОБА_3, накладеного на підставі постанови Солом'янського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва від 16.05.2011 року у виконавчому провадженні №26401927.

Вимоги скарги мотивовано тим, що 26 січня 2011 соку Дніпровським районним судом м. Києва видано виконавчий лист №2-217/1-2010 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 суми грошових коштів у розмірі 47377 грн. 76 коп. 16 травня 2011 року на підставі цього виконавчого листа державним виконавцем Солом'янського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №26401927 з накладенням арешту на все майно боржника. Станом на сьогодні заявником повністю виконано обов'язок перед стягувачем, що підтверджується нотаріально посвідченою заявою стягувача - ОСОБА_4 про отримання грошових коштів та відсутність до ОСОБА_3 будь-яких майнових претензій. 24 червня 2014 року на підставі п. 2 ст. 47, 50 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві. Вказану постанову та виконавчий лист направлено стягувачеві за його адресою. 30 липня 2017 року ОСОБА_3 стало відомо, що відкрите відносно нього виконавче провадження 26401927 є завершеним, що підтверджується результатом пошуку виконавчих проваджень. Точна дата закінчення виконавчого провадження ОСОБА_3 невідома. Виконавчий лист № 2-217/1-2010 від 26 січня 2011 року повторно стягувачем пред'явлено не було, при цьому сам строк пред'явлення виконавчого листа до виконання - закінчився. Станом на сьогодні виконавче провадження закінчене, однак не знято арешт на все майно Боржника. На момент закінчення виконавчого провадження №26401927 порядок його здійснення було врегульовано Законом України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999р. Згідно ст. 49 Закон, виконавче провадження підлягає закінченню, зокрема, у разі: закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення; фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Відповідно до ч. 3 ст. 49 Закону про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом. За приписами ст. 50 Закону, якою були визначені наслідки закінчення виконавчого провадження, у разі закінчення виконавчого провадження у зв'язку з фактичним виконанням у повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, накладений на майно боржника арешт знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника. Дана норма є імперативною та не передбачає можливості продовження існування арештів після закінчення виконавчого провадження. 30 листопада 2018 року ОСОБА_3 звернувся до Солом'янського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва із заявою про зняття арешту, однак отримав відповідь про те, що станом на 07 грудня 2018 року в Солом'янському районному відділі державної виконавчої служби міста Києва відсутні відкриті виконавчі провадження щодо ОСОБА_3, а відомості щодо виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого листа №2-217/1-2010 відсутні, оскільки були знищені, як матеріали архівних виконавчих проваджень. Законом України «Про виконавче провадження» та Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5, не передбачено механізм та порядок зняття арешту по виконавчим провадженням, які є знищені. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. На думку скаржника, виконання боржником обов'язку перед стягувачем, закінчення строку пред'явлення виконавчого листа до виконання та знищення матеріалів виконавчого провадження у зв'язку із закінченням терміну їх зберігання, є підставою для знаття арешту з майна ОСОБА_3, а бездіяльність головного державного виконавця Солом'янського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва - Цапенко С.М. щодо не зняття арешту з майна є неправомірною.

В судовому засіданні представник скаржника підтримав вимоги скарги з підстав викладених у ній та просить скаргу задовольнити.

Головний державний виконавець Солом'янського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Цапенко С.М. в судовому засіданні вимоги скарги не визнала, просить відмовити у її задоволенні посилаючись на те, що 24.06.2014 року виконавче провадження було завершене шляхом повернення виконавчого листа стягувачеві, тому скасування накладеного арешту є неможливим, оскільки скасування арешту здійснюється лише при фактичному виконанні або при скасуванні виконавчого листа судом. На даний час виконавчий збір та витрати виконавчого провадження боржником не сплачені, відновити провадження можливо лише при сплаті вказаних витрат. За наведених обставин скасувати арешт постановою державного виконавця не можливо.

Заінтересована особа ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив.

Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази кожен окремо та у їх сукупності, приходить до висновку про те, що скарга не підлягає до задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст.ст. 447, 448 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

За змістом ст. 450 ЦПК України, скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Згідно ст. 451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Судом встановлено, що постановою державного виконавця ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві від 16.05.2011 року було відкрите виконавче провадження №26401927 за виконавчим листом №2-217/1-2010 виданим 26.01.2011 року Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 боргу у розмірі 47377,76 грн.

Постановою державного виконавця ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві від 21.09.2011 року, накладено арешт на все майно ОСОБА_3 та заборонено його відчуження.

За змістом наявної в матеріалах справи копії нотаріально посвідченої заяви від 31.082016 року, ОСОБА_4 цією заявою стверджує, що йому за рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 02.06.2010 року по справі №2-217/1-10 гроші в сумі 23688,88 грн. від ОСОБА_3 отримав в повному обсязі. Майнових та інших претензій до ОСОБА_3 щодо ДТП за участю автомобіля, яка відбулась 22.11.2008 року ОСОБА_4 не має.

Як вбачається зі змісту відповіді Солом'янського РВДВС м. Києва ГТУЮ в м. Києві (вих. №115175), матеріали виконавчого провадження №26401927 знищені за терміном зберігання.

Постановою державного виконавця Цапенко С.М. від 24.06.2014 року, виконавчий лист №2-217/1-2010 виданим 26.01.2011 року Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 боргу у розмірі 47377,76 грн. повернутий стягувачеві без виконання на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження».

За змістом п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» від 1999 року в редакції чинній на час винесення державним виконавцем постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві, виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

За змістом ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» від 1999 року в редакції чинній на час винесення державним виконавцем постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві, уразі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

В судовому засіданні державний виконавець Цапенко С.М. повідомила суду, що не заперечувалось і представником скаржника, що за виконавчим провадженням №26401927 боржником не сплачено виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій.

За таких умов, з урахуванням положень ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 1999 року, державний виконавець Цапенко С.М. своєю постановою повертаючи виконавчий лист стягувачеві, діяла в межах чинного законодавства щодо не зняття арешту з майна боржника, оскільки боржником не сплачено виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій, що є підставою для залишення чинності арешту майна боржника.

Враховуючи викладене безпідставними є посилання скаржника на неправомірну бездіяльність державного виконавця, а отже відсутніми є підстави для задоволення вимог скарги про зобов'язання ВДВС припинити чинність арешту майна боржника.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 76-81, 89, 353-355, 447-450 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження» в редакції від 1999 року, суд, -

п о с т а н о в и в :

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність Головного державного виконавця Солом'янського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Цапенко Світлани Миколаївни, заінтересована особа: ОСОБА_4 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом п'ятнадцяти днів з дня складання повного тексту ухвали суду.

Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не був вручений у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 13.02.2019 року.

Суддя -