Постанова

Іменем України

16 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 201/8164/16-ц

провадження № 61-28479св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Кривцової Г. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

третя особа - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргупублічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у складі судді Демидової С. О. від 14 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі колегії суддів: Красвітної Т. П., Свистунової О. В., Єлізаренко І. А., від 13 червня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2016 року публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , у якому, посилаючись на неналежне виконання зобов`язань за кредитним договором, просило стягнути з поручителя ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором від 26 березня 2007 року у розмірі 16 001 234,40 грн.

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання припиненими правовідносин за договором поруки.

Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що 26 березня 2007 року на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 26 березня 2007 року між нею та акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (далі - АК БСР «Укрсоцбанк»), правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», укладений договір поруки, який діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань.

За умовами кредитного договору позичальник зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі погашати кредит з нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному договором. У разі невиконання або неналежного виконання позичальником більш ніж 90 календарних днів своїх обов`язків щодо своєчасної сплати кредиту та процентів строк користування кредитом вважається таким, що сплив. Позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня повернути кредит в повному обсязі, сплатити відсотки та штрафи. Отже, сторони врегулювали питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов`язання, та визначили умови такого повернення коштів.

ОСОБА_2 здійснив останній платіж 01 серпня 2008 року. Оскільки строк виконання основного зобов`язання договором змінено, тобто строк користування кредитом достроково сплив 01 листопада 2008 року, тобто через 90 календарних днів з дати, коли позичальник перестав сплачувати кредит, нараховані проценти за кредитом та штрафні санкції, тому строк у шість місяців від дня настання зміненого строку виконання основного зобов`язання закінчився 01 травня 2009 року.

Перебіг шестимісячного строку для пред`явлення ПАТ «Укрсоцбанк» вимог до поручителя розпочався 01 листопада 2008 року та закінчився 01 травня 2009 року.

З урахуванням зазначеного, ОСОБА_1 просила визнати припиненими правовідносини за договором поруки від 31 травня 2007 року, укладеним між нею та АК БСР «Укрсоцбанк».

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 грудня 2016 року позов ПАТ «Укрсоцбанк» залишено без розгляду.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 грудня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано припиненими правовідносини за договором поруки від 31 травня 2007 року № 095/03-16017-ДП, укладеним між АК БСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 .

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що банк у строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, не звертався до поручителя з вимогою про погашення кредитної заборгованості, а тому правовідносини за договором поруки є припиненими.

Короткий зміст судових рішень суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 червня 2017 року ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 грудня 2016 року скасовано, справу в частині позову ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості, направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 червня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Укрсоцбанк» на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 грудня 2016 року відхилено, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що в зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору щодо погашення заборгованості, змінився строк виконання основного зобов`язання (пункт 4.5. договору), а тому перебіг передбаченого частиною четвертою статті 559 ЦК України строку розпочався 17 лютого 2009 року та тривав по 16 серпня 2009 року включно. Протягом вказаного періоду вимога до поручителя чи основного боржника банком пред`явлена не була; дії, що переривають перебіг вказаного строку, банком, боржником, поручителем не вчинялись. За таких обставин суд дійшов висновку про те, що порука ОСОБА_1 за кредитним договором від 26 березня 2007 року є припиненою з 17 серпня 2009 року.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У липні 2017 року ПАТ «Укрсоцбанк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати судові рішення про задоволення позову ОСОБА_1 , справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про визнання поруки припиненою, не врахували, що строк основного зобов`язання визначений строком остаточного повернення кредиту, тобто 25 березня 2017 року, а тому банк не пропустив строк звернення з вимогою до поручителя. При цьому суди не врахували факт переривання перебігу строку пред`явленням вимоги за кредитним договором.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 подала відзив на касаційну скаргу, в якому просила відмовити у задоволенні касаційної скарги та залишити судові рішення без змін, як такі, що ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 12 червня 2019 року справу призначено колегії суддів у складі судді-доповідача Кривцової Г. В. та суддів: Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

26 березня 2007 року між АКБ СР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_2 укладений договір кредиту, згідно з умовами якого банк зобов`язався надати позичальнику грошові кошти в сумі 269 600,00 дол. США, зі сплатою 13 % річних, на строк до 25 березня 2017 року, а позичальник зобов`язався погасити заборгованість в обумовлені договором строки.

На забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, 26 березня 2007 року між АКБ СР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та поручителем ОСОБА_1 укладений договір поруки, за умовами якого поручитель зобов`язався перед кредитором солідарно відповідати за виконання позичальником умов щодо сплати суми кредиту, відсотків за користування кредитом, можливих штрафних санкцій, у розмірі та у випадках передбачених договором кредиту. Вказаний договір поруки також підписано позичальником ОСОБА_2

У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором утворилась заборгованість, яка станом на 21 квітня 2016 року, становить 16 001 234,40 грн, що складається із: заборгованості за кредитом - 226 799,07 дол. США, заборгованості за відсотками - 226 056,52 дол. США, пені за несвоєчасне повернення кредиту - 96 025,11 дол. США, пені за несвоєчасне погашення заборгованості за відсотками - 80 807,41 дол. США.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.

Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Частиною першою статті 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі не встановлення такого строку порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Умови договору поруки про її дію до повного виконання зобов`язань за кредитним договором не означають установлення строку припинення поруки у розумінні статті 251 ЦК України, тому у такому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

З положень частини четвертої статті 559 ЦК України вбачається, що під час вирішення справи про стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителів суд повинен перевірити наявність правових підстав для такого стягнення з урахуванням вимог цієї норми.

При цьому звернення особи до суду з позовом про визнання поруки припиненою на підставі статті 559 ЦК України не є необхідним, проте такі вимоги підлягають розгляду судом у разі наявності відповідного спору.

Такий висновок викладено Верховним Судом України у правовій позиції, висловленій у постанові від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1599цс15.

Відповідно до пункту 4.4 кредитного договору, у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених пунктами 3.3.2-3.3.7, 3.3.11-3.3.14; 3.3.17-3.3.19 цього договору, порушення позичальником умов договорів, визначених підпунктами 1.3, 3.3.5, протягом більше, ніж десять робочих днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту, а також нараховані штрафні санкції (штраф, пеня).

Згідно з пунктом 4.5 кредитного договору, в разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених пунктами 3.3.8 (сплата процентів), 3.3.9 (своєчасна та в належному розмірі сплата кредиту й процентів) цього договору, протягом більше ніж 90 календарних днів строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання зміни строку виконання основного зобов`язання, та визначили умови такої зміни.

У справі, що переглядається, установлено, що останній платіж за кредитним договором ОСОБА_2 здійснив 16 жовтня 2008 року. Наступний платіж, згідно умов кредитного договору (пункт 1.1 кредитного договору), позичальник повинен був здійснити у строк «до 15 листопада 2008 року». Отже, про порушення позичальником умов кредитного договору банк дізнався 15 листопада 2008 року.

Перебіг 90-денного строку розпочався 16 листопада 2008 року та тривав по 13 лютого 2009 року включно. Наступний робочий день 16 лютого 2009 року, згідно з пунктом 4.5 кредитного договору, є новим терміном дострокового виконання основного зобов`язання, однак 16 лютого 2009 року борг за кредитним договором погашено не було.

Отже, у зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору щодо погашення заборгованості, змінився строк виконання основного зобов`язання (пункт 4.5. договору), а тому перебіг передбаченого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку почався 17 лютого 2009 року та тривав по 16 серпня 2009 року включно.

Протягом вказаного періоду вимога до поручителя чи основного боржника банком пред`явлена не була; дії, що переривають перебіг вказаного строку, банком, боржником, поручителем не вчинялись.

Установивши зазначені обставини, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для визнання припиненими правовідносин за договором поруки.

Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками судів стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Г. В. Кривцова Б. І. Гулько Д. Д. Луспеник