Справа пр. №2/756/574/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2019 року Оболонський районний суд міста Києва у складі:

головуючого - судді Андрейчука Т.В.,

за участю секретарів судового засідання - Субіна М.О.,

Приходько І.А.,

Євфіменко К.М.,

Лісовенка О.О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

представник відповідачів - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_5 звернувся до Оболонського районного суду м. Києва в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідачів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди.

Свої позовні вимоги ОСОБА_5 обґрунтовував тим, що він є директором товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича фірма "Водполімер" (далі - ТОВ "НВФ "Водполімер").

Як стверджував позивач, у березні 2017 року він отримав від відповідачів листи, в яких викладена інформація, що не відповідає дійсності, порушує його права, свободи, ганьбить честь, гідність та ділову репутацію. Так, у вимозі про скликання позачергових загальних зборів учасників за підписом ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було зазначено: "… У Товаристві з вини позивача уже 3 роки не скликаються загальні збори учасників у 2017 році директор вчергове здійснив спробу зірвати чергові збори Учасників товариства, та продовжує приховувати інформацію про фінансово-господарську діяльність нашого Товариства за 2014, 2015 та 2016 роки. Інформуємо Вас, що ухвалою Бориспільського міськрайсуду від 10 травня 2016 року розпочато кримінальне провадження №1-кс/359/759/216, у якому директор нашого товариства ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень , передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 192, ч. 2 ст. 367, ст. 382 КК України. Крім цього, у тексті ухвали засвідчується ймовірність порушення процедури банкрутства ТОВ "НВФ "Водполімер" у зв`язку з неможливістю виконання грошового зобов`язання перед ТОВ "Белтім Полімери". У зв`язку з загрозою доведення нашого Товариства виконавчим органом до банкрутства, виникнення реальної загрози втрати майна нашого підприємства…".

Також у березні 2017 року ОСОБА_5 отримав від відповідача ОСОБА_3 повідомлення про скликання позачергових загальних зборів учасників ТОВ "НВФ "Водполімер", яке було надіслане усім учасникам товариства. У цьому повідомленні було зазначено: "…У вимозі міститься інформація про фактичне доведення нинішнім директором Товариства до банкрутства та порушення проти нього кримінального провадження (Ухвала райсуду від 10 травня 2016 року). Оскільки виконавчий орган чинить співвласникам товариства умисні й незаконні перешкоди у реалізації законних прав на управління своєю власністю та ухиляється від надання будь-якої інформації про засноване на наших коштах підприємство…".

Указану інформацію ОСОБА_5 вважає такою, що не відповідає дійсності, порушує його права, свободи, ганьбить честь, гідність та ділову репутацію.

У зв`язку з цим позивач просив суд визнати недостовірною та такою, що порушує честь, гідність та ділову репутацію, інформацію, викладену у вимозі про скликання позачергових загальних зборів учасників від 09 березня 2017 року; визнати недостовірною та такою, що порушує честь, гідність та ділову репутацію інформацію, викладену у повідомленні про скликання позачергових загальних зборів учасників від 15 березня 2017 року; зобов`язати відповідачів спростувати недостовірну інформацію; стягнути з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 відшкодування моральної шкоди у сумі 100000,00 грн; стягнути з відповідачів витрати на правову допомогу 5280,00 грн та судовий збір у сумі 4160,00 грн.

У судовому засіданні ОСОБА_5 та його представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 та представник відповідачів ОСОБА_9. проти позову заперечували, пояснили, що вимога ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про скликання позачергових загальних зборів учасників від 09 березня 2017 року адресувалась виключно одній посадовій особі ТОВ "НВФ "Водполімер" - голові вищого статутного органу управління товариства ОСОБА_3 для скликання загальних зборів, а тому це не може вважатись поширенням інформації. Також не є поширенням інформації про особу надіслання ОСОБА_3 учасникам ТОВ "НВФ "Водполімер" повідомлення про скликання позачергових загальних зборів учасників ТОВ "НВФ "Водполімер" від 15 березня 2017 року. З цих підстав відповідачі просили суд відмовити ОСОБА_5 у задоволенні його позовних вимог.

Заслухавши вступні слова позивача та його представника, відповідача ОСОБА_3 та представника відповідачів, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Таким чином, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Згідно зі ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і ч. ч. 2, 3 ст. 34 Конституції України кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 08 липня 1986 року у справі "Lingens v. Austria" підкреслив, що свобода вираження поглядів, гарантована п. 1 ст. 10 Конвенції, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов самореалізації кожної особи. За умови додержання п. 2 ст. 10 Конвенції свобода вираження стосується не лише тієї "інформації" чи тих "ідей", які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій.

Особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, в тому числі, честь, гідність і ділова репутація, ім`я (найменування), а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством (ст. 201 ЦК України).

Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту.

Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.

За змістом ст. 200 ЦК України інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Аналогічні приписи закріплені у ст. 1 Закону України "Про інформацію".

Ст. 5 цього Закону передбачено, що кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Ст. 7 Закону України "Про інформацію" передбачено, що право на інформацію охороняється законом. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб`єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.

За змістом ст. ст. 94, 277 ЦК України фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про спростування недостовірної інформації, є сукупність таких обставин: 1) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; 2) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; 3) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; 4) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Законом України від 27 березня 2014 року №1170-VII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України "Про інформацію" та Закону України "Про доступ до публічної інформації" виключено ч. 3 ст. 277 ЦК України, якою було закріплено презумпцію добропорядності, згідно з якою обов`язок доказування достовірності поширеної інформації покладається на відповідача.

Таким чином, доказування у справах про дифамацію повинно здійснюватись з урахуванням загальних правил доказування, закріплених у ЦПК України. Так, позивач доводить обґрунтованість свого позову, а саме: поширення інформації відповідачем та її недостовірність (такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, сформульованій у постановах від 04 липня 2018 року у справі №761/7795/17, від 10 жовтня 2018 року у справі №521/19965/16).

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, необхідно визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи вона є фактичним твердженням чи оціночним судженням.

Згідно з ч. 2 ст. 30 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

Таким чином, відповідно до ст. 277 ЦК України предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції (зокрема, рішення від 08 липня 1986 року у справі "Lingens v. Austria").

При цьому Європейський суд з прав людини вказує, що різниця між оціночними судженнями і фактичними твердженнями може бути розпливчастою, і розмежування повинно проводитись з урахуванням певного ступеня фактичних доказів (наприклад, рішення від 27 травня 2004 року у справі "Vides Aizsardzibas Klubs v. Latvia").

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи. Повідомлення оспорюваної інформації лише особі, якої вона стосується, не може визнаватись її поширенням, якщо особа, яка повідомила таку інформацію, вжила достатніх заходів конфіденційності для того, щоб ця інформація не стала доступною третім особам.

У судовому засіданні з`ясовано, що 09 березня 2017 року учасники ТОВ "НВФ "Водполімер" ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . звернулись до ОСОБА_3 з вимогою про скликання позачергових загальних зборів учасників товариства, у якій було зазначено: "… У нашому Товаристві з вини директора ОСОБА_11 уже 3 роки такі збори не скликаються, у 2017 році директор вчергове здійснив спробу зірвати чергові збори Учасників товариства, та продовжує приховувати інформацію про фінансово-господарську діяльність нашого Товариства за 2014, 2015 та 2016 роки. Інформуємо Вас, що ухвалою Бориспільського міськрайсуду від 10 травня 2016 року розпочато кримінальне провадження №1-кс/359/759/216, у якому директор нашого товариства ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень , передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 192, ч. 2 ст. 367, ст. 382 КК України. Крім цього, у тексті ухвали засвідчується ймовірність порушення процедури банкротства ТОВ "НВФ "Водполімер" у зв`язку з неможливістю виконання грошового зобов`язання перед ТОВ "Белтім Полімери". У зв`язку з загрозою доведення нашого товариства виконавчим органом до банкрутства, виникнення реальної загрози втрати майна нашого підприємства, чи - учасники ТОВ "НВФ "Водполімер", що сукупно володіють часткою у 32,56% у його статутному капіталі, - з метою захисту своїх правомірних корпоративних інтересів вимагаємо скликати 20 квітня 2017 року о 17 год позачергові загальні збори учасників Товариства…" (цитата мовою оригіналу зі збереженням стилістики та пунктуації авторів) (т. 1, а. с. 6).

Отримавши указане повідомлення, ОСОБА_3 15 березня 2017 року надіслав усім учасникам ТОВ "НВФ "Водполімер" та директору товариства повідомлення про скликання позачергових загальних зборів учасників ТОВ "НВФ "Водполімер", в якому було зазначено: "…До мене надійшла письмова вимога від двох учасників ТОВ "НВФ "Водполімер" (які володіють спільно 32,56 часток у статутному капіталі) про скликання позачергових Загальних зборів учасників товариства. У вимозі учасників міститься інформація про фактичне доведення нинішнім директором товариства до банкрутства та порушення проти нього кримінального провадження (Ухвала райсуду від 10 травня 2016 року). Оскільки виконавчий орган чинить співвласникам товариства умисні й незаконні перешкоди у реалізації законних прав на управління своєю власністю та ухиляється від надання будь-якої інформації про засноване на наших коштах підприємство, я - як постійно діючий голова зборів учасників товариства - вирішив задовольнити вимогу двох Учасників про скликання позачергових загальних зборів…" (цитата мовою оригіналу зі збереженням стилістики та пунктуації автора) (т. 1, а. с. 7).

Вирішуючи питання про наявність чи відсутність юридичного складу правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову ОСОБА_5 про спростування недостовірної інформації, суд виходить з таких обставин.

Згідно з нормами ст. 61 Закону України "Про господарські товариства" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) загальні збори учасників товариства з обмеженою відповідальністю скликаються не рідше двох разів на рік, якщо інше не передбачено установчими документами.

Позачергові загальні збори учасників скликаються головою товариства при наявності обставин, зазначених в установчих документах, у разі неплатоспроможності товариства, а також у будь-якому іншому випадку, якщо цього потребують інтереси товариства в цілому, зокрема, якщо виникає загроза значного скорочення статутного капіталу.

Учасники товариства з обмеженою відповідальністю що володіють у сукупності більш як 20% голосів, мають право вимагати скликання позачергових загальних зборів учасників у будь-який час і з будь-якого приводу, що стосується діяльності товариства. Якщо протягом 25 днів голова товариства не виконав зазначеної вимоги, вони вправі самі скликати загальні збори учасників.

Відповідачі покликались на те, що рішенням позачергових загальних зборів учасників ТОВ "НВФ "Водполімер", оформленим протоколом від 14 липня 2015 року №2/15, функції голови товариства було покладено на голову загальних зборів ТОВ "НВФ "Водполімер" ОСОБА_3

Маючи намір ініціювати скликання позачергових загальних зборів учасників ТОВ "НВФ "Водполімер", учасники цього товариства - ОСОБА_6 . та ОСОБА_7 , сукупна частка яких у статутному капіталі ТОВ "НВФ "Водполімер" становила 32,56%, вважаючи головою товариства ОСОБА_3 , звернулися до останнього з вимогою від 09 березня 2017 року про скликання зборів. До відома будь-яких інших осіб зміст цієї вимоги доведений не був.

Отже, звернення відповідачів ОСОБА_6 і ОСОБА_7 до голови зборів ТОВ "НВФ "Водполімер" з вимогою про скликання позачергових загальних зборів учасників товариства є способом реалізації їх права на управління господарським товариством, учасниками якого вони є, а тому не може вважатись поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію фізичної особи - ОСОБА_5

ОСОБА_3 стверджував, що він виконував функції голови ТОВ "НВФ "Водполімер", а тому, надсилаючи учасникам ТОВ "НВФ "Водполімер" повідомлення про скликання позачергових загальних зборів учасників товариства від 15 березня 2017 року, ОСОБА_3 вважав, що він діє на виконання приписів ст. 61 Закону України "Про господарські товариства" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) як посадова особа ТОВ "НВФ "Водполімер", уповноважена скликати позачергові загальні збори учасників товариства.

Відтак, у суду відсутні підстави вважати надсилання відповідачем ОСОБА_3 повідомлення про скликання позачергових загальних зборів учасників ТОВ "НВФ "Водполімер" від 15 березня 2017 року поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію фізичної особи - ОСОБА_5 .

З огляду на викладене суд дійшов висовку про необхідність відмовити ОСОБА_5 у задоволенні його позову.

Керуючись ст. ст. 11, 15, 16, 200, 201, 277 ЦК України, ст. ст. 1, 5, 7, 30 Закону України "Про інформацію", ст. ст. 5, 12, 13, 81, 89, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення суду апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.В. Андрейчук

Повний текст рішення виготовлено 16 вересня 2019 року