ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6390/19 Справа № 183/1649/17 Суддя у 1-й інстанції - Городецький Д. І. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 червня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом,-

В С Т А Н О В И Л А:

У квінті 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Позов мотивований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його брат - ОСОБА_4 . На підставі договору купівлі-продажу від 23 березня 1979 року, який посвідчений Піщанською сільською радою Новомосковського району Дніпропетровської області за реєстровим № 21, зареєстрованого в Новомосковському бюро технічної інвентаризації за № 1019-4, його брат ОСОБА_4 був власником жилого будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі зазначеного договору, ОСОБА_4 був власником будинку з 1979 року, будинок був зареєстрований за ним в період з 1979 по 15 червня 2006 року, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області.

Позивач зазначив, що після смерті брата він у визначений законодавством шестимісячний строк звернувся до Новомосковської районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини.

Постановою нотаріуса Новомосковської районної державної нотаріальної контори від 03 лютого 2017 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після брата, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , з тих підстав, що право власності на зазначене нерухоме майно зареєстроване за ОСОБА_1 на підставі рішення Новомосковського міськрайонного суду дніпропетровської області від 15 червня 2006 року.

Позивач зазначив в заяві, що у відповідності до рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 червня 2006 року, ОСОБА_1 придбав спірний будинок за домашньою угодою, укладеною 15 травня 2005 року з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які в свою чергу, отримали будинок у ОСОБА_4 за біржовою угодою, зареєстрованою Новомосковською товарною біржею 30 серпня 2001 року.

За життя ОСОБА_4 оспорив біржову угоду та рішенням Новомосковського міськрайонного суду від 02 лютого 2004 року договір купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_4 , з однієї сторони, та ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , що був зареєстрований 30 серпня 2001року Новомосковською товарною біржею, визнано недійсним. Крім того, визнано недійсним свідоцтво про право власності на зазначений житловий будинок, видане ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , в зв`язку з чим, на момент смерті ОСОБА_4 був власником будинку.

Таким чином, на момент укладення письмової угоди - 15 травня 2005 року, яка укладена між ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , як продавцями, та ОСОБА_1 , як покупцем, продавці не були власниками будинку та не мали права ним розпоряджатися, а сама форма домашньої угоди не повідає вимогам ст..203 ЦК України.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 червня 2017 року позов задоволено та ухвалено визнати за ОСОБА_3 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який складається з: жилого будинку - літ.А-1житловою площею 25,1 кв.м., загальною площею 38,8 кв.м.; споруд - №1-3 в порядку спадкування за законом після брата - ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду мотивовано тим, що судом не встановлено наявності спадкоємців першої черги за законом, позивач є спадкоємцем другої черги за законом після ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , прийняв спадщину, суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на спірне нерухоме майно, оскільки право власності спадкодавця встановлена та підтверджується доказами, дослідженими судом.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду ухвалено з істотним порушенням засад змагальності цивільного судочинства, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і неправильного встановлення обставин справи.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер брат позивача - ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть.

Згідно спадкової справи, заведеної Новомосковською районною державною нотаріальною конторою, з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , звернувся ОСОБА_3 , а інших спадкоємців судом не встановлено.

Постановою нотаріуса Новомосковської районної державної нотаріальної контори від 03 лютого 2017 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , з тих підстав, що згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 79561732 від 03 лютого 2017 року, право власності на зазначене нерухоме майно зареєстроване за ОСОБА_1 на підставі рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 червня 2006 року.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 , на підставі договору купівлі-продажу від 23 березня 1979 року, який посвідчений Піщанською сільською радою Новомосковського району Дніпропетровської області за реєстровим № 21, зареєстрованого в Новомосковському бюро технічної інвентаризації за № 1019-4, був власником жилого будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 червня 2006 року встановлено, що ОСОБА_1 придбав спірний будинок за домашньою угодою, укладеною 15 травня 2005 року з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які в свою чергу, отримали будинок у ОСОБА_4 за біржовою угодою, зареєстрованою Новомосковською товарною біржею 30 серпня 2001 року.

В той же час, рішенням Новомосковського міськрайонного суду від 02 лютого 2004 року договір купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1 , який укладений між ОСОБА_4 , з однієї сторони, та ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , що був зареєстрований 30 серпня 200 року Новомосковською товарною біржею, визнано недійсним, а також визнано недійсним свідоцтво про право власності на зазначений житловий будинок, яке було видане ОСОБА_5 та ОСОБА_6

В зв`язку з наведеним, суд першої інстанції прийшов до висновку, що на момент смерті, ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , був власником будинку, а ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вже не були власниками будинку та не мали права ним розпоряджатися.

Встановлено, що 22 березня 2017 року ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області скасовано заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 червня 2006 року у справі за позовом ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу, визнання власності на будинок АДРЕСА_1 .

Задовольняючи позовні вимоги, районний суд обґрунтовано виходив з того, що судом не встановлено наявності спадкоємців першої черги за законом, позивач є спадкоємцем другої черги за законом після ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , прийняв спадщину, суд вважав за можливе визнати за позивачем право власності на спірне нерухоме майно, оскільки право власності спадкодавця встановлена та підтверджується доказами, дослідженими судом.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Доводи апеляційної скарги, що всупереч вимог закону, районний суд його про слухання справи не повідомляв, у зв`язку з чим він не мав змоги заперечувати проти позову та надавати докази для спростування позовних вимог, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки апелянт не позбавлений був надати свої докази до суду апеляційної інстанції, проте своїм правом він так і не скористався.

Доводи апеляційної скарги про те, що на момент відкриття спадщини спадкодавцю ОСОБА_4 право власності на спірне домоволодіння не належало, колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Інші приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

З`ясувавши в достатньо повному обсязі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 червня 2017 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко