Дата документу 14.08.2019
Справа № 334/8695/18
Провадження № 2-о/334/44/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2019 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Турбіної Т.Ф. при секретарі Лиходід А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Дніпровський районний відділ у місті Запоріжжі Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області про встановлення факту проживання на території України, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року.

В обґрунтування заяви зазначив, що з дня свого народження, а саме з 20.03.1955 року він проживає на території України та в якості документу, що підтверджував його особу, в нього був паспорт громадянина СРСР, який вчасно змінити на паспорт громадянина України не зміг з причин втрати, у зв`язку з притягненням заявника до кримінальної відповідальності та подальшим перебуванням в установах виконання покарань. Практично увесь час він був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 , в обґрунтування чого надав копію домової книги.

31.05.2018 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного відділу у місті Запоріжжі Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області із заявою про оформлення паспорта громадянина України, у зв`язку із втратою паспорта громадянина колишнього СРСР, але отримав відповідь, згідно якої у видачі вказаного документу було відмовлено з причин відсутності в УДМС даних про реєстрацію місця проживання заявника.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 станом на 24 серпня 1991 року на території України іншим чином не є можливим у в`язку з втратою документів, які б посвідчували цей факт, та неможливістю уповноважених органів видати ОСОБА_1 . паспорт громадянина України з огляду на відсутність даних про реєстрацію його місця проживання на території Запорізької області.

Представником Дніпровського РВ УДМС в Запорізькій області ОСОБА_2 надані письмові пояснення та зазначено, що у зв`язку з втратою заявником паспорта зразка колишнього СРСР та відсутність інформації про реєстрацію місця проживання заявника станом на 24.08.1991 не підтверджується його належність до громадянства України згідно ст. 3 Закону України «Про громадянство України», а тому на підтвердження належності до громадянства України може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року.

Заявник, його представник у судовому засіданні підтримали вимоги заяви та просили її задовольнити. Заявник додатково пояснив, що станом на 24.08.1991 року він працював на Запорізькому трансформаторному заводі і до 1992 року, після чого перебував під слідством у зв`язку з вчиненням кримінального правопорушення та після оголошення вироку відбув до установи виконання покарань, з якої повернувся вже коли Україна стала незалежною. Паспорт громадянина СРСР вже тоді було втрачено.

Представник заінтересованої особи в судовому засіданні надала пояснення, аналогічні тим, що надійшли до суду 15.01.2019 року.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 надали пояснення, з яких вбачається, що ОСОБА_1 дійсно постійно проживав за території України та жодного разу не виїжджав за кордон, і зокрема, станом на 24.08.1991.

Відповідно до ч.1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що у порядку ч. 2 ст. 256 ЦПК ( ст. 315 ЦПК згідно змін від 15.12.2017р.) суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 256 ЦПК ( ст. 315 ЦПК згідно змін від 15.12.2017р.) та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, та 13.11,1991 року, який має юридичне значення.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали на Україні і не були громадянами інших держав.

Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України.

Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено.

Перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України визначений Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженим Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215.

П.п. а) пункту 7 вказаного Порядку визначено, що а) громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року, в тому числі: осіб, які за станом на 13 листопада 1991 року проходили строкову військову службу на території України і після її проходження залишилися проживати на території України; осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або за станом на 13 листопада 1991 року відбували покарання в місцях позбавлення волі на території України та перебували у громадянстві колишнього СРСР і до набрання вироком суду законної сили постійно проживали відповідно на території УРСР або проживали на території України; - проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України.

У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року.

Судом встановлено, що згідно домової книги на житловий будинок АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був прописаний за вказаною адресою:

- приїхавши з о. Сахалін, Російської Федерації та отримавши посвідку на проживання у Ленінському РВВС м. Запоріжжя 27.05.1971 року строком на 5 років, був учнем у ПТУ № 22 м. Запоріжжя, знятий з реєстрації 19.12.1973 року;

- повернувшись з місць позбавлення волі (м. Вільнянськ, Запорізької області), 13.10.1975 року отримав паспорт НОМЕР_1 ЯЛ НОМЕР_2 , знятий з реєстрації 17.08.1976 року;

- повернувшись з м. Оренбург, паспорт 13.10.1975 року ХVI ЯЛ № 667846, знятий з реєстрації 26.10.1979 року у зв`язку з засудженням;

- повернувшись з м. Оренбург, довідка до 28.01.1980, знятий з реєстрації 04.02.1980 року у зв`язку з втратою;

- повернувшись з м. Ока на о. Сахалін, ІНФОРМАЦІЯ_2 року, отримав паспорт НОМЕР_3 , знятий з реєстрації 15.02.1983 року у зв`язку з вибуттям до м. Балаганськ, Усть-Удинського району, Іркутської області;

- повернувшись з місця позбавлення волі, 12.02.1991 року у Ленінському РВМВС отримав паспорт НОМЕР_4 , був знятий з реєстрації 07.10.1992 року у зв`язку з відбуттям в місця позбавлення волі на підставі вироку Ленінського районного народного суду м. Запоріжжя.

Таким чином, документально підтверджено, що ОСОБА_1 станом на 24 серпня 1991 року постійно проживав на території України та був зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , а його зняття з реєстрації за вказаною адресою у інші періоди було обумовлено вибуттям в місця позбавлення волі.

Вказані пояснення підтверджуються вироком Ленінського районного народного суду м. Запоріжжя від 07.10.1992 року (справа № 1-390/92), вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29.04.2005 року (справа № 1-350/05), постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 01.08.2006 року (справа № 5-189/05), а також долученою до заяви Довідкою Оріхівської ВК №88 Запорізької області від 22.01.2007 року про звільнення (Форма №1) та повідомленням від 22.01.2007 року, згідно якої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Самара, Росія 11.02.2007 року прибув до установи для відбування строку покарання.

З огляду на вищевказане, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 доведено належними та допустимими доказами факт його постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, а тому заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 259, 263 - 265, 268, 273, 293-294, 315 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт того, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Самара Російської Федерації, постійно проживав на території України станом на 24.08.1991 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Турбіна Т. Ф.