Справа №173/2426/18
Провадження №2/173/272/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2019 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

В складі: головуючого судді Петрюк Т.М.

При секретареві Рудовій Л.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному провадженні в місті Верхньодніпровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Верхньодніпровської міської ради Дніпропетровської області, про визнання права власності на земельну ділянку -

ВСТАНОВИВ:

04.10.2018 року до суду звернулася позивач ОСОБА_1 , з позовом про визнання права власності на земельну ділянку до відповідача ОСОБА_2

Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 08.10.2018 року позовну заяву залишено без руху і позивачеві наданий строк для усунення встановлених недоліків.

26.10.2018 року позивачем усунені встановлені судом недоліки.

22.11.2018 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи.

23.11.2018 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні на 23.01. 2019 року.

23.01.2019 року розгляд справи відкладений в зв`язку із задоволенням клопотання представника позивача про витребування доказів. Справу призначено до розгляду на 12.02.2019 року .

12.02.2019 року розгляд справи відкладений в зв`язку з неотримання судом витребуваних доказів. Справу призначено до розгляду на 22.03.2019 року.

22.03.2019 року розгляд справи відкладений в зв`язку із задоволенням клопотання представника позивача про витребування доказів. Справу призначено до розгляду на 08.05.2019 року

08.05.2019 року розгляд справи відкладений в зв`язку із задоволенням клопотання представника позивача про витребування доказів. Справу призначено до розгляду на 29.07.2019 року

29.07.2019 року розгляд справи відкладений за клопотанням представника позивача. Справу призначено до розгляду на 09.09.2019 року.

22.08.2019 року позивачем подана уточнена позовна заява, замінено відповідача у справі на Верхньодніпровську міську раду Дніпропетровської області.

09.09.2019 року проведене підготовче судове засідання. Справу призначено до розгляду на 09.09.2019 року .

Згідно поданої уточненої позовної заяви позивач просить визнати за нею право власності на земельну ділянку розташовану в АДРЕСА_1 , загальною площею площею 0.105 га., яка на підставі рішення виконкому Верхньодніпровської міської ради народних депутатів Дніпропетровської області № 626 від 30 грудня 1997 року переведену у приватну власність ОСОБА_2 про що складений державний акт про право приватної власності на землю серії ДП ВД 000604 від 04.02.1998 року, який зареєстрований в Книзі записів Державних актів про право приватної власності на землю за № 210 Верхньодніпровської міської ради народних депутатів Дніпропетровської області.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилаються на наступне : 18 жовтня 2001 року вона купила у ОСОБА_2 житловий будинок з господарськими спорудами,розташований за адресою: АДРЕСА_1 , про що був укладений договір купівлі-продажу № 1974 від 18 жовтня 2001 року, зареєстрований приватним нотаріусом Верхньодніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Зезуль Л.Я. Відповідно до укладеного договору купівлі продажу ОСОБА_2 , продав, а позивач купила житловий будинок з відповідними господарськими та побутовими спорудами та будівлями, розташований на присадибній земельній ділянці розміром 1032 кв.м. (земля вказана по фактичному користуванню. На вказаній земельній ділянці розміром 1032 кв.м., розташовані: один одноповерховий житловий будинок А-1 шлакоблочний, загальною жилою площею 42.5 кв.м., літня кухня Б-1, сараї В-1, Г-1, Д-1, погріб п/д, вбиральня Т, баня -Е, споруди 1, 2, 3, 4, 5,6, 7,8,9,10,І.

Договір набув чинності з моменту його державної реєстрації.

Після укладення цього правочину відчужував передав їй всі документи на придбане домоволодіння, а саме: технічний паспорт, справу про передачу земельної ділянки у власність від 1998 року, Державний акт про право приватної власності на землю серії ДП ВД НОМЕР_1 від 04 лютого 1998 року.

Кадастрового номеру земельній ділянці присвоєно не було, оскільки його присвоєння земельним ділянкам введено лише постановою КМ України № 749 від 18 серпня 2010 року.

По закінченню всіх заходів по придбанню домоволодіння вона з відповідачем не зустрічалась.

На даний час з`ясовано, що попереднім власником домоволодіння ОСОБА_2 , були оформлені документи на передачу земельної ділянки у приватну власність. Самі ж права на земельну ділянку із прийнятим Земельним кодексом України (2002 року) повинні бути переоформлені або у документи на право оренди, або у документи на право власності. Цього відповідачем за старими правилами зроблено не було.

Переоформити право власності на земельну ділянку в позасудовому порядку шляхом укладення договору із попереднім власником вона не має можливості, оскільки як з`ясувалось відчужував домоволодіння помер, що й стало підставою звернення до суду.

Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явились, подавши заяву про розгляд справи у їх відсутність, згідно поданої заяви представник позивача підтримує позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач, представник Верхньодніпровської міської ради Дніпропетровської області, в судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи у його відсутність, згідно поданої заяви проти задоволення позовних вимог не заперечує

Відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.

Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини

Судом встановлено, що 18 жовтня 2001 року позивач купила у ОСОБА_2 житловий будинок з господарськими спорудами,розташований за адресою: АДРЕСА_1 , про що був укладений договір купівлі-продажу № 1974 від 18 жовтня 2001 року, який посвідчений приватним нотаріусом Верхньодніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Зезуль Л.Я., що підтверджується копією договору купівлі-продажу.

Відповідно до укладеного договору купівлі продажу ОСОБА_2 , продав, а позивач ОСОБА_1 , купила житловий будинок з відповідними господарськими та побутовими спорудами та будівлями, розташований на присадибній земельній ділянці розміром 1032 кв.м. (земля вказана по фактичному користуванню). На вказаній земельній ділянці розміром 1032 кв.м., розташовані: один одноповерховий житловий будинок А-1 шлакоблочний, загальною жилою площею 42.5 кв.м., літня кухня Б-1, сараї В-1, Г-1, Д-1, погріб п/д, вбиральня Т, баня -Е, споруди 1,3, 4, 5,6, 8,9,10,І.

Договір набув чинності з моменту його державної реєстрації, на договорі є реєстраційний напис БТІ «Конкурент», що підтверджується копією договору купівлі-продажу.

За доводами позивача після укладення цього правочину відчужувач передав їй всі документи на придбане домоволодіння, а саме: технічний паспорт, справу про передачу земельної ділянки у власність від 1998 року, Державний акт про право приватної власності на землю серії ДП ВД № 000604 від 04 лютого 1998 року. Кадастрового номеру земельній ділянці присвоєно не було, оскільки необхідність його присвоєння було введене лише постановою КМ України № 749 від 18 серпня 2010 року.

Таким чином судом втановлено, що час укладення правочину купівлі-продажу домоволодіння, присадибна земельна ділянка була приватизована попереднім власником домоволодіння, який отримав Державний акт на право приватної власності на присадибну земельну ділянку. Але при укладенні правочину купівлі-продажу домоволодіння цей факт не був перевірений і у договорі купівлі-продажу зазначено, що відчужуваний житловий будинок розташований на присадибній земельній ділянці розміром 1032 кв.м. (земля вказана по фактичному користуванню).

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України - Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч.1,2 ст. 328 ЦК України - Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 381 ЦК України - Садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями.

У разі відчуження житлового будинку вважається, що відчужується вся садиба, якщо інше не встановлено договором або законом

Відповідно до ч.1, 2 ст. 120 ЗК України - У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Судом встановлено, що в результаті укладення договору купівлі продажу житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 у відчужувача будинку ОСОБА_3 , припинилось право власності на присадибну земельну ділянку, а у позивача ОСОБА_1 , виникло право власності на зазначену земельну ділянку. В самому договорі зазначено що ОСОБА_1 , купила житловий будинок з господарськими спорудами за вищевказаною адресою, розташований на присадибній земельній ділянці розміром 1032 кв.м., по фактичному користуванню. Таким чином у позивача виникло право власності на зазначену земельну ділянку на підставі укладеного правочину, тобто правомірно.

В свою чергу при укладенні правочину купівлі-продажу житлового будинку не було повідомлено відчужувачем, а нотаріусом не перевірено, що на момент відчуження житлового будинку, бувший власник будинку ОСОБА_2 , приватизував присадибну земельну ділянку і отримав Державний акт про право приватної власності на землю. Відповідно при відчудженні будинку необхідно було укладати окремий правочин купівлі-продажу присадибної земельної ділянки, але цього зроблено не було. За даних обставин право власності на присадибну земельну ділянку продовжує документально рахуватись за переднім власником домоволодіння, хоч фактично було припинене на час відчуження житлового будинку з господарськими спорудами.

Також судом встановлено, що відчужувач житлового будинку ОСОБА_4 , помер, що підтверджується копією актового запису про смерть від 15 жовтня 2004 року. Відповідно до інформаційної довідки із спадкового реєстру про спадкові справи і видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину встановлено, що за вказаними параметрами інформація у спадковому реєстрі відсутня. Тобто після смерті ОСОБА_2 , спадкова справа не відкривалась і свідоцтва про право на спадщину не спадкоємцями отримувались. Хоч ОСОБА_2 , склався заповіт, але спадкоємець за заповітом у встановлений строк не подав заяви про прийняття спадщини, відповідно є таким, що не прийняв спадщину. Також спадщина після смерті ОСОБА_5 ,. не визнана відумерлою.

За наведених обставин позивач позбавлена вирішити даний спір в позасудовому порядку шляхом укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки, оскільки власник земельної ділянки ОСОБА_2 , помер і ніхто із спадкоємців не прийняв спадщину після його смерті.

Отримати земельну ділянку у власність шляхом в виготовлення технічної документації на земельну ділянку (тобто приватизувати її) позивач також позбавлена можливості, оскільки документально власником присадибної земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 продовжує бути її попередній власник ОСОБА_2 .

За даних обставин суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки в зв`язку з укладенням договору купівлі-продажу домоволодіння у попереднього власника припинилось право власності на домоволодіння в цілому, включаючи присадибну земельну ділянку, а на даний час і у зв`язку із смертю власника земельної ділянки. У позивача, виникло право власності на домоволодіння, включаючи присадибну земельну ділянку, оскільки в самому договорі купівлі-продажу будинку з господарськими спорудами зазначено, позивачка купила будинок з господарчими спорудами розташований на присадибній земельній ділянці розміром 1032 кв .м., зазначений розмір земельної ділянки співпадає з її розміром, вказаним у Державному акті про право приватної власності на землю, виданого на ім`я ОСОБА_2 . Згідно зазначеного Державного акту на право приватної власності на землю серія ДП ВД № НОМЕР_1 , зазначено, що земельна ділянка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та ведення підсобного господарства тобто відповідає положенням ст. 381 ЦК України. 120 ЗК України. Оскільки судом ухвалюється рішення про визнання права власності на зазначену земельну ділянку суд вважає, що існують підстави для припинення права власності на вищезазначену земельну ділянку відносно попереднього власника, оскільки земельна ділянка перейшла до нового набувача за у кладеним правочином.

Понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в загальній сумі 704 грн. 80 грн., які суд вважає за можливе покласти на позивача так як судом не встановлено вини відповідача, щодо порушення прав позивача.

Керуючись ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги за позовом ОСОБА_1 до Верхньодніпровської міської ради Дніпропетровської області, про визнання права власності на земельну ділянку - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 (паспорт НОМЕР_3 ), зареєстрованою і проживаючою за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на земельну ділянку, розташовану в АДРЕСА_1 , загальною площею 0.105 га., яка на підставі рішення виконкому Верхньодніпровської міської ради народних депутатів Дніпропетровської області № 626 від 30 грудня 1997 року переведена у приватну власність ОСОБА_2 про що складений Державний акт про право приватної власності на землю серії ДП ВД 000604 від 04.02.1998 року, який зареєстрований в Книзі записів Державних актів про право приватної власності на землю за № 210 Верхньодніпровської міської ради народних депутатів Дніпропетровської області, припинивши право власності ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , на зазначену земельну ділянку.

Понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 704 грн. 80 грн., покласти на позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрованою і проживаючою за адресою: АДРЕСА_1

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту складання повного тексту рішення. Відповідно до п. 15.5 розділу ХШ Перехідні положення ЦПК України апеляційна скарга подається через Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області до приведення Положення про автоматизовану систему документообігу суду у відповідність із редакцією Цього кодексу

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду .

Учасники справи, яким копія рішення не була вручена у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідної копії рішення суду

Повний текст рішення виготовлений 09.09.2019 року

Суддя Петрюк Т.М.

Зареєстроване: 09.09.2019 року

Оприлюднене: 13.09.2019 року

Дата набрання законної сили: 10.10.2019 року