Справа № 182/3629/19
Провадження № 2/0182/2210/2019
17.09.2019 м. Нікополь
Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Рунчевої О.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження (без виклику сторін) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,-
Позивач 29.05.2019 року звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на наступні обставини.
05.08.2015 року він передав ОСОБА_2 у борг гроші у сумі 30 000 грн. , про що між ними укладений договір позики у письмовій формі. Також, відповідачкою власноручно написано розписку, в якій встановлено її зобов`язання щомісячно погашати борг виплатами по 5 000 грн. та зобов`язання у разі несплати боргу, відповідати своїм майном. Відповідно до договору позики відповідачка зобов`язалася повернути борг у строк до 05.08.2016 року.
24.08.2015 року відповідачка вдруге звернулася з проханням позичити гроші, цього ж дня між ними був укладений договір позики у письмовій формі, згідно якого він передав відповідачці гроші у сумі 50 000 грн. За умовами договору відповідачка зобов`язалася повернути гроші у строк до 24.08.2016 року. На підтвердження цих обставин також власноруч відповідачкою складено розписку.
До цього часу борг відповідачка не повернула, на його усні вимоги відповідачка постійно відстрочувала повернення боргу, а в подальшому стала уникати зустрічі з ним.
Враховуючи викладене, просить суд стягнути з відповідачки на його користь суму боргу за договором позики від 05.08.2015 року у розмірі 30 000 грн. 00 коп.,
-3 % від суми заборгованості в розмірі 3 375 грн. 00 коп. ;
-заборгованість із врахуванням індексу інфляції 11 640 грн. 00 грн., а всього за договором від 05.08.2015 року суму боргу в розмірі 45 015 грн. 00 коп.
За договором позики від 24.08.2015 року у розмірі 50 000 грн. 00 коп.,
-3 % від суми заборгованості в розмірі 5 625 грн. 00 коп. ;
-заборгованість із врахуванням індексу інфляції 19 400 грн. 00 грн., а всього за договором від 24.08.2015 року суму боргу в розмірі 75 025грн. 00 коп.
Сума за двома договорами становить 120 040 грн. 00 коп. Також, просить стягнути на його користь судовий збір в розмірі 1 200 грн. 40 коп.
Ухвалою про відкриття провадження від 04.07.2019 року позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, що відповідає вимогам ст. 279 ЦПК України. Відповідачу був наданий строк 15 днів з дня отримання ним такої ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву.
Ухвалу судді від 04.07.2019 року направлено відповідачу за його останнім місцем реєстрації (а.с. 14). До суду повернувся конверт з ухвалою судді від 04.07.2019 року, як не вручений за закінченням строку зберігання (а.с. 17, 18). Ухвала про відкриття провадження у відповідності до ч. 8 ст. 128, ч. 1 ст. 131 ЦПК України, вважається доставленою.
Відповідач не скористалася своїм правом на подання відзиву на позовну заяву, письмових заперечень щодо її вимог і змісту, клопотань суду не направила.
Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Суд на підставі ст. 280 ЦПК України розглянув справу заочно.
Суд вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на підставі наступного.
05.08.2015 року між сторонами укладений договір позики, відповідно до якого ОСОБА_1 передав у власність ОСОБА_2 30 000 грн. Згідно п. 2 Договору позики, повернення боргу має відбутися на протязі року , рівними частинами, не пізніше 05.08.2016 року (а.с. 8). На підтвердження вищезазначених обставин 05.08.2015 року відповідачем складено розписку (а.с. 7).
24.08.2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладений договір позики, відповідно до якого ОСОБА_1 передав у власність ОСОБА_2 50 000 грн. Згідно п. 2 Договору позики від 24.08.2015 року, повернення боргу має відбутися не пізніше 24.08.2016 року (а.с. 9). На підтвердження цих обставин також власноруч відповідачкою складено розписку (а.с. 9, зворот).
Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ст. 509 ЦК України в силу зобов`язання одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Статтею 526 ЦК передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі.
Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.
Позивачем в обґрунтування вимог позову було надано до суду оригінал Договору позики від 05.08.2015 року, оригінал Договору позики від 24.08.2015 року , розписки від 05.08.2015 року та розписки б/д. (а.с. 21, 22, 23). Факт складання договорів позики та зазначених розписок не оспорюється відповідачем.
Цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).
Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмета; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці.
Згідно частини другої статті 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це в розписці, яку він видає. Тобто кредитор має виконати свій обов`язок з повернення боргового документа, або видачі розписки при неможливості повернення боргового документа під час прийняття виконання.
Зміст розписки про одержання виконання у статті 545 ЦК України не встановлений, але, для забезпечення визначеності у відносинах суб`єктів логічним видається вказувати в ній, зокрема: підставу виникнення зобов`язання (наприклад, номер та дату укладення договору); ім`я (найменування) кредитора та боржника; суб`єктів, які здійснили виконання (боржник або інша особа) та які прийняли виконання (кредитор або управомочена ним особа); зміст зобов`язання (наприклад, сплата грошових коштів); дату або момент виконання зобов`язання; місце виконання зобов`язання; обсяг виконання (повний або частковий); місце знаходження (проживання) кредитора та боржника. дату і місце складення розписки.
У частині 545 ЦК України передбачено презумпцію належності виконання обов`язку боржником, оскільки наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. І навпаки, якщо борговий документ перебуває у кредитора, то це свідчить про неналежне виконання або невиконання боржником його обов`язку.
У контексті презумпції належності виконання обов`язку боржником потрібно акцентувати на декількох аспектах: (а) формулювання «наявність боргового документа у боржника» варто розуміти розширено, адже такий документ може перебувати в іншої особи, яка на підставі статті 528 ЦК України виконала зобов`язання; (б) вона є спростовною, якщо кредитор доведе протилежне. Тобто кредитор має можливість доказати той факт, що не зважаючи на «знаходження» в боржника (іншої особи) боргового документа, він не виконав свій обов`язок належно; (в) у частині третій статті 545 ЦК України регулюються як матеріальні, так і процесуальні відносини. Матеріальні втілюються в тому, що наявність боргового документа в боржника (іншої особи) свідчить про належність виконання зобов`язання. У свою чергу, процесуальні відносини проявляються в тому, що презумпція належності виконання розподіляє обов`язки з доказування обставин під час судового спору; (г) частина третя статті 545 ЦК України не охоплює всіх підстав підтвердження виконання зобов`язання, перерахованих у коментованій статті. Це пов`язано з тим, що і розписка про одержання виконання доводить належність виконання боржником обов`язків, особливо у тих випадках, за яких кредитору не передавався борговий документ. Тобто й наявність у боржника (іншої особи) розписки кредитора про одержання виконання підтверджує належність виконання боржником свого обов`язку.
Судом встановлено, що між сторонами укладені договори від 05.08.2015 року та від 24.08.2015 року , також відповідач надав розписку від 05.08.2015 року, що підтверджує укладення договору позики та прийняття відповідних зобов`язань.
Судом не приймається до уваги розписка про отримання відповідачем 50 000 грн., оскільки ця розписками не містить дати її складення (а.с. 23 , зворот).
Отже, дослідивши оригінали договорів від 05.08.2015 року та від 24.08.2015 року , розписку від 05.08.2015 року, які містять зобов`язання однієї особи - ОСОБА_2 повернути іншій особі - ОСОБА_1 у визначений строк визначену суму грошей, що становить основний зміст і всі істотні умови позикового зобов`язання, суд вважає, що вони є не тільки належним підтвердженням укладеного між сторонами договору позики зазначеної суми грошей, але й підтвердженням факту не виконання зобов`язання відповідачем щодо повернення позики у відповідності до вимог ст.ст. 526, 530, 1049 ЦК України.
Таким чином, оскільки ОСОБА_2 борг за договором позики не повернула, а отже, свої зобов`язання не виконала, що підтверджується матеріалами справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для покладення на відповідача обов`язку з повернення боргу за цим правочином.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Інфляція це знецінювання грошей і безготівкових коштів, що супроводжується ростом цін на товари і послуги (п. 2 Методологічних положень щодо організації статистичних спостережень за змінами цін (тарифів) на спожиті товари (послуги) і розрахунку індексу споживчих цін, що затверджені наказом Державного комітету статистики України від 14 листопада 2006 року №519). Показником, який характеризує рівень інфляції, є індекс споживчих цін. Індекс споживчих цін характеризує зміни у часі загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Він є показником зміни вартості фіксованого набору споживчих товарів та послуг у поточному періодів порівнянні з базовим.
Оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті гривні, то норми ч. 2 ст. 625ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, яке визначене договором у гривні.
Індекси інфляції за договором від 05.08.2015 року, згідно позовних вимог за період з вересня 2016 року по 01 травня 2019 рік становить:
Вересень 2016 року- 101, 8 Х жовтень 2016 року - 102, 8 Х листопад 2016 року 101, 8 Х грудень 2016 року - 100, 9 Х за 2017 рік 113, 7 Х за 2018 рік 109,8 Х січень 2019 року 101, 0 Х лютий 2019 року 100, 5 Х березень 2019 року -100, 9 Х квітень 2019 року - 101, 0 . Загальний індекс інфляції за період з вересня 2016 року по 01 травня 2019 рік складає 1, 388 %.
А отже, сума інфляційних нарахувань на суму боргу за період з вересня 2016 року по 01 травня 2019 рік складає 11 640 грн., з розрахунку: 30 000 грн. (сума боргу) х 138, 8 % / 100% (сукупний індекс інфляції) - 30 000 грн = 11 640 грн.
Індекси інфляції за договором від 24.08.2015 року, згідно позовних вимог, за період з вересня 2016 року по 01 травня 2019 року становить: 50 000 грн. (сума боргу) х 138, 8 % / 100%(сукупний індекс інфляції) - 50 000 грн = 19 400 грн.
Загальний розмір інфляційних нарахувань на суму боргу за договорами від 05.08.2015 року та 24.08.2015 року складає 11 640 грн.00 коп + 19 400 грн. 00 коп.= 31 040 грн. 00 коп., яка підлягає стягненню з відповідача.
Що ж стосується позовних вимог щодо стягнення з відповідача 3% річних за договорами від 05.08.2015 року та 24.08.2015 року в розмірі 3 375 грн. 00 коп. та 5 625 грн. 00 коп. , то вони підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.
Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.
Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника.
При обрахунку 3% річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні. 3% річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році).
Дана правова позиція висловлена Палатою Верховного Суду в постанові від 16 січня 2019 року справа № 373/2054/16-ц.
Отже, 3% річних за договором позики від 05.08.2015 року розраховуються з урахуванням боргу у розмірі 30 000 грн, помноженого на кількість днів прострочення, (які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання, а саме: з 06.08.2016 року до 01.05.2019 року, який суд перевіряє в межах заявлених вимог згідно принципу диспозитивності та становить 998 днів, помноженого на 3%, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році).
Тобто, 30 000 грн х 998 днів х 3 : 100 : 365 = 2 466 грн. 00 коп., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
Також, з відповідачки підлягає стягненню 3% річних за договором позики від 24.08.2015 року в розмірі 4 023 грн. 00 коп. , із розрахунку 50 000 грн х 979 днів (які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання, а саме: з 25.08.2016 року до 01.05.2019 року, який суд перевіряє в межах заявлених вимог згідно принципу диспозитивності) х 3 : 100 : 365.
З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості у розмірі 117 529 грн. 00 коп., яка складається із суми боргу за договором позики від 05.08.2015 року в розмірі 30 000 грн. 00 коп. та суми боргу за договором позики від 24.08.2015 року в розмірі 50 000 грн. 00 коп. , а всього 80 000 грн. 00 коп. , 3% річних від простроченої суми за договором позики від 05.08.2015 року в розмірі 2 466 грн. 00 коп., 3% річних від простроченої суми за договором позики від 24.08.2015 року в розмірі 4 023 грн. 00 коп. та заборгованість із врахуванням індексу інфляції за договором позики від 05.08.2015 року в розмірі 11 640 грн . 00 коп. та за договором позики від 24.08.2015 року в розмірі 19 400 грн, а всього заборгованість із врахуванням індексу інфляції в розмірі 31 040 грн. 00 коп.
Згідно частини 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Як вбачається з квитанції від 28.05.2019 року (а.с. 1) про сплату судового збору, розмір судових витрат, сплачених позивачем, складає 1 200 грн. 41 коп., а тому , з відповідача на користь позивача слід стягнути суму судових витрат по сплаті судового збору, пропорційну до розміру задоволених позовних вимог (позовні вимоги підлягають задоволенню на: 117 529 грн. 00 коп. *100% : 120 040 грн 40 коп. (ціни позову), тобто 99,02 % від суми сплаченого судового збору, що складає 1188 грн. 63 коп. (99, 02% * 1200, 40 грн.:100%).
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, ст.ст. 526, 530, 625, 1046, 1047,1049 ЦК України, -
В И Р І Ш И В:
Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 ) суму боргу в розмірі 117 529 грн. 00 коп. (сто сімнадцять тисяч п`ятсот двадцять дев`ять грн. 00 коп.), яка складається:
-суми боргу за договором позики від 05.08.2015 року в розмірі 30 000 грн. 00 коп. та суми боргу за договором позики від 24.08.2015 року в розмірі 50 000 грн. 00 коп. , а всього 80 000 грн. 00 коп. (вісімдесят тисяч грн. 00 коп),
-3% річних від простроченої суми за договором позики від 05.08.2015 року в розмірі 2 466 грн. 00 коп. та 3% річних від простроченої суми за договором позики від 24.08.2015 року в розмірі 4 023 грн. 00 коп., а всього 6 489 грн. 00 коп. ( шість тисяч чотириста вісімдесят дев`ять грн. 00 коп.)
-заборгованість із врахуванням індексу інфляції за договором позики від 05.08.2015 року в розмірі 11 640 грн . 00 коп. та за договором позики від 24.08.2015 року в розмірі 19 400 грн, а всього заборгованість із врахуванням індексу інфляції в розмірі 31 040 грн. 00 коп.( тридцять одна тисяча сорок грн. 00 коп.)
Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі 1188 грн. 63 коп. (одна тисяча сто вісімдесят вісім грн. 63 коп.).
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.
На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя: О. В. Рунчева