Постанова

Іменем України

18 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 216/4901/15-ц

провадження № 61-11886св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Сердюка В. В., Фаловської І. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»

на рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 червня 2016 року у складі судді

Бутенко М. В. та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області

від 26 жовтня 2016 року у складі колегії суддів: Михайлів Л. В.,

Барильської А. П., Митрофанової Л. В.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») про усунення перешкод у користуванні грошовими коштами, зобов`язання вчинити певні дії, відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що на підставі анкети-заяви від 12 березня 2013 року позивач уклав з відповідачем договір про відкриття карткового рахунку і отримав картку для виплат № НОМЕР_1 строком дії

по квітень 2018 року.

26 травня 2015 року фінансові операції за картковим рахунком позивача припинено, залишок коштів на рахунку складав 300 002,22 грн.

Звернувшись до відповідача із заявою про роз`яснення причин блокування його рахунку, позивач отримав відповідь про необхідність надання інформації та документів про здійснення фінансових операцій за вказаним картковим рахунком.

Оскільки після виконання вимог банку про надання інформації та документів, й на неодноразові звернення позивача про розблокування рахунку, рахунок відповідачем не було розблоковано, що створює позивачу перешкоди в користуванні належними йому грошовими коштами, ОСОБА_1 , з урахуванням збільшених позовних вимог, просив суд зобов`язати ПАТ КБ «ПриватБанк» усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні грошовими коштами, що знаходяться на платіжній картці

№ НОМЕР_1 в межах фактичного залишку коштів шляхом негайного розблокування зазначеної картки; зобов`язати відповідача повернути йому грошові кошти в розмірі 300 002,22 грн, що знаходяться на платіжній картці; стягнути з відповідача на свою користь індекс інфляції у розмірі 20 400,15 грн, 3 % річних від простроченої суми - 6 000 грн, збитки - 47 250 грн, моральну шкоду - 25 000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 червня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Зобов`язано ПАТ КБ «ПриватБанк» усунути ОСОБА_1 перешкоди

у користуванні грошовими коштами у сумі 300 002,22 грн, що знаходяться

на картковому рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 , відкритому

у відділенні «Новокриворізьке» Криворізької філії ПАТ КБ «ПриватБанк».

Зобов`язано ПАТ КБ «ПриватБанк» повернути ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 300 002,22 грн, що знаходяться на картковому рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 , відкритому у відділенні «Новокриворізьке» Криворізької філії ПАТ КБ «ПриватБанк».

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами обґрунтованість та законність блокування картки позивача, у зв`язку з чим порушене право позивача на розпорядження власними коштами підлягає відновленню шляхом зобов`язання відповідача розблокувати картковий рахунок позивача.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня

2016 року рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 червня 2016 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами обґрунтованість та законність блокування картки позивача та обов`язку банку, передбаченого статтями 1066-1074 ЦК України, за вимогою клієнта видати відповідну суму з його рахунку.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду в частині задоволених позовних вимог і ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині відмови у задоволенні позовних вимог не оскаржувалось, тому не підлягають перегляду в касаційному порядку.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не враховано, що банком на виконання вимог статті 64 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та частини сьомої статті 9 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), було призупинено здійснення операцій з використання платіжної картки, держателем якої є ОСОБА_1 , на підставі аналізу руху грошових коштів та висновку, що останній використовує платіжну картку для отримання грошових коштів та здійснення їх переказу в рамках функціонування протиправної схеми переведення в готівку грошей.

Крім того, оскільки позивач на вимогу банку не надав документів щодо походження значних сум, які надійшли на його рахунок, відповідач вважає, що, заблокувавши рахунок позивача, банк діяв в рамках укладеного між сторонами договору та в межах чинного законодавства.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники судового процесу не скористались правом подати відзив на касаційну скаргу, заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 січня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано цивільну справу.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 червня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У березні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Відповідно до підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки», у справі призначено повторний автоматизований розподіл.

Ухвалою Верховного Суду від 02 вересня 2019 року справу призначено до розгляду в складі колегії з п`яти суддів.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 12 березня 2013 року ОСОБА_1 підписав заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, на підставі якої йому відкрито картковий рахунок

№ НОМЕР_1 строком дії по квітень 2018 року.

26 травня 2015 року здійснення операцій з використанням платіжної картки позивача було припинено внаслідок блокування рахунку та грошових коштів на ньому ПАТ КБ «ПриватБанк».

На момент блокування карткового рахунку позивача на цьому рахунку були розміщені грошові кошти на загальну суму 300 002,22 грн.

Згідно з повідомленням ПАТ КБ «ПриватБанк» від 29 травня 2015 року з посиланням на положення статті 64 Закону України «Про банки і банківську діяльність» з метою уточнення характеру господарської діяльності, банк просив ОСОБА_1 надати договори фінансової допомоги та зазначити,

на які цілі були використані кошти, отримані з карткового рахунку, за період з 23 квітня по 26 травня 2016 року.

У відповідь на повідомлення банку від 29 травня 2015 року ОСОБА_1

29 травня 2015 року направив до банку лист з поясненнями про походження грошових коштів на його рахунку.

Листом від 11 червня 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» з посиланням на положення статті 64 Закону України «Про банки і банківську діяльність» просив надати відповіді на додаткові питання та надати підтверджуючи документи.

26 червня 2015 року ОСОБА_1 направив відповідь на лист банку

від 11 червня 2015 року, в якому зазначав, що неодноразово надавав ПАТ КБ «ПриватБанк» пояснення на всі питання банку та документи, які цікавили банк, а також повідомлялась інформація про мету використання рахунків, у зв`язку з чим просив терміново розблокувати рахунок.

01 липня 2015 року ОСОБА_1 направив банку претензію, в якій просив розблокувати його рахунок та надати вільний доступ до користування грошовими коштами.

08 лютого 2016 року ОСОБА_1 звернувся до банку із заявою, в якій просив закрити його картковий рахунок № НОМЕР_1 та повернути залишок коштів у зв`язку з безпідставним обмеженням користування власними коштами.

16 лютого 2016 року ОСОБА_1 звернувся до банку з вимогою, в якій просив закрити його картковий рахунок № НОМЕР_1 та повернути залишок коштів у зв`язку з безпідставним обмеженням користування власними коштами.

23 березня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до банку з розпорядженням про перерахування грошових коштів в сумі 300 002,22 грн з його рахунку на банківський рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Криворіжхарчоторг» (далі - ТОВ «Криворіжхарчоторг»), відкритий

в АТ Укрексімбанк», яке відповідачем не виконано, що підтверджується відповіддю АТ «Укрексімбанк» від 08 квітня 2016 року.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частин першої-третьої статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Згідно з частиною першою статті 1068 ЦК України банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Статтею 1071 ЦК України передбачено, що банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження.

Відповідно до частини першої статті 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на рахунку, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму та фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом. Банк не має права встановлювати заборону на встановлення обтяження, але може встановлювати розумну винагороду.

Згідно з частиною третьою статті 64 Закону України «Про банки та банківську діяльність» банк здійснює ідентифікацію, верифікацію клієнта (особи, представника клієнта) і вживає заходів відповідно до законодавства, яке регулює відносини у сфері запобігання легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, до відкриття рахунка клієнту, укладення договорів чи здійснення фінансових операцій, зазначених у частині другій цієї статті.

Частинами першою, другою статті 17 Закону України Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» визначено, що суб`єкт первинного фінансового моніторингу має право зупинити здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), яка (які) містить (містять) ознаки, передбачені статтями 15 та/або 16 цього Закону, та/або фінансові операції із зарахування чи списання коштів, що відбувається в результаті дій, які містять ознаки вчинення злочину, визначеного Кримінальним кодексом України, та зобов`язаний зупинити здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), якщо її учасником або вигодоодержувачем за ними є особа, яку включено до переліку осіб, пов`язаних з провадженням терористичної діяльності або щодо яких застосовано міжнародні санкції (якщо види та умови застосування санкцій передбачають зупинення або заборону фінансових операцій), і в день зупинення повідомити спеціально уповноваженому органу в установленому законодавством порядку про таку (такі) фінансову (фінансові) операцію (операції), її (їх) учасників та про залишок коштів на рахунку (рахунках) клієнта, відкритому (відкритих) суб`єктом первинного фінансового моніторингу, який зупинив здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), та у разі зарахування коштів на транзитні рахунки суб`єкта первинного фінансового моніторингу - про залишок коштів на таких рахунках в межах зарахованих сум. Таке зупинення фінансових операцій здійснюється на два робочих дні з дня зупинення (включно).

Спеціально уповноважений орган може прийняти рішення про подальше зупинення фінансової (фінансових) операції (операцій), здійснене відповідно до частини першої цієї статті, на строк до п`яти робочих днів, про що зобов`язаний негайно повідомити суб`єкту первинного фінансового моніторингу, а також правоохоронним органам, уповноваженим приймати рішення відповідно до Кримінального процесуального кодексу України.

Відповідно до пункту 91 Положення про здійснення банками фінансового моніторингу, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 26 червня 2015 року № 417 банк зобов`язаний інформувати визначені законодавством України правоохоронні органи за місцем розташування банку про фінансові операції, стосовно яких є підстави підозрювати, що вони пов`язані, стосуються або призначені для фінансування тероризму чи фінансування розповсюдження зброї масового знищення, та їх учасників у день виявлення, але не пізніше наступного робочого дня з дня реєстрації таких фінансових операцій.

Отже, правомірність блокування карткового рахунку можлива лише у випадку подальшого вчинення банком дій, визначених Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, що відповідачем у порушення вимог статей 10, 60 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи у судів першої та апеляційної інстанцій) не доведено належними та допустимими доказами обґрунтованість та правомірність блокування карткового рахунку, відкритого на ім`я позивача.

Суди встановили, що картковий рахунок позивача заблоковано банком

у травні 2015 року й на вимогу позивача його розблокувати відповідачем на підставі статті 64 Закону України «Про банки і банківську діяльність»

витребовувалася у позивача інформація щодо фінансових операцій за його рахунком, що мало місце 29 травня, 11 та 18 червня 2015 року.

Позивачем на вимогу банку були надані письмові пояснення та копії відповідних документів. Однак, не зважаючи на це, картковий рахунок позивача розблокований банком не був, у зв`язку з чим позивач був обмежений у праві розпорядження грошовими коштами, які обліковувалися на ньому.

Крім того, матеріали справи не містять доказів на підтвердження виконання відповідачем встановленої Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) процедури інформування правоохоронних органів про фінансові операції за картковим рахунком ОСОБА_1 з наявності підозри щодо неправомірності їх проведення та наявності рішення, прийнятого з цього питання правоохоронними органами.

Враховуючи вищевказані обставини, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.

Доводи касаційної скарги щодо законності дій банку з посиланням на статтю 64 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та частину сьому статті 9 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), є безпідставними, оскільки вказані норми не передбачають блокування рахунку, а стаття 17 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» встановлює порядок здійснення такого блокування, дотримання якого є обов`язковим.

Посилання в касаційній скарзі на те, що, оскільки позивач на вимогу банку не надав документів щодо походження значних сум, які надійшли на його рахунок, відповідач вважає, що, заблокувавши рахунок позивача, банк діяв в рамках укладеного між сторонами договору та в межах чинного законодавства, колегій суддів відхиляє, оскільки вказане спростовується матеріалами справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року).

Рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду є достатньо мотивованими та такими, що відповідають нормам закону.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а зводяться до незгоди заявника із висновками судів, в основному направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому оскаржувані судові рішення необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2016 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська