РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/522/19

14 червня 2019 року

м.Костопіль

Костопільський районний суд Рівненської області в складі:

головуючий суддя Левчук В.В.

секретар судового засідання Зберун К.Ф.

за участю:

позивача не з`явився

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника третьої особи Наулік Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Костопільського районного суду Рівненської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №564/522/19 за позовом ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_5 ( АДРЕСА_1 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору орган опіки та піклування - Служба у справах дітей Костопільської районної державної адміністрації (м.Костопіль Рівненської області, вул.Незалежності 7) про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулась до Костопільського районного суду Рівненської області з цивільним позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору орган опіки та піклування - служба у справах дітей Костопільської районної державної адміністрації про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачі не проживають по місцю реєстрації з 01 квітня 2017 року. Особистих речей відповідачів у будинку немає. Участі в утриманні будинку та оплаті комунальних послуг не приймають. Реєстрація відповідачів у будинку позбавляє позивача можливості в повній мірі розпоряджатись своєю власністю та оформити пільги по оплаті комунальних послуг.

Позивач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, подала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засідання позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позові.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково щодо себе та повнолітньої дочки. Щодо неповнолітньої ОСОБА_4 заперечила.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилась, про дату і час судового засідання повідомлялась вчасно та належним чином, про причини неявки суду не повідомила.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилась, про дату і час судового засідання повідомлялась вчасно та належним чином, про причини неявки суду не повідомила.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору орган опіки та піклування - служби у справах дітей Костопільської районної державної адміністрації Наулік Л.І. заперечила проти задоволення позову в частині визнання неповнолітньої ОСОБА_4 такою, що втратила право користування житловим приміщення.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача ОСОБА_2 , пояснення представника третьої особи, всебічно, повно та об`єктивно дослідивши наявні у матеріалах справи докази, встановив наступне.

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно індексний номер 25749757 від 19.08.2014 року, позивачу на праві приватної власності належить житловий будинок в АДРЕСА_1 , що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер 25749932 від 19.08.2014 року.

Відповідно до довідки №297 від 22.02.2019 року, виданої Підлужненською сільською радою Костопільського району Рівненської області, у житловому будинку в АДРЕСА_1 зареєстровані, зокрема, син позивача ОСОБА_6 та відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Із позовної заяви вбачається, що син позивача перебував у шлюбі з відповідачкою ОСОБА_2 , у зв`язку із чим остання, а у подальшому їх діти, були вселені до належного позивачці спірного житлового будинку, яка як власник цього майна надала право користуватись ним.

Разом з тим, відповідачі спільним побутом з позивачкою не була пов`язана і після припинення шлюбних відносин із сином позивачки вибули із зазначеного житлового будинку.

З сином позивачки ОСОБА_2 офіційно розлучилась у 2018 році.

Судом також встановлено, що відповідач ОСОБА_5 одружилась, має власну сім`ю та проживає разом із своєю сім`єю в місті Київ.

Відповідач ОСОБА_2 вказаних обставин не заперечувала.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 406 ЦК України, сервітут припиняється у разі, зокрема, припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Таким чином, відповідач ОСОБА_2 та ОСОБА_5 не являється членом сім`ї позивача, а за таких обставин суд дійшов висновку про те, що на спірні правовідносини не поширюються норми статей 71, 64, 156 ЖК УРСР та статті 405 ЦК України і право відповідачів на користування чужим майном (спірним житловим будинком) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень частини другої статті 406 ЦК України (аналогічною є правова позиція Верховного Суду України, постанова ВСУ від 15 травня 2017р. у справі № 6-2931цс16).

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є колишньою дружиною сина позивача, а ОСОБА_5 є повнолітньою онукою позивача. Відповідачі зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 , однак за вказаною адресою не проживають тривалий час без поважних причин. Сторони спільного господарства не ведуть, договору на користування житлом з власником будинку не укладали, відповідач ОСОБА_2 проживає за іншою адресою, відповідач ОСОБА_5 проживає у м.Київ із своєю сім`єю, а тому суд дійшов переконливого висновку про те, що відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_5 слід визнати такими, що втратив право на користування вказаним житловим приміщенням.

Суд також враховує, що часткове визнання позову відповідачем ОСОБА_2 не суперечить закону та не порушує права будь-яких осіб, а тому таке визнання позову приймається судом.

За вказаних обставин, суд дійшов висновку, що позов в частині визнання відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_5 такими, що втратили право користування житловим приміщенням є обґрунтованим та підлягає до задоволення.

Щодо позовної вимоги про визнання неповнолітньої ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком в АДРЕСА_1 , то суд звертає увагу, що ОСОБА_4 є неповнолітньою дочкою сина позивача - ОСОБА_6 та відповідача ОСОБА_2 , що не заперечували сторони.

Відповідно до абз.2, 3 Тимчасового порядку реєстрації фізичних осіб за місцем проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 року N35, який діяв до 11.05.2006 року, діти, які не досягли 15-річного віку і проживають разом з батьками (опікунами, піклувальниками), реєструються разом з батьками (опікунами, піклувальниками) або з одним з батьків чи особою, яка їх замінює. Новонароджені реєструються за заявою одного з батьків.

Вказаним Тимчасовим порядком згоди власника житла на реєстрацію у ньому малолітньої чи неповнолітньої дитини не було передбачено.

Відтак відповідач ОСОБА_4 , як член сім`ї ОСОБА_6 , була зареєстрована у будинку в АДРЕСА_1 на законних підставах.

Відповідно до ч.3, 4, 6 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Відтак відповідач ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як член сім`ї сина відповідача - ОСОБА_6 , має право на проживання у вказаному житловому будинку.

Враховуючи викладене суд дійшов переконливого висновку, що позов в частині визнання неповнолітньої ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно приписів ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

При поданні позову позивачем сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн., що підтверджується квитанцією №177310058 від 22.02.2019.

Таким чином, позивачу з державного бюджету підлягає поверненню судовий збір у розмірі 384,20 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 406 ЦК України, ст.ст. 49, 141, 223, 247, 280, 263-265, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_5 ( АДРЕСА_1 ) про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задоволити частково.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такою, що втратила право на користування житловим приміщенням за адресою АДРЕСА_1 .

Визнати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , такою, що втратила право на користування житловим приміщенням за адресою АДРЕСА_1 .

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Повернути ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ) з Державного бюджету судовий збір у розмірі 384 /триста вісімдесят чотири/ грн. 20 копійок, сплачений згідно квитанції №177310058 від 22.02.2019 при поданні позовної заяви.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду через Костопільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 /тридцяти/ днів з дня його проголошення.

Якщо у судовому засіданні оголошено лише вступну і резолютивну частини рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного судового рішення - 18.06.2019.

СуддяВ. В. Левчук