ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2019 року м. Чернівці

Справа № 713/1477/18

Провадження № 22-ц/ 822/178/19

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Литвинюк І. М.

суддів: Перепелюк І.Б., Яремка В.В.

секретар - Скрипка С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 11 грудня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, завданої в результаті пошкодження сільськогосподарських культур, головуючий у І-й інстанції - Кибич І.А.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, завданої в результаті пошкодження сільськогосподарських культур.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що вона є власником земельної ділянки площею 0,25 га, що знаходиться в АДРЕСА_1. Частину цієї земельної ділянки вона використовує під город для вирощування для власних потреб сільськогосподарських культур, зокрема: капусти, буряку червоного, цибулі, кукурудзи, квасолі (пішої та тичкової), картоплі, огірків та помідорів.

Навесні 2018 року на власному городі висадила та посіяла сільськогосподарські культури.

Зазначала, що її сусід ОСОБА_1 утримує вівці, за якими не здійснює належний контроль, що призводить до того, що вони виходять на городи сусідів і буквально знищують насадження. На її прохання та прохання сусідів належним чином доглядати свої вівці і не допускати пошкоджень ними городніх культур відповідач повністю ігнорує, стверджуючи при цьому, що його вівці будуть ходити туди, куди їм заманеться, і ніхто не сміє цьому заважати.

В черговий раз, а саме 26 червня 2018 року, отара овець, які належать ОСОБА_1, безконтрольно покинули межі свого господарства та вийшли на її город, та перебуваючи на городі, всупереч її на те волі, пошкодили ряд сільськогосподарських культур. З приводу цього вона звернулася із заявою до Вижницької ОТГ Чернівецької області, до складу якої входить с. Виженка Вижницького району Чернівецької області. Листом Вижницької міської ради Чернівецької області від 05 липня 2018 року за №02- 21/1070 повідомляється, що на її звернення від 26 червня 2018 року працівниками КУП "Комунальник" Вижницької міської ради ОСОБА_4, ОСОБА_5 та посадовою особою міської ради в.о. старости с. Виженка Савчукевичем В.П. було проведено огляд її господарства (городу). При обстеженні встановлено, що на її земельній ділянці та земельних ділянках сусідів ОСОБА_7, ОСОБА_8 отарою овець, які належать ОСОБА_1, було пошкоджено ряд сільськогосподарських культур, у зв'язку з чим було складено акт обстеження даних господарств (городів) та встановлено суму збитків.

Згідно з актом обстеження її господарства (городу), що в с. Виженка Вижницького району Чернівецької області, складеним комісією Вижницької міської ради Чернівецької області 03 липня 2018 року, було встановлено, що на її земельній ділянці отарою овець, які належать ОСОБА_1 та які безконтрольно вийшли за межі свого господарства, було пошкоджено ряд сільськогосподарських культур, а саме: кущі капусти 45 шт., буряк червоний 30 кг., цибуля 10 кг., кукурудза 15 шт., квасоля (піша) 30 кущів, квасоля (тичкова) 40 кущів. Сума завданих збитків станом на 26 червня 2018 року, згідно довідок наданих відділом економіки Вижницької міської ради, становить 4 730 грн.

Добровільно відшкодувати заподіяну їй шкоду відповідач відмовляється, що стало підставою для звернення з даним позовом до суду.

Просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь 4 730 грн в рахунок відшкодування заподіяної майнової шкоди, 2 000 грн в рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу та 704,80 грн судового збору.

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 11 грудня 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 майнову шкоду, завдану в результаті пошкодження сільськогосподарських культур у розмірі 4 730 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

На зазначене рішення суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні позовних вимог.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, та порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вказує на те, що відповідно до постанови КМУ від 19 квітня 1993 року №284 «Про порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам» комісія для складення акта обстеження пошкоджень сільськогосподарських культур мала б бути створена Вижницькою РДА із залученням до її складу позивача та відповідача, проте, акт складений комісією КУП «Комунальник», яка при цьому виходила на місце обстеження не в повному складі.

Також зазначає, що розрахунок збитків від витрат незібраної сільськогосподарської продукції здійснюється відповідно до Методики оцінки збитків від наслідків надзвичайних ситуацій техногенного і природного характеру, яка затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2002 року №175, однак позивачем не надано розрахунок завданих збитків, визначених згідно з даною Методикою. Наданий позивачем розрахунок таким не являється, оскільки ніким не підписаний, не затверджений і є просто аркушем паперу.

На апеляційну скаргу ОСОБА_2 подала відзив, у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Аргументуючи відзив, зазначає, що твердження апелянта про те, що вівці не є його власністю, не відповідає дійсності та спростовується матеріалами справи, а також показами свідків.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України визначено питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено належними та допустимими доказами факт завдання їй шкоди за участю отари овець, яку утримує відповідач ОСОБА_1, розмір завданої шкоди.

Проте, з даним висновком колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2 є дружиною власника земельної ділянки площею 0,25 га, що знаходиться в АДРЕСА_1, цільове призначення 1-8 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку Серія НОМЕР_1.

З відповіді Вижницької міської ради №02-21/1070 від 05 липня 2018 року вбачається, що на звернення ОСОБА_2 від 26 червня 2018 року повідомлено, що працівниками КУП «Комунальник» Вижницької міської ради ОСОБА_4, ОСОБА_5 та посадовою особою в.о. старости с.Виженка Савчукевичем В.П. було проведено огляд господарств (городів) ОСОБА_2, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, в ході якого встановлено, що на їх земельних ділянках вівцями, які належать ОСОБА_1, було пошкоджено ряд сільськогосподарських культур. У зв'язку з цим складено акт обстеження даних господарств (городів) та встановлено суму збитків.

З акту обстеження господарства (городу) ОСОБА_2 в с. Виженка від 03 липня 2018 року вбачається, що директором КУП «Комунальник» Овадюк Л.С. спільно з в.о. старости с. Виженка Савчукевичем В.П., працівниками КУП «Комунальник» Вижницької міської ради ОСОБА_4 та ОСОБА_5 проведено огляд господарства (городу) жительки с. Виженка ОСОБА_2, в ході якого було встановлено, що на земельній ділянці ОСОБА_2 отарою овець, які належать ОСОБА_1 та які безконтрольно вийшли за межі свого господарства, пошкоджено ряд сільськогосподарських культур, а саме: кущі капусти 45 шт., буряк червоний 30,00 кг., цибуля 10,00 кг., кукурудза 15 шт., квасоля (піша) 30 кущів, квасоля (тичкова) 40 кущів. Сума завданих збитків становить 4 730грн. Акт підписаний директором КУП «Комунальник» Овадюк Л.С., в.о. старости с. Виженка Савчукевичем В.П., працівниками КУП «Комунальник» ОСОБА_5 та ОСОБА_4

Позивачкою ОСОБА_2 надано відповідь начальника Вижницького ВП Кіцманського ВП ГУНП в Чернівецькій області №7681/123/48/01/2018 від 22 жовтня 2018 року на адвокатський запит, з якої вбачається, що ОСОБА_2 неодноразово зверталася до Вижницького ВП із заявами (повідомленнями), які зареєстровані в Журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події Вижницького ВП стосовно того, що на її земельній ділянці (городі) випасаються вівці, які належать ОСОБА_1.

Заявниці рекомендовано звернутися до суду у цивільно-правовому порядку, що підтверджується копією відповіді та висновками за результатами перевірки за зверненнями ОСОБА_2 ЖЄО №830 від 29.03.2016 року; ЖЄО №875 від 18.03.2017 року; ЖЄО №1281 від 23.04.2017 року; ЖЄО №1979 від 16.06.2018 року; ЖЄО №285 від 26.06.2018 року.

Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Загальні підстави для відповідальності за заподіяння майнової шкоди встановлені статтею 1166 ЦК України, згідно з якою шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є вчинення особою правопорушення.

Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв'язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав і інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв'язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв'язок протиправної поведінки і шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода наслідком.

Отже, відповідно до вимог ст.1166 ЦК України на позивача покладено обов'язок доказати наявність заподіяної йому шкоди та її розмір, а відповідач в даних правовідносинах може бути звільнений від відповідальності лише при доведеності ним обставин, що шкода була завдана не з його вини, тобто передбачається презумпція вини заподіювача шкоди.

За змістом ст.157 ЗК України відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу, в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і стічними водами. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, відповідно до п.1 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам, затвердженого постановою КМУ від 19 квітня 1993 року № 284, власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні вилученням (викупом) та тимчасовим зайняттям земельних ділянок, встановленням обмежень щодо їх використання, погіршенням якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей земельних ділянок або приведенням їх у непридатний для використання стан та неодержанням доходів у зв'язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок.

Згідно з пунктом 1 Порядку власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні, зокрема, неодержанням доходів у зв'язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок. Відповідно до пункту 3 Порядку відшкодуванню підлягають збитки власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані. Розміри збитків, у тому числі неодержані доходи, згідно з пунктом 2 Порядку, визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад, до складу яких включаються представники Київської, Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, виконавчих комітетів міських (міст обласного значення) рад (голови комісій), власники землі або землекористувачі (орендарі), яким заподіяні збитки, представники підприємств, установ, організацій та громадяни, які будуть їх відшкодовувати, представники територіальних органів Держгеокадастру, Держекоінспекції, фінансових органів, органів у справах містобудування і архітектури та виконавчих комітетів сільських, селищних, міських (міст районного значення) рад, на території яких знаходяться земельні ділянки.

Однак, в матеріалах справи наявний акт обстеження господарства (городу) ОСОБА_2 від 03 липня 2018 року, складений та підписаний Директором КУП «Комунальник» Овадюк Л.С., працівниками КУП «Комунальник» ОСОБА_5, ОСОБА_4, в.о. старости с.Виженка Савчукевич В.П., без повідомлення й присутності ОСОБА_1, що не відповідає наведеним вище вимогам.

З огляду на викладене, зазначений акт не затверджений органом, що створив комісію. До комісії не увійшли власники землі, яким була заподіяна шкода, та громадяни, які завдали шкоду.

Із роз'яснень, викладених у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27 березня 1992 року №6, вбачається, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Отже, відсутність такого елементу складу цивільного правопорушення як вина, виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

За таких обставин, колегія суддів не погоджується висновком суду першої інстанції та вважає недоведеним факт належності ОСОБА_1 овець, які заподіяли майнову шкоду позивачу.

Також суд не звернув увагу на п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», яким судам роз'яснено, що вирішуючи спори про відшкодування власникам землі й землекористувачам шкоди, заподіяної самовільним зайняттям або забрудненням земельних ділянок та іншими порушеннями земельного законодавства, суди мають виходити з того, що відповідно до статті 156 ЗК, статті 1166 ЦК така шкода відшкодовується у повному обсязі. Розмір шкоди, заподіяної пошкодженням посівів і насаджень при прокладенні шляхів, трубопроводів та проведенні розвідувальних, бурових, будівельних робіт, псуванням і забрудненням сільськогосподарських та інших земель, іншими порушеннями земельного законодавства, визначається з урахуванням витрат на відновлення родючості землі, а також доходів, які власник землі або землекористувач міг би одержати при використанні земельної ділянки і які він не одержав за час до приведення землі у стан, придатний для її використання за цільовим призначенням, або до повернення самовільно зайнятої ділянки. Зокрема, при пошкодженні посівів, самовільному зайнятті ріллі або сінокосінні на користь землекористувача (власника) стягується вартість неодержаних сільськогосподарської продукції чи сіна, обчислена за ринковими цінами, з урахуванням середньої врожайності певної культури в господарстві, за винятком витрат виробництва, пов'язаних зі збиранням урожаю, а також витрат на відновлення якості земель відповідно до їхнього призначення. Якщо замість пошкоджених посівів землекористувач провів у тому ж сезоні повторний посів культур, відшкодуванню підлягають витрати на пересівання (вартість насіння, обробітку землі тощо).

Наданий позивачем розрахунок не містить відомостей щодо визначення ціни за ринковими цінами з урахуванням середньої врожайності пошкоджених культур в господарстві ОСОБА_2

Крім того, з листа в.о. старости с. Виженка Савчукевича В.П. вбачається, що згідно з даними погосподарської книги с.Виженка станом на 2018 рік в наявності у домогосподарстві по АДРЕСА_2, де зареєстрований ОСОБА_1, домашніх тварин, зокрема, овець немає. Вівці 20 штук та 2 кози згідно з погосподарською книгою записані за адресою: АДРЕСА_3 у господарстві співмешканки ОСОБА_9. (а.с.49).

Крім цього, з січня 2018 року запроваджено обов'язкову реєстрацію овець.

Відповідно до ч.4 ст.12 ЗУ «Про захист тварин від жорстокого поводження» визначено, що шкода, заподіяна особі або майну фізичної особи, а також шкода, заподіяна майну юридичної особи твариною, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її утримує.

Наказом Міністерства аграрної політики № 20 від 16 січня 2018 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07 лютого 2018 року, «Про затвердження Порядку ідентифікації та реєстрації овець і кіз», чинного на час виникнення спірних правовідносин, запроваджено обов'язкову ідентифікацію та реєстрацію овець і кіз.

Зокрема, п.1, 2 розділу І цей Порядок встановлює вимоги до здійснення ідентифікації, реєстрації та переміщення овець і кіз та є обов'язковим для всіх юридичних і фізичних осіб, що займаються розведенням та утриманням овець і кіз, здійснюють їх продаж, забій, утилізацію, надають послуги зі штучного осіменіння та організовують виставки за участю овець і кіз.

Пунктом 1 розділу ІІ Порядку визначено, що юридичні та фізичні особи зобов'язані зареєструвати свої господарства в Реєстрі тварин перед прибуттям першої ідентифікованої та зареєстрованої у встановленому порядку тварини або початком проведення ідентифікації та реєстрації тварин.

В силу п.1 розділу ІV Порядку власник/утримувач, який займається розведенням, утриманням, торгівлею тваринами, здійснює забій, утилізацію та організовує виставки з участю тварин (за винятком перевізників), зобов'язаний вести облік усіх тварин шляхом занесення інформації до книги обліку тварин чи Реєстру тварин.

Абзац 2 п.2 розділу ІV Порядку передбачає, що фізична особа за відсутності доступу до Реєстру тварин зобов'язана повідомляти Адміністратора Реєстру тварин про всі факти народження, передачі права користування, купівлі, продажу та смерті тварини протягом п'яти робочих днів з дати таких дій або подій.

Згідно абз.2 п.6 розділу ІV Порядку юридичні та фізичні особи зобов'язані: подавати дані до Адміністратора Реєстру тварин про всі переміщення тварин, надходження нових тварин до господарства, а також забій, утилізацію, падіж тварин протягом п'яти робочих днів з дати таких дій або подій; надавати інформацію про походження, ідентифікацію, пункт призначення (переміщення) тварини, власником/утримувачем якої він є, протягом десяти робочих днів з моменту отримання запиту від Адміністратора Реєстру тварин.

Пунктом 1 розділу V Порядку передбачено, що після ідентифікації тварини в господарстві юридична або фізична особа зобов'язана здійснити дії з реєстрації тварини в Реєстрі тварин. Для цього власник/утримувач самостійно або з допомогою працівника Адміністратора Реєстру тварин заповнює реєстраційну відомість овець/кіз на одну тварину або групу тварин.

З наведеного вбачається, що доказом наявності у фізичної особи тварин (овець/кіз) є реєстрація тварини в Реєстрі тварин, однак такі відомості в матеріалах справи відсутні.

Щодо посилання апелянта на те, що розрахунок збитків від втрат незібраної сільськогосподарської продукції повинен був бути здійснений відповідно до Методики оцінки збитків від наслідків надзвичайних ситуацій техногенного і природного характеру, що затверджена постановою КМУ №175 від 15 лютого 2002 року, то колегія зазначає, що цю методику розроблено з метою визначення розмірів збитків від наслідків надзвичайних ситуацій техногенного і природного характеру, завданих здоров'ю людей та об'єктам національної економіки, та жодним чином не поширюється на правовідносини, які склалися у цій справі.

З урахуванням наведеного, відповідно до п.1-4 ч.1, ч.2 ст.376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Враховуючи задоволення апеляційної скарги, відповідно до ст.141 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню понесені останнім та документально підтверджені судові витрати у виді судового збору у розмірі 1 057,20 грн, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 11 грудня 2018 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, завданої в результаті пошкодження сільськогосподарських культур, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1 057 (одна тисяча п'ятдесят сім) гривень 20 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий І.М. Литвинюк

Судді: І.Б. Перепелюк

В.В. Яремко