КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №367/7324/16-ц
Апеляційне провадження №22-ц/824/2228/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах - головуючого Сержанюка А.С., суддів Мельника Я.С., Сліпченка О.І., із участю секретаря Тютюнник О.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 28 вересня 2018 року у справі за позовом першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави, в особі Кабінету Міністрів України, до ОСОБА_1, треті особи: Міністерство екології та природних ресурсів України, Національний природний парк «Голосіївський» про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння,

В С Т А Н О В И В :

29 вересня 2016 року перший заступник прокурора Київської області звернувся до суду із названим позовом, де просив витребувати із незаконного володіння ОСОБА_1 на користь держави, в особі Кабінету Міністрів України, земельну ділянку, площею 0,15 га, з кадастровим номером НОМЕР_1, вартістю 77 214,38 грн.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Коцюбинської селищної ради від 25 грудня 2008 року №2022/25-5 «Про затвердження проекту землеустрою та передачу у приватну власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1» ОСОБА_2 затверджено проект землеустрою щодо відведення та передачі у приватну власність земельної ділянки, площею 0,15 га, для вказаних цілей.

На підставі зазначеного рішення, ОСОБА_2 видано державний акт серії НОМЕР_2 на право власності на земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_1, площею 0,15 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

У подальшому, на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 02 червня 2009 року №468 вказану земельну ділянку придбала ОСОБА_3, якій видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3.

Разом з цим, 18 червня 2009 року ОСОБА_3 відчужено земельну ділянку, шляхом укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки №3101 з ОСОБА_4, про що на державному акті на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3, виданому на ім'я ОСОБА_3, зроблено відмітку про перехід права власності на земельну ділянку до ОСОБА_4.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 03 квітня 2014 року, залишено без змін рішення Ірпінського міського суду Київської області від 30 грудня 2013 року, в частині визнання недійсним рішення Коцюбинської селищної ради від 25 грудня 2008 року №2022/25-5 та Державного акту на право власності на землю серії НОМЕР_3.

Вищевказаним рішенням суду встановлено, що спірна земельна ділянка знаходиться поза межами смт. Коцюбинське, оскільки на момент прийняття рішення Коцюбинською селищною радою про надання у власність земельної ділянки першому власнику, межі смт. Коцюбинське у встановленому законом порядку не були визначені та не встановлені, а тому спірне рішення Коцюбинської селищної ради не відповідає вимогам земельного законодавства.

В той же час, за інформацією управління Держземагенства у м. Ірпені Київської області від 10 грудня 2014 року №01-04/2215 щодо нанесення на картографічні матеріали Національного природного парку «Голосіївський» спірних земельних ділянок, виділених Коцюбинською селищною радою та акту перевірки Державної інспекції сільського господарства в Київській області від 19 липня 2016 року №А152/180, спірна земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_1 відповідно до картосхеми, території перспективної для створення Святошинського-Біличанської філії НПП «Голосіївський» попереднього функціонального зонування попадає в 111 квартал.

Таким чином, на даний час спірна земельна ділянка розташована на землях природно-заповідного фонду, а саме, Національного природного парку Голосіївський».

Враховуючи, що спірна земельна ділянка перебуває у власності ОСОБА_4, витребувати її в порядку ст. 388 Цивільного кодексу України можливо лише за позовом розпорядника цієї земельної ділянки яким, на даний час, є Кабінет Міністрів України.

Так, до прийняття Коцюбинською селищною радою вже скасованого рішення про надання у власність першому набувачу спірної земельної ділянки, остання належала до земель державної власності виходячи з наступного.

Як вже зазначалось вище, спірна земельна ділянка знаходиться на землях Святошинського лісопаркового господарства, тобто відносилась до земель лісогосподарського призначення.

З урахуванням того, що спірна земельна ділянка знаходиться поза межами смт. Коцюбинське, враховуючи вимоги п. 12 Перехідних положень Земельного кодексу України ( в редакції станом на момент прийняття спірних рішень Коцюбинської селищної ради ), остання і після прийняття нового Земельного кодексу України продовжувала перебувати у державній власності, а отже селищна рада не мала права нею розпоряджатись.

А з огляду на те, що на даний час спірна земельна ділянка відноситься до лісових земель та розташована на території об'єкту природно-заповідного фонду, розпорядником її є Кабінет Міністрів України.

В даному випадку спірна земельна ділянка вибула з власності держави поза волею належного розпорядника землі, що встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 28 вересня 2018 року позовні вимоги першого заступника прокурора Київської області задоволено.

Витребувано із незаконного володіння ОСОБА_1 на користь держави, в особі Кабінету Міністрів України, земельну ділянку, площею 0,15 га, з кадастровим номером НОМЕР_1, вартістю 77 214,38 грн.

На обґрунтування ухваленого рішення, місцевий суд зазначив, що спірна територія була і залишається землями лісогосподарського призначення.

З урахуванням того, що спірна земельна ділянка знаходиться поза межами смт. Коцюбинське, враховуючи вимоги п. 12 Перехідних положень Земельного кодексу України ( в редакції станом на момент прийняття спірних рішень Коцюбинської селищної ради ), остання і після прийняття нового Земельного кодексу України продовжувала перебувати у державній власності, а отже селищна рада не мала права нею розпоряджатись.

А з огляду на те, що на даний час спірна земельна ділянка відноситься до лісових земель та розташована на території об'єкту природно-заповідного фонду, розпорядником її є Кабінет Міністрів України.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відновлення становища, яке існувало до порушення, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, їхніх посадових і службових осіб.

В даному випадку спірна земельна ділянка вибула з власності держави поза волею належного розпорядника землі, що встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили, а тому існують всі правові підстави для витребування її з незаконного володіння ОСОБА_4 на підставі ст. 388 ЦК України.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_4.

Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №36128539 від 17 грудня 2013 року встановлено, що спадкоємцем майна померлого ОСОБА_4 є його дружина - ОСОБА_1, а отже вона є належним відповідачем у даній справі.

Не погоджуючись із ухваленим судом рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушенням норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Просить рішення Ірпінського міського суду Київської області від 28 вересня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Суд, закінчивши з'ясування обставин справи і перевірку їх доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та відзиві на неї, у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вислухавши учасників процесу в судових дебатах, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Якщо одна із сторін визнала пред'явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, рішенням Коцюбинської селищної ради від 25 грудня 2008 року №2022/25-5 «Про затвердження проекту землеустрою та передачу у приватну власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1» ОСОБА_2 затверджено проект землеустрою щодо відведення та передачу у приватну власність земельної ділянки, площею 0,15 га, для вказаних цілей ( а.с. 14 ).

На підставі зазначеного рішення, ОСОБА_2 видано державний акт серії НОМЕР_2 на право власності на земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_1, площею 0,15 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що встановлено рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 30 грудня 2013 року ( а.с. 90-98 ).

У подальшому, згідно договору №468 купівлі-продажу земельної ділянки від 02 червня 2009 вказану земельну ділянку придбала ОСОБА_3, якій видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 ( а.с. 18-19 ).

Разом з цим, 18 червня 2009 року ОСОБА_3 відчужено спірну земельну ділянку, шляхом укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки №3101 з ОСОБА_4 ( а.с. 15-17 ).

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 30 грудня 2013 року, залишеним без змін ухвалами Апеляційного суду Київської області від 03 квітня 2014 року та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 липня 2014 року, визнано недійсним рішення Коцюбинської селищної ради від 25 грудня 2008 року №2022/25-5 та державний акт на право власності на землю, виданий ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 ( а.с. 90-98, 99-104, 105-107 ).

Вищевказаним рішенням суду встановлено, що спірна земельна ділянка знаходиться поза межами смт. Коцюбинське, оскільки на момент прийняття рішення Коцюбинською селищною радою про надання у власність земельної ділянки першому власнику, межі смт. Коцюбинське у встановленому законом порядку не були визначені та не встановлені, а тому спірне рішення Коцюбинської селищної ради не відповідає вимогам земельного законодавства.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, на переконання апеляційного суду, місцевий суд обґрунтовано зазначив, що передаючи спірну земельної ділянки першому набувачу у власність, Коцюбинська селищна рада перевищила свої повноваження та розпорядилась землею, яка не знаходилась у віданні цього органу місцевого самоврядування, тобто, першому власнику земельна ділянка передана у власність неуповноваженим органом.

Відповідно до акту А152/180 перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 19 липня 2016 року Державної інспекції сільського господарства в Київській області, земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_1 відповідно до картосхеми, території перспективної для створення Святошинсько-Біличанської філії національного природного парку «Голосіївський» попереднього функціонального зонування попадає в 111 квартал ( а.с. 20-22, 27, 28 ).

Отже, спірна земельна ділянка, як встановлено судами, розташована на землях природно-заповідного фонду, а саме, Національного природного парку «Голосіївський».

Відтак, враховуючи наведене, місцевим судом вірно зазначено, що спірна земельна ділянка вибула з власності держави поза волею належного розпорядника землі, що встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили, а тому існують всі правові підстави для витребування її з незаконного володіння ОСОБА_4 на підставі ст. 388 ЦК України.

При цьому, встановлено, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_4 ( а.с. 55 ).

Згідно Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №36128539 від 17 грудня 2013 року встановлено, що спадкоємцем майна померлого ОСОБА_4 є його дружина - ОСОБА_1 ( а.с. 79 ).

Протокольною ухвалою Ірпінського міського суду від 29 грудня 2017 року замінено ОСОБА_4 на належного відповідача - ОСОБА_1 ( а.с. 119-120 ).

За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, визначив відповідно до них правовідносини і, з додержанням норм матеріального і процесуального права, зокрема, ст.ст. 16, 388 ЦК України, ст.ст. 17, 35, 45, 47 ЛК України, ст.ст. 13, 122, 149, 152 ЗК України, ст.ст. 5, 12, 13, 76-82, 259, 263-265 ЦПК України, ухвалив законне і обґрунтоване судове рішення.

А тому, доводи ОСОБА_1 про незаконність та необґрунтованість рішення, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушенням норм матеріального та процесуального права при його ухваленні, зокрема, ст.ст. 256, 257, 261, 267, 388 ЦК України, ст. 13, 79, 79-1, 149 ЗК України, з точки зору суду другої інстанції та в силу викладеного, не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді скарги.

Інші обставини, зазначені апелянтом, зокрема, про те, що спірна земельна ділянка, як окремий об'єкт цивільних прав ніколи не перебувала у власності держави, земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_1 з володіння держави не вибувала, оскільки такої земельної ділянки в держави ніколи не було, погодження відділу Держкомзему в м. Ірпінь щодо виділення спірної земельної ділянки не спростовувалося, вона належним чином не оформила спадкові права на цю земельну ділянку, допущені помилки в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, спірна земельна ділянка не відносилася до земель лісогосподарського призначення, на думку апеляційного суду та у силу викладеного, не є правовою підставою для задоволення апеляційних вимог.

Суд другої інстанції також вважає за необхідне відмітити, що Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист правлюдини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ( рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року ).

Доводи апеляції про те, що спірна земельна ділянка не відносилася до земель лісогосподарського призначення, на переконання апеляційного суду, також спростовуються рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 30 грудня 2013 року, яке набрало законної сили і є належним, допустимим, достовірним та достатнім доказом згідно положень ст.ст. 77-80 ЦПК України.

Посилання апелянта на те, що місцевий суд не застосував позовну давність до спірних правовідносин, не є належною правовою підставою для задоволення апеляційних вимог, оскільки право особи на власність підлягає захисту протягом усього часу наявності у особи титулу власника, а тому положення про позовну давність до заявлених позовних вимог про витребування майна у порядку ст. 388 ЦК України не застосовуються.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 05 жовтня 2016 року у справі № 3-604гс16.

Крім цього, вказаний строк переривався, у відповідності до положень ч. 2 ст. 264 ЦК України, внаслідок звернення прокурора до суду з вимогами щодо визнання недійсними рішення, на підставі якого було виділену цю спірну земельну ділянку, та державного акту на право власності на землю.

Доводи відзиву першого заступника прокурора Київської області ( а.с. 222-232 ), зокрема, про те, що Коцюбинська селищна рада перевищила свої повноваження та розпорядилася землею, яка не знаходилася у її віданні, земельна ділянка вибула із володіння держави, в особі Кабінету Міністрів України, у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності, строк позовної давності не пропущено, з точки зору другої інстанції та в силу викладеного, спростовують доводи апеляційної скарги.

При цьому, апеляційний суд вважає за необхідне задовольнити частково його клопотання про поновлення строку на подачу відзиву та продовжити вказаний строк, визначений ухвалою Київського апеляційного суду від 30 листопада 2018 року, оскільки перший заступник прокурора Київської області з поважних причин не мав можливості подати його раніше.

А тому, викладені у апеляції доводи суд другої інстанції відносить до числа формальних, відповідно, рішення, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, не може бути скасоване у відповідності до положень ст. 375 ЦПК України.

Окрім цього, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи, чого судом не виявлено.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 10-13, 76-81, 263, 367, 368, 374, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Ірпінського міського суду Київської області від 28 вересня 2018 року у справі за позовом першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави, в особі Кабінету Міністрів України, до ОСОБА_1, треті особи: Міністерство екології та природних ресурсів України, Національний природний парк «Голосіївський» про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: Я.С. Мельник

О.І. Сліпченко