Справа № 1412/8683/12
Провадження № 4-с/487/4/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.02.2019 року м. Миколаїв

Заводський районний суд міста Миколаєва в складі:

головуючого судді Притуляк І.О.,

за участю секретаря судового засідання Янковець А.А.,

розглянувши у відритому судовому засіданні в залі суду в м.Миколаєві скаргу ОСОБА_1 на дії Приватного виконавця Виконавчого округу Миколаївської області ОСОБА_2, -

ВСТАНОВИВ:

14.05.2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії головного приватного виконавця Виконавчого округу Миколаївської області ОСОБА_2, якою просив: визнати неправомірними Постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження №56080647 від та Постанову про арешт майна боржника від 29.03.2018 року.

Заявлені вимоги, мотивував тим, що приватним виконавцем, при винесенні оскаржуваної Постанови про відкриття виконавчого провадження №56080647 від 29.03.2018 року було допущено наступні порушення Закону «Про виконавче провадження», а сем: виконавче провадження відкрито без заяви уповноваженої особи стягувача та після спливу строку предявлення виконавчого листа до виконання.

Постановою про арешт майна боржника від 29.03.2018 року приватним виконавцем безпідставно накладено арешт на все нерухоме майно без документального підтвердження належності боржнику на праві власності обєктів нерухомого майна; та за відсутності рішення суду, без належним чином виявленого майно яке є предметом арешту та здійснення його опису.

Вказані обставини стали підставою для його звернення до суду з відповідною скаргою.

16.11.2018 року ОСОБА_2 було подано до суду відзив, яким він просив відмовити у задоволенні скарги в повному обсязі, з посиланням на те, що оскаржувані рішення були прийняті ним відповідно до вимог діючого законодавства та в межах повноважень.

Ухвалою судді Нікітіна Д.Г. від 16.05.2018 року по справі відкрито провадження.

Розпорядженням керівника апарату Заводського районного суду м.Миколаєва №134 від 25.01.2019 року, відповідно до п.п.2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, було здійснено повторний автоматизований розподіл та справу було передано судді Притуляк І.О.

Ухвалою суду від 29.01.2019 року скаргу ОСОБА_1 було прийнято до розгляду суддею Притуляк І.О.

Скаржник, представник стягувача та приватний виконавець до судового засідання не з'явилися, про час та місце розгляду скарги були повідомлені своєчасно шляхом направлення повідомлення.

З урахуванням приписів ч.2 ст.450 ЦПК України розгляд скарги було проведено за відсутності не з'явившихся учасників.

Суд, дослідивши надані учасниками матеріали, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, приходить до наступного.

10.09.2015 року Заводським районним судом м.Миколаєва було видано виконавчий лист №2/487/652/14 на виконання рішення суду від 23.12.2014 року по цивільній справі за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Дельта Банк», ТОВ «Український промисловий банк» про встановлення кредитного договору нікчемним правочином та визнання його недійсним.

Зазначеним рішенням з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» стягнуто заборгованість за кредитним договором №136П/2006 від 29.03.2006 року в сумі 121185,58 грн.

29.03.2018 року представник ПАТ «Дельта Банк» ОСОБА_3 звернулась до приватного виконавця з заявою, якою просила відкрити виконавче провадження про примусове стягнення заборгованості з ОСОБА_1 та накласти арешт на все майно та кошти боржника з забороною його відчуження.

Повноваження ОСОБА_3 на звернення до приватного виконавця з відповідною заявою підтвердженні Довіреністю від 22.01.2018 року виданою Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» ОСОБА_4 на її імя.

29.03.2018 року приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області ОСОБА_2 було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №56080647 та постанову про арешт майна боржника.

Відповідно до ч. 2, 4 ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження» Автоматизованою системою виконавчого провадження забезпечується: обєктивний та неупереджений розподіл виконавчих документів між державними виконавцями; надання сторонам виконавчого провадження інформації про виконавче провадження; виготовлення документів виконавчого провадження; централізоване зберігання документів виконавчого провадження; централізоване зберігання інформації про рахунки органів державної виконавчої служби та приватних виконавців, відкриті для цілей виконавчого провадження; підготовка статистичних даних; реєстрація вхідної і вихідної кореспонденції та етапів її проходження; передача документів виконавчого провадження до електронного архіву; формування Єдиного реєстру боржників. Рішення виконавців та посадових осіб органів державної виконавчої служби виготовляються за допомогою автоматизованої системи виконавчого провадження. У разі тимчасової відсутності доступу до автоматизованої системи допускається виготовлення документів на паперових носіях з подальшим обовязковим внесенням їх до автоматизованої системи не пізніше наступного робочого дня після відновлення її роботи.

З урахуванням встановленого, суд не приймає до уваги посилання скаржника на те, що Постанову про відкриття виконавчого провадження №56080647 було винесено без заяви стягувача про примусове виконання рішення суду. Оскільки дана заява міститься в матеріалах виконавчого провадження, а не внесення відповідної заяви до автоматизованої системи виконавчого провадження не є підставою для скасування постанови про відкриття виконавчого провадження.

Посилання скаржника на те, що приватним виконавцем виконавче провадження відкрито після спливу строку предявлення виконавчого листа до виконання, є необґрунтованими, виходячи з наступного.

На виконавчому листі, виданому 10.09.2015 року наявна відмітка державного виконавця Заводського ВДВС, про завершення 23.10.2017 року виконавчого провадження згідно п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до п. 2 ч. 1, ч. 5 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» №1787-VIII ( в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), виконавчий документ повертається стягувачу, зокрема, коли у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно предявити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» №1787-VIII, виконавчі документи можуть бути предявлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути предявлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» №1787-VIII, уразі повернення виконавчого документа стягувачу у звязку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк предявлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у звязку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Виконавчий лист було повернуто стягувачу 23.10.2017 року, чим перервано строк для його предявлення до виконання. За такого, трирічний термін для повторного предявлення виконавчого листа до примусового виконання, станом на 29.03.2018 року стягувачем пропущено не було.

Не обґрунтованим є посилання заявника на те, що стягнення здійснюється не на підставі заяви уповноваженої особи.

Так згідно ч.2,3 ст. 244 ЦК України, представництво за довіреністю може ґрунтуватися на акті органу юридичної особи. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

За положеннями ч.1 ст..246 ЦК України довіреність від імені юридичної особи видається її органом або іншою особою, уповноваженою на це її установчими документами.

Відповідно до ч. 1, 3, 4 ст. 16 Закону України «Про виконавче провадження», Сторони можуть реалізувати свої права і обовязки у виконавчому провадженні самостійно або через представників. Особиста участь фізичної особи у виконавчому провадженні не позбавляє її права мати представника, крім випадку, коли боржник згідно з рішенням зобовязаний вчинити певні дії особисто.Представництво юридичних осіб у виконавчому провадженні здійснюється їх керівниками чи органами, посадовими особами, які діють у межах повноважень, наданих їм законом чи установчими документами юридичної особи, або через представників юридичної особи. Представником юридичної особи у виконавчому провадженні може бути особа, яка відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань має право вчиняти дії від імені такої юридичної особи без довіреності. Повноваження представника юридичної особи у виконавчому провадженні можуть бути підтверджені довіреністю, виданою і оформленою відповідно до закону. Представник може вчиняти від імені особи, яку він представляє, усі процесуальні дії, що їх має право вчиняти така особа. Дані про наявність обмежень щодо представництва юридичної особи у виконавчому провадженні можуть міститися в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань або у виданій довіреності.

Заяву в порядку ст..26 Закону України «Про виконавче провадження» подано представником стягувача ПАТ «Дельта Банк», повноваження якої підтверджено довіреністю виданою 22.01.2018 року, Уповноваженою особою фонду гарантування вкладів фізичних осіб та ліквідацію АТ «Дельта Банк» ОСОБА_4 на імя ОСОБА_3

Також суд не приймає до уваги твердження скаржника щодо неправомірності винесення приватним виконавцем Постанови про арешт майна боржника від 29.03.2018 року у виконавчому провадженні №56080647, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Інформація з приводу права власності на нерухоме майно міститься в Державному реєстрі речових прав не нерухоме майно, доступом до якого наділені приватні та державні виконавці. З огляду на що, твердження скаржника про накладення виконавцем арешту без документального підтвердження належності боржнику на праві власності обєкта нерухомого майна є недоведеним в силу ст. 81 ЦПК України.

З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що приватний виконавець при винесені оспорюваних рішень діяв у відповідності до вимог закону, у межах своїх повноважень, а отже скарга ОСОБА_1 є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 450-451 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволення скарги ОСОБА_1 на дії Приватного виконавця Виконавчого округу Миколаївської області ОСОБА_2 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду безпосередньо чи через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом пятнадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя: І.О.Притуляк