Справа №431/452/19
Провадження №6/431/74/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2019 року Старобільський районний суду Луганської області у складі :

головуючого - судді Воронкіна О.А.,

за участі секретаря Савкової Т.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в приміщенні Старобільського районного суду Луганської області у м. Старобільську Луганської області цивільну справу за поданням в.о. начальника відділу Старобільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 без вилучення паспортного документа,

ВСТАНОВИВ :

В.о. начальника відділу Старобільського РВ ДВС ГТУЮ у Луганській області ОСОБА_1 звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 без вилучення паспортного документа. В обґрунтуванні свого подання посилається на те, що на виконанні у ДВС знаходиться виконавче провадження № 55783683 з примусового виконання виконавчого документа № Ф-29У, виданого 09.09.2017 року головним управлінням державної фіскальної служби у Луганській області про стягнення з ОСОБА_2 на користь головного управління державної фіскальної служби у Луганській області заборгованості у розмірі 31770,80 грн. та виконавче провадження № 55682427 з примусового виконання виконавчого документа № Ф-29У, виданого 09.11.2017 року головним управлінням державної фіскальної служби у Луганській області про стягнення з ОСОБА_2 на користь головного управління державної фіскальної служби у Луганській області заборгованості у розмірі 2112 грн. Державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та направлено сторонам. Державним виконавцем неодноразово надсилалися виклики з вимогою особисто зявитися до відділу. Проте такі виклики ігноруються боржником. Згідно відповіді ПФУ про осіб боржників, які отримують пенсії: інформація відсутня. 05.12.2018 року виконавцем з метою перевірки майнового стану ОСОБА_2 здійснено вихід за зазначеною у виконавчому документі адресою, а саме: Луганська область, м. Старобільськ, вул. Лермонтова, 45. Боржника не було вдома, двері ніхто не відчинив, перевірити майновий стан не було можливості, про що складено відповідний акт державного виконавця. ОСОБА_2 вимогу ДФС та законні вимоги державного виконавця не виконує, заборгованість боржником не сплачена, від виконання своїх обовязків згідно виконавчих документів по сплаті суми боргу ухиляється. Крім того, до держбюджету України не стягується виконавчий збір в розмірі 10% від суми боргу. Вважає, що така крайня міра примусового заходу як обмеження у праві виїзду за межі України змусить боржника виконати свої зобовязання за вимогою ДФС. Іншого дієвого механізму змусити боржника виконати зобовязання діюче законодавство не містить, а тому саме з метою виконання зобовязання, державний виконавець вважає за необхідне застосувати до боржника таку міру примусового впливу як обмеження у праві виїзду за кордон.

У судове засідання в.о. начальника відділу Старобільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області ОСОБА_1 не зявився, до початку судового засідання надав заяву, у якій просив розглянути дане подання без його участі, у звязку з чим суд вважає за можливе розглянути дане подання за відсутності в.о. начальника відділу Старобільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області ОСОБА_1.

Дослідивши матеріали подання, суд приходить до наступного:

З доданих до подання матеріалів встановлено, що на примусовому виконанні у Старобільському РВ ДВС ГТУЮ у Луганській області знаходиться виконавче провадження № 55783683 з примусового виконання виконавчого документа № Ф-29У, виданого 09.09.2017 року головним управлінням державної фіскальної служби у Луганській області про стягнення з ОСОБА_2 на користь головного управління державної фіскальної служби у Луганській області заборгованості у розмірі 31770,80 грн. та виконавче провадження № 55682427 з примусового виконання виконавчого документа № Ф-29У, виданого 09.11.2017 року головним управлінням державної фіскальної служби у Луганській області про стягнення з ОСОБА_2 на користь головного управління державної фіскальної служби у Луганській області заборгованості у розмірі 2112 грн.

Згідно відповіді Пенсійного фонду України про осіб боржників, які отримують пенсії: інформація відсутня.

05.12.2018 року виконавцем з метою перевірки майнового стану ОСОБА_2 здійснено вихід за зазначеною у виконавчому документі адресою, а саме: Луганська область, м. Старобільськ, вул. Лермонтова, 45. Боржника не було вдома, двері ніхто не відчинив, перевірити майновий стан не було можливості, про що складено відповідний акт державного виконавця.

Відповідно до ст.33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Стаття 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» передбачає, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає виконанню в примусовому порядку, встановленому законом, - до виконання зобовязань.

Статтею 441 ЦПК України передбачено, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобовязань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобовязань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Відповідно до положення ч. 3 ст. 12 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання субєкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови «доведення факту ухилення боржника від виконання зобовязання».

Саме невиконання боржником самостійно зобовязань, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього обовязків. На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобовязань, повинен вже відбутися і бути обєктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Аналогічна позиція викладена в листі Верховного Суду України від 01.02.2013 року «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України».

Згідно до п. 19 ч. 3 до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до ч. 4 ст. 441 ЦПК України, ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця. Таким чином, саме на останнього покладається тягар доказування, тим паче, що особа, стосовно обмеження права якої внесено подання, фактично позбавлена можливості довести суду, що нею було вжито усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Слід зазначити, що законом передбачено санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконаних зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим саме державний виконавець повинен довести суду чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання.

В обґрунтування подання державний виконавець посилається на наявність у ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 31770,80 грн. та у розмірі 2112 грн., але у поданні не вказано підстав та доказів того, що боржник має намір виїхати за межі України, не йдеться також про наявність в нього закордонного паспорту, тобто наявність лише самого зобов'язання не наділяє Відділ ДВС правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон.

Крім того, Закон України «Про виконавче провадження» містить перелік дій, які має право здійснювати державний виконавець при здійсненні виконавчого провадження. З наданого подання та доданих до нього копій документів не можливо зробити однозначний висновок, що державним виконавцем в повній мірі вчинені зазначені в даному Законі дії, які вказують на те, що забезпечити виконання вимоги про сплату боргу неможливе в іншій спосіб, окрім обмеження права виїзду ОСОБА_2 за кордон.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що вимоги подання є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.33,45,49 Конституції України, ст.441 ЦПК України, Узагальненням Верховного Суду України від 01.02.2013р. «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України», суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання в.о. начальника відділу Старобільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 без вилучення паспортного документа відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Луганського апеляційного суду в 15-денний строк з дня проголошення ухвали. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О.А. Воронкін