Справа № 536/705/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2019 року Кременчуцький районний суд Полтавської області в складі: головуючого судді Клименко С.М.

за участю секретаря судового засідання Альошкіної О.І.

позивача ОСОБА_1 та її представника за угодою адвоката Богачової Н.П.

відповідача ОСОБА_2 та його представника за угодою адвоката

Карчевської О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в залі судових засідань в місті Кременчуці справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування Кременчуцької райдержадміністрації про позбавлення батьківських прав

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається, що з 07.06.2008 по 06.07.2015 року вона проживала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_3 . 06.07.2018 вони розлучились, проживають окремо, син проживає з нею.

З січня 2009 року відповідач проживає в іншому місті, жодних обов`язків батька не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, посильної трудової або будь-якої іншої участі в вихованні сина.

З 25 грудня 2019 року за рішенням суду відповідач повинен сплачувати аліменти на утримання сина, заборгованість по яких станом на 01.04.2018 складає 31 685,89 грн., тому є злісним неплатником аліментів і вона зверталася до Кременчуцького РВ поліції з заявою про порушення кримінальної справи проти нього.

Всі питання щодо виховання сина вона вирішує самостійно, без підтримки та участі відповідача, як батька, дитина знаходиться на її повному матеріальному утриманні.

Дії відповідача свідчать про його особисте ставлення до дитини, який ніяким чином не піклується про сина, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться його успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не спілкується з дитиною в обсязі необхідному для її нормального усвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти, створились умови, як шкодять її інтересам.

Вважає, що є всі підстави для позбавлення відповідача батьківських прав щодо малолітнього сина.

Просила суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач ОСОБА_1 та її уповноважений представник в судовому засіданні позов підтримали та просили задовольнити, про обставини та підстави якого пояснили так, як це викладено в заяві.

Відповідач ОСОБА_2 та його уповноважений представник в судовому засіданні позов не визнали та просили в його задоволенні відмовити.

В обґрунтування своєї позиції відповідач посилається, що перебував з ОСОБА_1 в зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Автозаводського районного суду міста Кременчука від 25.06.2015, мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який залишився проживати з матір`ю ОСОБА_1

Він після розлучення мав бажання та можливість спілкування з сином, проживав в місті Кременчуці. Однак, позивач чинила йому перешкоди в спілкуванні з сином, позбавила його можливості брати участь у його вихованні, відвідувати його, забирати до себе на вихідні та на канікули, тому він звернувся до органу опіки і піклування виконавчого комітету Автозаводської районної ради міста Кременчука для усунення перешкод в його спілкуванні з сином та рішенням від 10.12.2015 було визначено способи його участі в вихованні та спілкуванні з сином, але позивач продовжувала чинити йому перешкоди в спілкуванні з сином, порушуючи його права, як батька, і він звернувся до Автозаводського районного суду міста Кременчука з позовом про усунення перешкод в спілкуванні з дитиною та визначення способів участі його, як батька, у спілкуванні з сином, цивільна справа порушена 10 травня 2017 року. ОСОБА_1 в судові засідання не з`являється. Вважає, що поданням позову до суду про позбавлення його батьківських прав, вона намагається затягнути розгляд його позову.

Він бажає виконувати та не ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків.

Так, він, знаючи про свій обов`язок сплачувати аліменти на дитину, у травні 2016 року подав заяву до бухгалтерії ПП « ОСОБА_4 », де працював інженером-елетронщиком з 22.04.2016 року по 26.06.2017 про відрахування з його заробітної плати аліментів, які відраховувались в сумі 1006,25 грн. та перераховувались поштовим переказом ОСОБА_1 , яка відмовлялась їх отримувати, що підтверджується довідкою, чим позбавила його можливості не тільки брати участь у вихованні сина, а і в його матеріальному утриманні.

Також він намагався відвідати сина вдома, однак ОСОБА_1 двері квартири не відкривала і не дозволяє йому спілкуватися з сином. В школі, де навчається син, ОСОБА_1 заборонила вчителям кликати сина на його прохання для спілкування.

При цьому ОСОБА_1 неналежно виконує свої обов`язки по вихованню сина, залишає його вдома одного, при цьому не замикає двері на балкон, куди він виходить і кричить і тому сусіди неодноразово викликали поліцію, телефонували йому, діду ОСОБА_5

Вважає, що позивач не надала суду доказів його винної поведінки чи свідомого нехтування батьківськими обов`язками. Він має житло, роботу, сплачує аліменти на дитину, цікавиться життям сина та намагається спілкуватися з ним, але позивач керуючись неприязненним ставленням до нього, як колишнього чоловіка, всупереч інтересам дитини перешкоджає йому в спілкуванні з сином.

Третя особа: Орган опіки та піклування Кременчуцької районної державної адміністрації в судове засідання не з`явились, надали суду заяву, де просили розглянути справу без їх участі та прийняти рішення не порушуючи прав малолітньої дитини.

Заслухавши пояснення сторін та їх уповноважених представників, свідка, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З огляду на викладене, суд розглянув справу в межах позовних вимог та за наявними в ній доказами, які надані сторонами.

Відповідно до ст. 164 СК України, батько, мати можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від своїх обов`язків по вихованню дитини.

Стаття 150 Сімейного Кодексу України містить перелік обов`язків батьків щодо виховання та розвитку дитини.

Так, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини, фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

На батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Пунктом 2 частини 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, засудження за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

В пункті 15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року, вказано, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), які надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Отже, при вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки.

Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

Установлено, що сторони перебували в шлюбі з 07 червня 2008 року, мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Автозаводського районного суду міста Кременчука від 25 червня 2015 року, яке набрало законної сили, їх шлюб розірвано.

Дитина ОСОБА_3 проживає з матір`ю позивачем ОСОБА_1 . За рішенням Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 01.03.2016 року відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти на користь позивача на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 1/4 ч. з усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідач аліменти сплачував не регулярно, але станом на 01.06.2019 заборгованість зі сплати аліментів відсутня (повідомлення головного державного виконавця Автозаводського відділу державної виконавчої служби міста Кременчук ГТУЮ у Полтавській області Загребельного А.Ю. від 05.06.2019).

Рішенням виконавчого комітету Автозаводської районної ради міста Кременчука від 10 грудня 2015 року визначено способи участі ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_3 : побачення у першу та третю суботу місяця з 10 год. до 18 год., у другу та четверту неділю місяця з 10 год. до 18 год. у вівторок або середу з 15 год. до 18 год., під час шкільних канікул з 10 год. до 18 год. з можливістю спілкуватися по кілька днів підряд.

Позивач вказане рішення органу опіки і піклування не виконувала, що підтвердила в судовому засіданні, і не має намірів виконувати. Вважає, що спілкування сина з батьком негативно впливає на психічний стан дитини, і тому в інтересах дитини вона перешкоджає їх спілкуванню.

З 14 березня 2017 року в провадженні Автозаводського районного суду міста Кременчука, а з 20 серпня 2019 року - Кременчуцького районного суду перебуває справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в спілкуванні дитиною, яка до теперішнього часу не вирішена.

Встановлені зазначені обставини дають суду підстави для висновку, що відповідач бажає спілкуватися з дитиною, а позивач перешкоджає цьому.

Обставини, на які посилається позивач, що спілкування батька з сином шкодить інтересам дитини не підтверджені доказами.

Думка дитини не заслуховувалась за спільним бажанням сторін, бо це може зашкодити психічному стану дитини.

Також встановлено, що сторони перебувають в край неприязних стосунках між собою і це має вплив на психічний стан дитини.

Орган опіки та піклування Кременчуцької районної державної адміністрації вважає недоцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , що і вказали у висновку від 09 липня 2018 року.

Суд критично відноситься до показань свідка ОСОБА_5 в судовому засіданні та не приймає їх до уваги при прийнятті рішення, оскільки він є батьком позивача і перебуває з нею в неприязненних стосунках на побутовому ґрунті.

Отже, в судовому засіданні не встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами.

Фактів застосування до відповідача будь-яких заходів впливу з боку органів внутрішніх справ, притягнення до адміністративної відповідальності, проведення бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування щодо ухилення його від виконання батьківських обов`язків щодо його сина ОСОБА_3 не встановлено.

З наведених обставин, суд критично ставиться до викладених у позові пояснень позивача щодо негативної характеристики відповідача, оскільки вони не найшли свого документального підтвердження в судовому засіданні.

З огляду на вищенаведене, за відсутності доказів свідомого ухилення відповідачем від виконання батьківських прав, що можуть бути наслідком позбавлення його батьківських прав відносно сина, суд вважає позовні вимоги безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до положень ст. 81 ч. 1 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Позивачем не доведено, що поведінка відповідача відносно його сина є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками, а наявність заборгованості по сплаті аліментів не може бути визначальною під час вирішення питання щодо позбавлення батьківських прав.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком).

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав відповідача, відносно його сина, не забезпечуватиме інтересів самої дитини.

Позивач не довела та не надала суду документальних доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення відповідача батьківських прав відносно неї.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, а тому вважає за необхідне у позові відмовити.

Згідно ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з повною відмовою в задоволенні позову витрати позивача по сплаті судового збору відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст.13, 81,141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 в позові до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав відмовити.

На рішення суду учасниками справи може бути подана апеляційна скарга до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його оголошення через Кременчуцький районний суд або безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.

У разі оголошення вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

СуддяС. М. Клименко