Справа № 204/4526/19
Провадження № 2/204/1341/19
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
19 вересня 2019 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська у складі:
головуючого судді Мащук В.Ю.,
при секретарі Голушко В.В.,
за участю позивача ОСОБА_1 ,
за участю представника позивача адвоката Добринь Я.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Відділ обліку проживання фізичних осіб Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання,
У липні 2019 року позивач звернулася до суду з позовом, уточнивши позовні вимоги, просила суд: визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Красногвардійським РВ у м. Дніпропетровську 09 лютого 2016 року, таким, що втратив право користування 25/100 частинами будинку АДРЕСА_1 , та зняти його з реєстрації за вказаною адресою; стягнути з відповідача судові витрати.
Позовні вимоги обґрунтовано позивачем тим, що вона є власницею 25/100 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину серії НОМЕР_2 , виданим Третьою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою 10 березня 2007 року, свідоцтва про право на спадщину серії НОМЕР_3 , виданим Третьою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою 10 березня 2007 року, свідоцтва про право на спадщину серії НОМЕР_4 , реєстровий номер 3-3582, виданим Третьою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою 04 жовтня 2004 року. Також у квартирі зареєстрований відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Однак, відповідач тривалий час у квартирі не проживає, житлом не користується, своїх речей в ній не залишив, до квартири не приїжджає, комунальні послуги та витрати на утримання житла не сплачує. Факт, того що відповідач зареєстрований в квартирі позивача створює їй незручності, позбавляє права на вільне розпорядження та користування своєю власністю, змушує нести зайві витрати, пов`язані зі сплатою витрат на житлово-комунальні послуги, у зв`язку з чим позивач звернулась до суду з даною позовною заявою.
В судовому засіданні позивач, представник позивача адвокат Добринь Я.О., кожен окремо, підтримали позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на обставини, зазначені в позовній заяві, просили суд її задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 не з`явився в судове засідання без поважних причин; належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового засідання; не подав відзив; позивач не заперечувала проти такого вирішення справи та ухвалення заочного рішення, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, та у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Представник третьої особи - Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур в судове засідання не з`явився, надавши на адресу суду письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності, клопотав перед судом про вирішення справи відповідно до діючого законодавства.
Треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , не з`явились в судове засідання без поважних причин; належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового засідання, про причини неявки суду не повідомили.
Судом встановлено, що власником 25/100 часток домоволодіння, яке розташовано за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину серії НОМЕР_2 , виданого Третьою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою 10 березня 2007 року; свідоцтва про право на спадщину серії НОМЕР_3 , виданого Третьою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою 10 березня 2007 року; свідоцтва про право на спадщину серії НОМЕР_4 , реєстровий номер 3-3582, виданого Третьою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою 04 жовтня 2004 року є ОСОБА_1 (арк.с.30, 31,32).
Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні.
Згідно ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпорядженням своїм майном.
Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно ст.386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщення нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Згідно зі ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним прав користування та розпоряджання своїм майном.
Як вбачається з довідки Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Управління у сфері державної реєстрації відділу обліку проживання фізичних осіб від 13 червня 2019 року № 9520 відповідно до даних, зазначених в Електронній картотеці, картці реєстрації особи, адресній книзі або будинковій книзі за адресою: АДРЕСА_1 (спільна часткова власність 25/100 частин домоволодіння), до складу зареєстрованих входять: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , 1994 року народження (арк.с.45).
Відповідно до Акту від 26.06.2019 року, складеного: головою квартального комітету Швагерин Ніною Іванівною, сусідами: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , в оглянутому домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 ( АДРЕСА_2 ), ОСОБА_2 не проживає (арк.с.44).
Зазначені обставини підтвердили свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , допитані в судовому засіданні.
Свідок ОСОБА_7 допитана в судовому засіданні пояснила суду, що вона є сусідкою позивача, відповідача ОСОБА_8 , вона не бачила за місцем проживання більше року.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснив суду, що відповідач не проживає у частині домоволодіння, яке належить позивачу більше півтора року.
З урахуванням наведеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками, даних про їх заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, показання свідків об`єктивно підтверджуються зібраними у справі доказами.
Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Отже, позивач, відповідно до вимог ст.12 ЦПК України, довела за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст.ст.76-78 ЦПК України, зазначені у позовній заяві обставини того, що у будинку, а саме 25 АДРЕСА_3 його частинах по АДРЕСА_1 , відповідач не проживає понад один рік, а лише зареєстрований в ній.
Питання про належність та допустимість доказів по справі, вирішується тільки на підставі застосування норм матеріального права та з урахуванням поданих сторонами доказів у справі.
Відповідно до ч.2 п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст.33 Конституції України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність прописки само по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням.
Отже, позовні вимоги позивача про визнання ОСОБА_2 , таким, що втратив право користування 25/100 частинами будинку АДРЕСА_1 такою, є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.
Вирішуючи вимогу про зняття з реєстраціїї ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 ( АДРЕСА_2 ), суд приходить до наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Враховуючи вказану норму, задоволення позову власника про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, і є належним способом усунення перешкод у користуванні власністю, а рішення суду підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання, позовні вимоги про зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 ( АДРЕСА_2 ), не підлягають задоволенню, оскільки визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, є достатньою підставою для зняття з реєстраційного обліку.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп.
На підставі вищевикладеного, керуючисьст.ст.12,13,76-82,141,258,259,263-265,273 ЦПК України, ст.ст. 317,319,321,386,391,405 ЦК України, ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Відділ обліку проживання фізичних осіб Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання - задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування 25/100 частинами будинку АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у справі у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 (сорок) коп.
В іншій частині позовної заяви відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Суддя В.Ю. Мащук