Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 лютого 2019 року Волноваський районний суд
у складі: головуючого судді Безрук Т. В.,
секретаря судового засідання Чемізової Г.О.,
сторін ОСОБА_1, ОСОБА_2,
представника ОСОБА_2 ОСОБА_4,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Волноваха Донецької області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житлом,

05.04.2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду позовом до ОСОБА_5, зазначивши на обґрунтування своїх позовних вимог, що він є власником житлового будинку № 5 по вул. Севастопольський у м. Волноваха Донецької області. У вказаному будинку з 19.05.2009 року було зареєстровано як члена сімї ОСОБА_5, що є колишньою дружиної його сина ОСОБА_3 Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 19.05.2015 року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 розірвано. Фактично з травня 2015 року ОСОБА_5 перестала проживати у вказаному будинку та переїхала за адресою: АДРЕСА_1.
Просив визнати ОСОБА_5 такою, що втратила право користування житлом за адресою: Донецька область, місто Волноваха вулиця Севастопольська, будинок № 5.
06.04.2017 року ухвалою Волноваського районного суду Донецької області відкрито провадження у вказаній цивільній справі.
На підставі ст. ст. 386, 391, 396 ЦК України просила усунути перешкоди у користуванні нею зазначеним житловим будинком, шляхом передачі їй ключів від будинку та вселення її та її сина ОСОБА_6 в зазначений будинок, з наданням можливості користуватися усіма житловими та нежитловими приміщеннями, наданими комунальними послугами.
12.06.2017 року ухвалою Волноваського районного суду Донецької області відкрито провадження у вказаній цивільній справі.
11.09.2017 року ухвалою Волноваського районного суду Донецької області позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_5 обєднанні в одне провадження.
У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав свої позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві. Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_5 не визнав, пояснивши наступне.
Відповідач ОСОБА_5 є його колишньою невісткою. На протязі 8 років вона проживала у належному йому будинку. Після розірвання шлюбу з його сином ОСОБА_5 добровільно виїхала з будинку разом із дитиною. Шлюб син та ОСОБА_5 розірвали за спільною згодою. Причиною розірвання шлюбу були нові відносини ОСОБА_5 з іншим чоловіком. Цей чоловік і забирав ОСОБА_5 з речами з будинку. В 2017 року він звернувся до ОСОБА_5 Д М. з проханням добровільно знятися з реєстрації у належному йому будинку. Реєстрація колишньої невістки в його будинку створює йому незручності в оформленні субсидії. Вона відмовилась. Жодних перешкод у користуванні будинком він їй не створював, вона пішла з будинку за власним бажанням, добровільно. Проти того, щоб в будинку проживав онук, він взагалі ніколи не заперечував. Будинок складається з трьох кімнат, на теперішній час в ньому проживає він, його старенька мати 91 року та син з новою дружиною. Навіть якщо він і бажав, проживання колишньої невістки на теперішній час у будинку за наведених обставин неможливо. До того, як він звернувся з позовом до суду, жодної спроби повернутися до будинку ОСОБА_5 не робила та наміру повертатися не висловлювала. Після подання ним позову остання приїхала разом із співмешканцем та повідомила, що має намір вселитися, вчинила сварку. Він зрозумів, що вона це робить навмисно, наміру жити вона не має, речей з нею не було. Тому він викликав поліцію, який повідомив, що спір щодо її проживання в будинку розглядається в суді. Ні про який розділ майна він з ОСОБА_5 не домовлявся, розділ майна особисті справи сина та колишньої невістки, в які він не втручається. Домовленості про те, що за ОСОБА_5 зберігається право на проживання у будинку, між ними не було.
У судовому засіданні ОСОБА_5 підтримала свої позовні вимоги, позовні вимоги ОСОБА_1 не визнала, пояснивши наступне. З будинку ОСОБА_1 вона виїхала приблизно 4 роки тому, після розірвання шлюбу з його сином. Причиною її уходу стали постійні сварки з колишнім чоловік, що негативно пливало на дитину. З будинку виїхала добровільно. Між нею та колишнім чоловіком була домовленість про те, що він їй поверне їх спільне майно, проте він своєї обіцянки не виконав.
Представник ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_7 підтримав позовні вимоги останньої, позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав, пояснивши, що ОСОБА_5 змушена була піти з будинку колишнього свекра у звязку з постійними сварками з колишнім чоловіком. Власного житла вона немає, орендує квартиру, в який проживає з дитиною.
ОСОБА_3 позовні вимоги ОСОБА_5 не визнав, пояснивши, що після розлучення остання добровільно виїхала з будинку його батька разом з дитиною. Причиною розлучення була зрада дружина. На теперішній час він та його колишня дружина створили нові сімї. З дитиною він спілкується, має добрі стосунки. Колишня дружина жодного разу до того, як батько звернувся з позовом до суду, не виявляла бажання повернутися до будинку. Вже після подання позову разом з дитиною та співмешканцем вона приїхала начебто вселятися, навмисно вчинила сварку. Він розумів, що дійсного наміру вселятися до будинку вона не має, робить це навмисно, тому він не пустив її. До цього жодної спроби на вселення вона не робила. Ніякої домовленості між ним та колишньою дружиною щодо проживання в будинку та розділу майна не було.
Суд, вислухавши сторони, дослідивши письмові матеріали справи, доходить наступних висновків.
Судом встановлені такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
Згідно копії договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку на праві приватної власності та копії витягу про реєстрацію права власності н нерухоме майно ОСОБА_1 є власником житлового будинку № 5 по вул. Севастопольській в м. Волноваха Донецької області (а.с.6-8).
Згідно довідки про склад сімї виконкому Волноваської міської ради Донецької області від 17.03.2017 року у будинку № 5 по вул. Севастопольській в м. Волноваха Донецької області зареєстровані : ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с. 11).
Згідно акту від 23.03.2017 року ОСОБА_5 зареєстрована у ІНФОРМАЦІЯ_3, але не проживає з травня 2015 року (а.с. 12).
Згідно рішення Волноваського районного суду Донецької області від 19.05.2015 року розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 (а.с. 13).
З копії паспорта ОСОБА_5 вбачається, що вона зареєстрована у ІНФОРМАЦІЯ_4 з 19.05.2009 року (а.с. 4-5).
Згідно копії заяви від 18.05.2017 року ОСОБА_5 звернулася до Волноваського ВП ГУНП В Донецькій області з заявою про вжиття заходів до ОСОБА_1 та ОСОБА_3, які не пускають її до будинку за місцем її реєстрації (а.с. 12).
Згідно копії висновку Волноваського ВП ГУГП В Донецькій області за повідомленням гр. ОСОБА_5 від 26.05.2017 року підстав для внесення заява до ЕРДР не встановлено (а.с. 13).
Відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з положеннями ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Частиною 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 405 Житлового Кодексу передбачено, що члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сімї власника жила втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.
На підставі вищезазначених норм чинного законодавств та встановлених у судовому засіданні обставин суд доходить висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. До таких висновків суд дійшов виходячи з того, що в судовому засіданні достовірно було встановлено, що остання, як колишній член сімї власника будинку ОСОБА_1, в травні 2015 року добровільно самостійно виїхала з буд. № 5 по вул. Севастопольській в м. Волноваха Донецької області на інше місце проживання. Зазначене визнане ОСОБА_5 Факт домовленості між власником будинку ОСОБА_1 та ОСОБА_5 про залишення за нею право користування вказаним житлом, останньої жодним чином не доведений та власником будинку заперечується. Посилання ОСОБА_5 та її представника адвоката ОСОБА_8 на те, що ОСОБА_5 вимушена покинула будинок внаслідок збігу складних обставин, також не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні належними та допустимими доказами. Одне лише пояснення ОСОБА_5 про те, що між нею та колишнім чоловіком відбувалися постійні сварки, які негативно впливали на дитину, не можуть бути розцінені судом як доведені складні обставини. Не доведено ОСОБА_5 того факту, що вона протягом 2015 2017 років до часу звернення ОСОБА_1 з зазначеним позов до суду, вживала будь - яких заходи для повернення на проживання до будинку, а останній разом та ОСОБА_9 чинили їй перешкоди в цьому.
Той факт, що 18.05.2017 року ОСОБА_5 приїхала до місця своєї реєстрації начебто з наміром на вселення з метою подальшого проживання, а після того, як її не було допущено у будинок звернулася з відповідною заявою до поліції, суд розцінює як засіб захисту та не може його вважати таким, що підтверджує те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 чинять їй перешкоди в користуванні житлом, оскільки на час вказаної події спір щодо права проживання ОСОБА_5 у вказаному будинку вже був предметом розгляду в суді.
Ураховуючи зазначене суд доходить висновку, що зустрічні позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про усунення перешкод у праві користування житловим приміщенням задоволенню не підлягають.
На підставі п. 1 ч. 2 ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідача ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 понесені ним та документально підтверджені витрати зі сплати судового збору в сумі 640 гривень.
Керуючись ст.41, 47 Конституції України, ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України, ст.ст. 64, 156, 405 Житлового Кодексу України, ст. ст. ст. 10, 12, 76-78, 81-82,141, 259, 263, 265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом задовольнити.
Визнати ОСОБА_5 такою, що втратила право користування житлом за адресою: Донецька область, місто Волноваха вулиця Севастопольська, будинок № 5.
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житлом відмовити.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 640 гривень.
Повний текст судового рішення складено 15 лютого 2019 року.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року) : до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, а саме, відповідно до ч.1 ст. 296 ЦПК України : апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення справи) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя Т.В. Безрук