ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2019 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Варенко О.П.,

суддів - Лаченкової О.В., Свистунової О.В.,

за участю секретаря Василенко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 вересня 2018 року

у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" до ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

В листопаді 2016 року позивач - ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 30 листопада 2006 року між ТОВ Банк "Фінанси та Кредит", правонаступником якого є позивач ПАТ «Банк "Фінаси та Кредит", та відповідачем ОСОБА_2 укладено кредитний договір і встановлено відсотки за користуванням цим кредитом. Кредитні кошти відповідачу було надано, договір почав виконуватися. З іншими відповідачами укладено договори поруки і вони зобов'язалися погашати борг кредитонабувача. В порушення умов договору і закону відповідач перестала виплачувати тіло кредиту та відсотки, інші виплати, внаслідок чого утворилася заборгованість. В добровільному порядку погашення заборгованості не відбулося. Просив стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача заборгованість по кредитному договору у розмірі 107 012,32 доларів США, що еквівалентно 2 659 149,06 грн, 2 705 609,06 грн та витрат на судовий збір.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 вересня 2018 року позовну заяву задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії №1085-пк-2006 від 30 листопада 2006 року станом на 27 січня 2016 у розмірі 107 012,32 доларів США, що еквівалентно 2 659 149,06 грн., та 2 705 609,06 грн., яка складається з: 82 904,12 доларів США, що еквівалентно 2 060 084,48 грн. - простроченої заборгованості за основним боргом кредиту; 24 108,20 доларів США, що еквівалентно 599 064,58 грн. - простроченої заборгованості за відсотками; 23 230 грн. - простроченої заборгованості за щомісячною комісією; 2 682 379,06 грн. - пені за прострочення заборгованості за основною сумою боргу кредиту, відсоткам та комісії.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії №1085-пк-2006 від 30 листопада 2006 року станом на 27 січня 2016 у розмірі 107 012,32 доларів США, що еквівалентно 2 659 149,06 грн, та 2 705 609,06 грн, яка складається з: 82 904,12 доларів США, що еквівалентно 2 060 084,48 грн - простроченої заборгованості за основним боргом кредиту; 24 108,20 доларів США, що еквівалентно 599 064,58 грн - простроченої заборгованості за відсотками; 23230 грн. - простроченої заборгованості за щомісячною комісією; 2682379,06 грн. - пені за прострочення заборгованості за основною сумою боргу кредиту, відсоткам та комісії.

Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Зокрема апелянт не погоджується з розміром заборгованості, зазначає, що сума нарахованої заборгованості виходить за межі позовної давності. Крім того, суд не звернув уваги, що порука є припиненою. Також просив скасувати ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня 2016 року про забезпечення позову. Вирішити питання судових витрат.

Вислухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 30 листопада 2006 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» (найменування якого змінено на ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») укладений договір про відкриття кредитної лінії № 1085-пк-2006, за умовами якого банк відкрив позичальнику відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 39 600 доларів США з терміном повернення кредитних ресурсів до 30 листопада 2013 року та оплатою відсотків за ставкою 15% річних. Додатковою угодою № 1 від 22 грудня 2006 року розмір кредитної лінії збільшений до 200 000 доларів США. Додатковою угодою № 2 від 08 серпня 2008 року змінений період щомісячного погашення кредитної заборгованості. Факт отримання позичальником вказаних кредитних коштів підтверджується заявами на видачу коштів.

В забезпечення виконання зобов'язань за договором про відкриття кредитної лінії № 1085-пк-2006 від 30 листопада 2006 року між банком, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладений договір поруки №1085/1-пп-2006, а також 30 листопада 2006 року з ОСОБА_3 банком та ОСОБА_2 укладений договір поруки № 1085/2-пп-2006, відповідно до яких поручителі зобов'язались відповідати за невиконання ОСОБА_2 усіх її зобов'язань перед кредитором в повному обсязі. Пунктом 2.1 вказаних договорів поруки передбачено, що поручителі і боржник відповідають як солідарні боржники. Додатковими угодами від 22 грудня 2006 року до вказаних договорів поруки були внесені зміни щодо збільшення розміру кредиту до 200000 доларів США.

У зв'язку з неналежним виконанням боржником ОСОБА_2 зобов'язань за договором про відкриття кредитної лінії №1085-пк-2006 від 30 листопада 2006 року станом на 27 січня 2016 року виникла заборгованість у розмірі 107 012,32 доларів США та 2 705 609,06 грн, яка складається з: 82 904,12 доларів США, що еквівалентно 2 060 084,48 грн - простроченої заборгованості за основним боргом кредиту; 24 108,20 доларів США, що еквівалентно 599 064,58 грн - простроченої заборгованості за відсотками; 23 230 грн - простроченої заборгованості за щомісячною комісією; 8 302 245,25 грн - пені за прострочення заборгованості за основною сумою боргу кредиту, відсоткам та комісії.

Ухвалюючи рішення про повне задоволення позовних вимог, суд першої інстанції керувався доведеністю позову.

Проте, погодитись з такими висновками суду не можна з наступних підстав.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно застосовуються.

Відповідно до вимог ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до умов укладеного між ОСОБА_2 та ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» 30 листопада 2006 року договору про відкриття кредитної лінії № 1085-пк-2006 з терміном повернення кредитних ресурсів до 30 листопада 2013 року та оплатою відсотків за ставкою 15% річних. Позичальник зобов'язалася щомісячно, в строк до 20 числа кожного місяця здійснювати погашення заборгованості відповідно до додатку № 1 цього договору (п. 3.2 договору).

Пунктом 3.4. Договору № 1085-пк-2006 від 30 листопада 2006 року передбачено право ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» вимагати дострокового повернення кредитних ресурсів, сплати нарахованих процентів та неустойки у випадку несвоєчасного або не у повному обсязі здійснення ОСОБА_2 зарахування грошових коштів на погашення заборгованості за кредитом та/або на сплату процентів і комісійної винагороди.

Договором про внесення змін №1 від 22 грудня 2006 року та додатковою угодою № 2 від 08 серпня 2008 року до договору про відкриття кредитної лінії № 1085-пк-2006 від 30 листопада 2006 року внесено зміни до п. 3.2. Договору, відповідно до яких ОСОБА_2 зобов'язалась в строк до 20 числа щомісяця здійснювати погашення заборгованості відповідно до додатку № 3, сплачувати проценти та комісійну винагороду.

Сторони кредитного договору встановили як строк дії договору - до 30 листопада 2013 року, так і строки виконання зобов'язань шляхом щомісячного повернення кредиту рівними частинами відповідно до умов кредитного договору, щомісячної сплати процентів за користування кредитом та комісійної винагороди - 20 число кожного місяця.

Датою останньої сплати заборгованості за договором, процентів та комісійної винагороди, за умови дотримання ОСОБА_2 строків своєчасного внесення чергових платежів за договором відповідно до домовленості сторін було 20 листопада 2013 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Статтею 252 ЦК України передбачено, що строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Згідно положень ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Цей строк починає спливати з моменту укладення договору, хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору.

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов'язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов'язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов'язання.

Так, відповідно до п. 7.3. договору про відкриття кредитної лінії № 1085-пк-2006 від 30 листопада 2006 року, цей договір набирає чинності з моменту першої видачі кредитних ресурсів (їхньої першої частини) та діє до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань.

З зазначеного вбачається, що сторони строк договору окремо не визначили, а погодили строк кредитування, термін закінчення кредитування, а також термін щомісячного виконання зобов'язання.

Так, 30 листопада 2006 року позивач - ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» уклав з ОСОБА_2 договір, за умовами якого остання отримала строком на 84 місяці, тобто до 20 листопада 2013 року включно, кредитні кошти в іноземній валюті у розмірі 200 000 доларів США, які зобов'язалася повернути зі сплатою відсотків у розмірі 15% річних на залишок заборгованості та щомісячної комісійної винагороди у розмірі 1 010 грн.

Повернення кредиту, сплату відсотків та комісійної винагороди ОСОБА_2 мала здійснювати щомісячними платежами, надаючи позивачеві до 20 числа кожного місяця кошти у сумі 2 985,08 доларів США та 1 010 грн. (щомісячний платіж) упродовж строку кредитування. Тобто, сторони погодили порядок і строки виконання зобов'язання.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» зобов'язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит, сплатити проценти і комісійну винагороду.

Тобто, зобов'язання з надання кредиту, його повернення та сплати процентів, комісійної винагороди є основним, а зобов'язання зі сплати пені є додатковим до основного.

ОСОБА_2 зобов'язалася за договором повертати кредит з процентами та комісійною винагородою періодичними платежами впродовж 84 місяців до 20 листопада 2013 року включно.

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов'язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів та комісійної винагороди, а прострочення виконання зобов'язання є його порушенням.

Згідно положень ст. 267 ЦК України, у випадку спливу позовної давності заява про захист цивільного права або інтересу приймається судом до розгляду, проте сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків та комісійної винагороди за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий на 84 місяці - до 20 листопада 2013 року включно.

Відтак, у межах строку кредитування до 20 листопада 2013 року ОСОБА_2 повинна повертати кредит ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» і сплачувати проценти та комісійну винагороду періодичними (щомісячними) платежами до 20 числа кожного місяця.

Починаючи з 20 листопада 2013 року, ОСОБА_2незалежно від пред'явлення вимоги позивачем повинна повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.

Отже, припис аб. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Згідно висновку Великої Палати Верховного Суду, що викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - тривалістю в один рік (п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається ст.261 ЦК України.

Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. ст. 261 ЦК України).

А за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Оскільки договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов'язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі ст.1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Такий підхід відповідає правовій позиції, сформульованій Верховним Судом України у постанові від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13. Аналогічні висновки були сформульовані Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі № 6-167цс14, від 3 червня 2015 року у справі № 6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16.

Отже, оскільки за умовами договору ОСОБА_2 мала виконувати зобов'язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів, комісійної винагороди до 20 числа кожного місяця впродовж строку кредитування (84 місяці), перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. А тому встановлення строку кредитування у договорі, який передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів.

Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності для погашення всієї заборгованості за договором з моменту спливу строку кредитування.

Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення, тобто 21 числа кожного місяця упродовж строку дії кредитного договору.

Під час судового розгляду справи в суді першої інстанції відповідачами заявлялося клопотання щодо застосування строку позовної давності.

Позивач - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернувся до суду з позовом 29 листопада 2016 року, тобто після спливу позовної давності щодо усіх щомісячних платежів, окрім основної заборгованості по кредиту за платежами за квітень 2013 року в сумі 277,33 доларів США та за травень 2013 року в сумі 2 960,35 доларів США, що підлягає стягненню.

Також підлягають стягненню відсотки за користування кредитом в межах визначених кредитним договором за квітень 2013 року в сумі 1 143 доларів США та за травень 2013 року в сумі 963,24 доларів США, а також комісія в розмірі 1 010 грн.

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги, зокрема, про стягнення пені.

Позовна вимога про стягнення неустойки може бути додатковою як до вимоги про стягнення заборгованості за кредитом, так і до вимоги про стягнення процентів за кредитом.

Оскільки позовна давність до всіх щомісячних платежів, окрім двох, спливла до звернення позивача до суду, вважається, що позовна давність спливла і до додаткової його вимоги про стягнення з відповідача. Відтак, не може бути стягнута комісійна винагорода та пеня, нарахована на суму заборгованості за вимогами, щодо яких позовна давність була пропущена.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до складу зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно із ч.3 ст.253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок, в цьому випадку 21 числа кожного місяця упродовж строку дії кредитного договору.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32), «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли би бути ущемлені у разі, якщо би було передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу» (mutatis mutandis рішення у справах «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20 вересня 2011 року («OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia», заява № 14902/04, § 570), «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року («Stubbings and Others v. the United Kingdom», заяви № 22083/93 і № 22095/93, § 51)).

З огляду на це в ухвалі від 23 січня 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду констатував, що поза межами позовної давності вимоги задовольнятися не можуть, і сплив цього строку є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Так, за зобов'язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України) 21 числа кожного місяця упродовж строку дії кредитного договору.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. 252 - 255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Аналізуючи норми ст. 261, 530, 631 ЦК України слід дійти висновку про те, що у разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом всього часу - до закінчення строку виконання останнього зобов'язання (у справі, що переглядається - 20 листопада 2013 року) був вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими процентами, а також стягнути несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом, щомісячні платежі (з процентами) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. В останньому випадку, перебіг позовної давності починається в залежності від закінчення строку сплати кожного із щомісячних платежів.

У зв'язку з чим позовні вимоги про стягнення пені не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про солідарне стягнення заборгованості з поручителів, колегія суддів виходить з наступного.

У забезпечення виконання зобов'язань за договором про відкриття кредитної лінії № 1085-пк-2006 від 30 листопада 2006 року між банком, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 цього ж дня укладено договори поруки № 1085/1-пп-2006 та № 1085/2-пп-2006, відповідно до яких поручителі зобов'язались відповідати за невиконання ОСОБА_2 усіх її зобов'язань перед кредитором в повному обсязі.

Згідно п. 3.1. договорів поруки № 1085/1-пп-2006 від 30 листопада 2006 року та № 1085/2-пп-2006 від 30 листопада 2006 року, у випадку невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором у зазначені договором строки, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 зобов'язалися упродовж 2-х банківських днів з моменту повідомлення його кредитором, тобто Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит», про невиконання боржником прийнятих на себе зобов'язань сплатити грошову суму, яку вимагає Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит», шляхом її перерахування на рахунок кредитора будь-яким способом, вказаним кредитором.

Згідно п. 4.4. договорів поруки № 1085/1-пп-2006 від 30 листопада 2006 року та № 1085/2-пп-2006 від 30 листопада 2006 року, внесення змін і доповнень у кредитний договір, внаслідок яких збільшується обсяг відповідальності поручителя, не допускається (а.с. 22, 25).

Пунктом 6 вказаних договорів поруки передбачено, що договір діє та порука припиняється із припиненням зобов'язання, що забезпечуються нею. Порука також припиняється якщо кредитор, тобто Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» протягом трьох років від дня настання строку виконання зобов'язання за кредитним договором не заявив вимоги до поручителя. Порука припиняється з інших підстав передбачених чинним законодавством України.

Пунктами 6.1 договорів поруки № 1085/1-пп-2006 від 30 листопада 2006 року та № 1085/2-пп-2006 від 30 листопада 2006 року встановлено, що договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань.

Додатковими угодами від 22 грудня 2006 року до договорів поруки № 1085/1-пп-2006 та № 1085/2-пп-2006 від 30 листопада 2006 року внесені зміни щодо збільшення розміру кредиту до 200 000 доларів.

Додатковою угодою № 2 від 08 серпня 2008 року до договору про відкриття кредитної лінії № 1085-пк-2006 від 30 листопада 2006 року змінений період щомісячного погашення кредитної заборгованості.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 638 ЦК України укладення додаткової угоди № 2 від 08 серпня 2008 року щодо зміни періоду щомісячного погашення кредитної заборгованості, є зміною істотних умов договору, оскільки вони є необхідними для договорів даного виду.

Але вказані істотні зміни до договору про відкриття кредитної лінії № 1085-пк-2006 від 30 листопада 2006 року, внесені додатковою угодою № 2 від 08 серпня 2008 року щодо зміни періоду щомісячного погашення кредитної заборгованості ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2, з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не узгоджувались та останнім не було про них відомо.

Частиною 1 ст. 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Як вбачається із наданих ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до суду документів, за порушення ОСОБА_2 зобов'язань після внесення додатковою угодою № 2 від 08 серпня 2008 року істотних змін до договору про відкриття кредитної лінії № 1085-пк-2006 від 30 листопада 2006 року щодо зміни періоду щомісячного погашення кредитної заборгованості, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перед кредитором за виконання боржником свого обов'язку не поручалися.

У матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують, що ОСОБА_3 з ОСОБА_1 отримували вимоги про повернення кредитних грошових коштів.

Частиною 4 ст. 559 ЦК України визначено безумовні підстави припинення договору поруки, а саме ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не можуть відповідати за зобов'язаннями за договором про відкриття кредитної лінії № 1085-пк-2006 від 30 листопада 2006 року, оскільки порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки.

У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Разом з тим, вимоги щодо сплати солідарного з боржником зобов'язання за договором в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку чергового платежу за основним зобов'язанням ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не пред'являлись.

А тому позовні вимоги до ОСОБА_5 та ОСОБА_3 є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

За результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановляється ухвала.

У випадку залишення позову без розгляду закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 10 ст. 158 ЦПК України, у такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 вересня 2018 року, прийняття нового рішення, яким частково задоволено позовні вимоги банку, підстави забезпечення позову відпали.

Крім того, під час вирішення судом заяви про забезпечення позову, судом, не перевірено достовірність та не надано відповідної правової оцінки факту відсутності у ОСОБА_2 права власності на АДРЕСА_1, оскільки 28 листопада 2015 року вказану квартиру продано іншій особі, відповідні відомості цього ж дня внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

З урахуванням зазначеного, вжиті, згідно ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня 2016 року, заходи забезпечення позову у вигляді арешту на квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_2 та арешту на земельну ділянку АДРЕСА_2, що належить ОСОБА_1 - підлягають скасуванню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення ст. 141 ЦПК України та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п.13 ч.2 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки позовні вимоги банку задоволено частково, з відповідача ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір на корить ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" в розмірі 2007, 10 грн, що пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 вересня 2018 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит"- задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії №1085-пк-2006 від 30 листопада 2006 року станом на 27 січня 2016 року, що складається з простроченої заборгованості за основним боргом - 3 237,68 доларів США, що еквівалентно 80 453,11 грн, простроченої заборгованості за відсотками 2 106,24 доларів США, що еквівалентно 52 337,96 грн., простроченої заборгованості за щомісячною комісією - 1 010 грн, а також судові витрати у розмірі 2 007,10 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Вжиті, згідно ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня 2016 року, заходи забезпечення позову у вигляді арешту на квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) та арешту на земельну ділянку АДРЕСА_2, що належить ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2) - скасувати.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: О.П.Варенко

Судді: О.В.Лаченкова

О.В.Свистунова