Справа № 473/4703/18
РІШЕННЯ

іменем України

"08" лютого 2019 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючої судді Ротар М.М., при секретарі Фінько О.П.

за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вознесенську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначила, що їй на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності від 26.11.1998 року належить житловий будинок №189, що розташований по вул. Миру в селі Дорошівка Вознесенського району Миколаївської області.

У вказаному будинку значаться зареєстрованою її невістка ОСОБА_3 Посилаючись на те, що прописка в будинку відповідача ускладнює отримання субсидії, однак відповідач в добровільному порядку не бажає знятися з реєстраційного обліку, при цьому вона не користується будинком, проживає за іншою адресою, позивач просила позов задовольнити та визнати її такою, що втратила право користування житловим будинком №189 по вул. Миру в селі Дорошівка Вознесенського району Миколаївської області.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду від 28 листопада 2018 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі, справу призначено до судового засідання в порядку спрощеного позовного провадження.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 підтримали позовні вимоги у повному обсязі, пояснювали, що відповідач не проживає у вказаному будинку понад 19 років, підставою позовних вимог зазначали ст.405 ЦК України.

Відповідач ОСОБА_3 заперечувала проти позовних вимог, пояснила, що дійсно не проживає та не користується житловим будинком №189, однак реєстрація в цьому будинку їй потрібна, щоб мати прописку, оскільки не має документів на будинок №20, що розташований по вул. Різдвяна в селі Дорошівка Вознесенського району Миколаївської області в якому вона проживає, що унеможливлює її реєстрацію за місцем проживання.

Вислухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 26.11.1998 року, яке видане на підставі рішення виконкому Вознесенської районної Ради народних депутатів від 30 червня 1989 р. №120 є власником житлового будинку №189 по вул. Миру в селі Дорошівка Вознесенського району Миколаївської області.

Відповідач ОСОБА_3 є невісткою позивача ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про одруження від 11.11.2003 року № 066319, довідкою про склад сімї від 12.11.2018 року №2112 та не заперечується сторонами по справі.

У вказаному будинку відповідно до довідки про склад сімї від 12.11.2018 року №2112, значиться зареєстрованою відповідач ОСОБА_3.

Згідно ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, реєстрація - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла.

Відповідно до акту від 11.11.2018 року про не проживання, довідки Дорошівської сільської ради від 15.11.2018 року №2164, довідки про склад сімї та проживання, виданої Дорошівською сільською радою від 06.12.2018 року №2281, довідки про склад сімї та проживання, виданої Дорошівською сільською радою від 06.02.2019 року №329, акту від 05.02.2019 року про не проживання, відповідач ОСОБА_3 зареєстрована, але не проживає у будинку №189, що розташований по вул. Миру в селі Дорошівка Вознесенського району Миколаївської області, фактично проживає в будинку №20, що розташований по вул. Різдвяна в селі Дорошівка Вознесенського району Миколаївської області. Вказані обставини були також підтверджені в судовому засіданні показами свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Вказані обставини не заперечувала і сама відповідачка, яка в судовому засіданні пояснила, що не користується житловим будинком 189, що розташований по вул. Миру в селі Дорошівка Вознесенського району Миколаївської області, оскільки переживає за свою безпеку та безпеку своїх дітей. З моменту народження старшого сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 та й на даний час проживає в будинку №20, що розташований по вул. Різдвяна в селі Дорошівка Вознесенського району Миколаївської області.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Кожна особа, а у встановлених законом випадках, органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За правилами ст.16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316,317,319,321 ЦК України ).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16,386,391 ЦК України.

Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379,382 ЦК України).

Згідно зі ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Статті 150,156 ЖК України передбачають, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Водночас, ст.405 ЦК України встановлює сервітутне право членів сім'ї власника житла на користування цим житлом. Зокрема, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону, а житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником; член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

До членів сім'ї власника належать особи, зазначені в ч.2 ст.64 ЖК України (дружина (чоловік), їх діти і батьки).

При вирішенні спору про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно встановити факт відсутності особи у жилому приміщенні та поважність причин такої відсутності.

Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначаються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил ст.89 ЦПК України щодо оцінки доказів.

Суд має всебічно перевірити доводи сторін щодо поважності причин відсутності у жилому приміщенні.

За правилами ст.ст.12,13,81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 вказувала, що реєстрація відповідача в указаному будинку перешкоджає їй, як власнику спірного будинку, розпоряджатися своєю власністю.

Наведене свідчить, що між сторонами виник спір з приводу користування вказаним житловим приміщенням, правовідносини по якому врегульовані ст.ст. 391,405 ЦК України.

В судовому засіданні позивач пояснила, що перешкоди у проживанні відповідача в будинку відсутні. Відповідач в свою чергу доказів протилежного суду не надала. На її думку поважною причиною не проживання в будинку є та обставина, що вона переживає за свою безпеку та безпеку своїх дітей. При цьому вона також зазначила, що наміру та бажання проживати в ІНФОРМАЦІЯ_2 у неї не має. Жодного разу вона не намагалася повернутися та проживати в будинку за місцем своєї реєстрації.

Отже, оскільки вичерпного переліку поважних причин не проживання у житловому приміщенні цивільне законодавство не встановлює, в зв'язку з чим вищезазначене питання повинно вирішуватися судом у кожному випадку з урахуванням конкретних обставин справи, суд приходить до висновку про те, що відповідач ОСОБА_3 не проживає у спірному будинку без поважних причин понад один рік.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та ОСОБА_3 слід визнати такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 89, 263-265, 273, ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 такою, що втратила право користування житловим будинком №189 по вулиці Миру в селі Дорошівка Вознесенського району, Миколаївської області.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду через міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст виготовлено 13 лютого 2019 року.

Суддя: М.М. Ротар