Справа №639/4141/18
Провадження №2/639/312/19
24 січня 2019 року Жовтневий районний суд м. Харкова
в складі: головуючого - судді Баркової Н.В.,
за участю секретаря - Кузнецової А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -
03.08.2018 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2, в якому просить суд визнати право спільної сумісної власності позивача та відповідача на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1; визнати за позивачем ідеальну частку у розмірі 1/2 права власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 без її реального поділу.
В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 24.09.2005 року вона та відповідач уклали шлюб. Позивач з відповідачем мають двох дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Позивач вказує, що за час шлюбу за спільні кошти з чоловіком була набута нерухомість - квартира АДРЕСА_1. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 30.09.2011 року та витягу з Державного реєстру правочинів № 10370741 відповідач придбав у ОСОБА_5 зазначену вище квартиру, ціна продажу склала 67 000 грн. Відповідно до витягу про державну реєстрацію прав від 14.10.2011 року № 31660705 було зареєстровано право власності на квартиру за №29183443 за відповідачем. Заочним рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 16.08.2012 року у справі 2001/3055/2012 шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Балаклійського управління юстиції Харківської області за актовим записом № 189, розірвано, неповнолітню дитину ОСОБА_3 залишено проживати разом з позивачем. До липня 2018 року жодних спорів стосовно цієї квартири не було, відповідач обіцяв здійснити добровільне відчуження квартири на користь позивача за відповідну грошову компенсацію. Але у липні 2018 року позивач дізналася про небажання відповідача вчиняти обіцяне, мирним шляхом домовитися не вийшло, узв'язку з викладеним позивач, посилаючись на ст.ст. 60-61, 68-69, 70-72 ЦК України вимушена звернутися до суду з даним позовом.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 20.09.2018 року позов прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі, яка призначена до розгляду в підготовчому засіданні.
22.10.2018 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова підготовче провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя закрито. Призначено справу до судового розгляду по суті.
В судове засідання учасники справи не з'явились, повідомлені належним чином про дату, час і місце розгляду справи. Позивач подала до суду заяву, в якій просила проводити розгляд справи за її відсутності та не заперечувала проти заочного розгляду справи.
Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач, згідно вимог ч. 8 ст. 128 ЦПК України, у судове засідання повторно не з'явився, в порушення ч. 3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив, відзив не надав, у зв'язку з чим на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 24.01.2019 року проведено заочний розгляд даної справи згідно з вимогами ст.ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.
Суд, дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що 24.09.2005 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уклав шлюб з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, який зареєстровано у відділі реєстрації актів цивільного стану Балаклійського районного управління юстиції Харківської області, про що зроблено відповідний актовий запис за №189 і підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3, виданим 08.02.2006 року. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу «ОСОБА_1» (а.с. 6).
З копії договору купівлі-продажу квартири від 30.09.2011 року та витягу з Державного реєстру правочинів № 10370741 від 13.09.2011 року вбачається, що ОСОБА_2 придбав у ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1, ціна продажу склала 67 000 грн. - еквівалент 8 375 доларів США. Крім того, згідно з витягу про державну реєстрацію прав від 14.10.2011 року № 31660705 зареєстровано право власності на квартиру за №29183443 за ОСОБА_2 (а.с.7-8). Вказані обставини також підтверджуються копією технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 9-10)
Заочним рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 16.08.2012 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задоволено. Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 24.09.2005 року відділом РАЦС Балаклійського районного управління юстиції Харківської області за актовим записом №189 розірвано. Після розірвання шлюбу залишено за позивачем прізвище ОСОБА_1. Дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, залишено проживати разом з позивачем. Стягнуто з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 107,30 грн. (а.с.11).
Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно зі ст. 12 ЦПК України та відповідно до ч.ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Частиною 2 статті 78 ЦПК України зазначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною 2 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Частиною 1 ст.61 СК України встановлено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Відповідно до ст. 163 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.
Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї.
Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.
Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.
Зі змісту п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї.
Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 17 лютого 2016 року по справі № 6-1500цс/15, при здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності.
В даному випадку, спірна квартира була придбана у власність на підставі договору купівлі-продажу, укладеному у 2011 році відповідачем, тобто в період, коли сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі. Будь-яких доказів про існування домовленостей між позивачем та відповідачем щодо майна або шлюбного договору суду не надано, відсутні такі застереження і в тексті договору купівлі-продажу спірної квартири, в якому не зазначено, що квартира купується за особисті кошти відповідача.
Аналізуючи наведені обставини, досліджені докази, враховуючи, що відповідач в судове засідання не з'явився, відзив на позов не надав виходячи з того, що частки позивача та відповідача у спільному майні є рівними, а тому позивач має право на належну на половину спільного з відповідачем майна, звідси й має право на так звану ідеальну частку у праві власності на спільне майно.Відтак, в порядку поділу майна подружжя - квартири АДРЕСА_1, як об'єкту права спільної сумісної власності подружжя, суд вважає за необхідне, визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 ідеальну частку квартири АДРЕСА_1.
Окрім того, на підставі вимог ст. 141 ЦПК України, у зв'язку із задоволенням позову у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений відповідно до платіжного доручення від 01.08.2018 року у сумі 704,80 грн.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.1-18, 76-81, 95, 141, 142, 228, 229, 235, 244, 245, 259, 263-265, 268, 280-284, 354 ЦПК України, ст.ст. 60, 61, 65, 69, 70, 71,72 СК України, ст. ст. 325, 328, 372 ЦК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити.
В порядку поділу майна подружжя - квартири АДРЕСА_1, як об'єкту права спільної сумісної власності подружжя, визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 ідеальну частку квартири АДРЕСА_1.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через Жовтневий районний суд м. Харкова до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, паспорт серії НОМЕР_4, ІПН:НОМЕР_1, проживає за адресою: АДРЕСА_1;

Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт серії НОМЕР_5, ІПН:НОМЕР_2, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2.

Суддя Н.В. Баркова