Справа № 754/5900/19
Провадження №: 2-о/752/366/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.09.2019 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Плахотнюк К.Г.,

за участі секретаря судового засідання Рєзнік В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві, в приміщенні суду справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису,

встановив:

18.04.2019 року ОСОБА_1 звернулася до суд з заявою про видачу обмежувального припису, стосовно ОСОБА_2 внаслідок вчинення систематичного психологічного, фізичного, економічного насильства.

В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 послалася на те, що вона з ОСОБА_2 перебувала в офіційно зареєстрованому шлюбі, від якого ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дочка - ОСОБА_3 . 24.01.2017 року їх шлюб розірвано. Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 проживає окремо від них, останній не приймає участі в утриманні та вихованні дочки, не турбується про фізичний та духовний розвиток дитини, матеріальної допомоги не надає. Заінтересована особа ОСОБА_2 проживає окремо від них з іншою жінкою, а після її звернення до суду з позовом щодо позбавлення його батьківських прав відносно дочки став чинити насильство щодо неї (заявниці). ОСОБА_2 систематично застосовує насильство відносно неї та морально принижує, разом зі своєю дружиною погрожує їй шляхом телефонних дзвінків та СМС. Оскільки ОСОБА_2 неодноразово вдавався до психологічного насильства відносно заявниці, відповідно був притягнутий до адміністративної відповідальності за насильницькі дії. Наполягала на тому, що лише видача обмежувального припису зможе припинити насильницькі дії, що вчиняються заінтересованою особою відносно неї.

Просила суд, видати обмежувальний припис у вигляді заходів тимчасового обмеження ОСОБА_2 , поклавши на нього на строк шість місяців обов`язки: заборонити перебувати в місцях проживання постраждалої особи ОСОБА_1 за адресою - АДРЕСА_1 ; заборонити наближатись на відстань 100 метрів до місця проживання постраждалої особи ОСОБА_1 за адресою - АДРЕСА_1 ; заборонити наближатись на відстань 100 метрів до місця роботи постраждалої особи ОСОБА_1 ; заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_2 , переслідувати її та у будь-який спосіб спілкуватися із нею; заборонити вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою ОСОБА_1 , або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

У судовому засіданні представниця заявниці ОСОБА_1 - адвокат Галкіна Я.Г. заявлені вимоги про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_2 підтримала, просила задовольнити вимоги ОСОБА_1 з підстав викладених у заяві. Одночасно доповнила, що заінтересована особа ОСОБА_2 чинить відносно колишньої його дружини ОСОБА_1 насильство - психологічного, фізичного та економічного характеру. Насильство психологічне проявляється в погрозах забрати дитину і позбавити батьківських прав з тих підстав, що ОСОБА_1 має поганий зір, приниженнях, образах. При цьому ОСОБА_2 говорить, що постраждала є інвалід, недотепа не може мати дітей. Таке насильство зі сторони ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 підтверджується скріншотами смс повідомлень, які надсилаються на її номер телефонного зв`язку. Фізичне насильство мало місце, коли під час розлучення ОСОБА_2 забирав свої речі, то вдарив заявницю. Економічне насильство виразилося в тому, що коли ОСОБА_2 намагався потрапити до житлового приміщення ОСОБА_1 , то при цьому пошкодив вхідні двері, а також несплаті аліментів на утримання дочки. Факти фізичного та економічного насильства підтверджуються листами, отриманими від правоохоронних органів та довідкою державного виконавця про наявність заборгованості.

Представник заінтересованої особи ОСОБА_4. заявлені вимоги ОСОБА_1 не визнав, стверджував, що заявниця і заінтересована особа спілкувалися лише коли ОСОБА_2 25.12.2018 року прибув до помешкання ОСОБА_1 щоб привітати дочку з днем народження, що не може розглядатися, як прояв домашнього насильства. Інші факти насильства про які вказує заявниця не мали місця, крім того докази на їх підтвердження відсутні. Просив відмовити в задоволенні заявлених вимог.

Заслухавши у судовому засіданні адвоката Галкіну Я.Г., яка представляє інтереси заявниці ОСОБА_1 , представника заінтересованої особи ОСОБА_2., дослідивши докази наявні у справі, суд прийшов до висновку що вимоги ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_2 не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що учасники справи, а саме заявниця ОСОБА_1 та заінтересована особа ОСОБА_2 з 14.серпня 2014 року перебували в офіційно зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають малолітню дочку ОСОБА_5 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 . Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано 24 січня 2017 року (а.с.75-77).

18.04.2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про видачу відносно її ж колишнього чоловіка ОСОБА_2 обмежувального припису строком на шість місяців з підстав застосування останнім по відношенню до неї психологічного, фізичного, економічного насильства, яке проявляється в тому, що останній ображає, принижує її, погрожує забрати дитину, наніс удар, коли забирав свої речі у період, коли вони перебували у стані розлучення, пошкодив вхідні двері, коли приходив до дочки.

Відповідно до правил ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Заявлені ОСОБА_1 вимоги підлягають розгляду судом у порядку окремого провадження.

Правовідносини, що склалися між учасниками справи, зокрема заявницею ОСОБА_1 та заінтересованою особою ОСОБА_2 регулюються спеціальним Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а також міжнародно-правовими актами, під час вирішення такої категорії справ обов`язковому застосуванню підлягає судова практика Європейського суду з прав людини.

Зокрема, Європейська Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (1950року) є фундаментальною основою в галузі прав і свобод людини, її законних інтересів та потреб. Одна з ключових особливостей Конвенції полягає в тому, що вона не тільки встановлює права та свободи людини, але і передбачає право на індивідуальне звернення за захистом порушених прав на міжнародному рівні. Конвенція та протоколи до неї за юридичною природою є обов`язковим міжнародним правовим договором, який запровадив систему національного контролю за дотриманням прав людини на внутрішньодержавному рівні.

07.11.2011 року Україною було підписано Конвенцію Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами, на виконання якої 07.12.2017 року прийнято Закон «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Частиною другою статті 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», визначено перелік осіб на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання серед яких - колишнє подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти).

Статтею 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено значення термінів, які вживаються в цьому ж законі, зокрема:

домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала, а також погрози вчинення таких діянь;

економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру;

психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи;

фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, моржування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Звертаючись до суду з вимогами про видачу обмежувального припису щодо ОСОБА_2 , заявниця обґрунтувала заявлені вимоги тим, що останній вчиняє щодо неї економічне, психологічне та фізичне насильство.

Відповідно до правил ст. 294 ЦПК України, під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний роз`яснити учасникам справи їхні права та обов`язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи. З метою з`ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази. Справи окремого провадження розглядаються судом з додержнням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Так, судом встановлено, що учасники справи є колишнім подружжям, мають спільну дочку, яка є малолітньою.

За даними довідки №11220 Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Голосіївського району м. Києва травматологічний пункт, 16.11.2015 року зверталася до травмпункту ОСОБА_1 з приводу отриманої травми 12.11.2015 року , встановлено діагноз - забій , гематома правого плеча, забій м`яких тканин поперека (а.с.20).

26.11.2015 року старшим інспектором Голосіївського управління поліції ГУ НП у м. Києві було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КупАП відносно ОСОБА_2 з приводу вчинення ним 12.11.2015 року по АДРЕСА_1 фізичного та психологічного насильства відносно дружини ОСОБА_6 (а.с.21).

Зазначені докази подано суду ОСОБА_1 при зверненні з заявою до суду про видачу відносно ОСОБА_2 обмежувального припису на підтвердження вчинення останнім щодо неї фізичного насильства.

Проте, зазначені докази не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки суду не надано судове рішення, що було прийняте за результатами розгляду, складеного відносно ОСОБА_2 26.11.2015 року протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КупАП.

Крім того, твердження заявниці ОСОБА_7 про фізичне насильство відносно неї вчинене ОСОБА_2 12 листопада 2015 року не потребує оцінки суду, оскільки не може бути прийняте до уваги в обгрунтування заявлених вимог про видачу обмежувального припису відповідно до Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», який набрав чинності 07.01.2018 року, відповідно підлягає до застосування тільки з 07.01.2018 року.

Зі змісту постанови Полтавського апеляційного суду, прийнятої 28 січня 2019 року за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 29 травня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав встановлено: з 14 серпня 2014 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано згідно рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 24 січня 2017 року; згідно рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 24 січня 2017 року, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у твердій грошовій сумі в розмірі 1 330 грн. щомісячно, починаючи з 25 жовтня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття; відповідно до довідки-розрахунку заборгованості №53695828 від 20 квітня 2018 року, виданої начальником відділу Голосіївського районного відділу ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві станом на 01 квітня 2018 року розмір заборгованості з примусового виконання виконавчого листа №553/3662/16-ц від 22.03.2017 року, виданого Ленінським районним судом м. Полтави, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів, складає 23 486 грн. 59 коп.; згідно довідки-розрахунку заборгованості №53695828/5 від 09.11.2018 року, виданої начальником відділу Голосіївського районного відділу ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві, за період з березня по листопад 2018 року відповідачем у рахунок заборгованості по аліментах сплачено 22 053 грн. 90 коп.; відсутність винної поведінки та свідомого нехтування відповідача своїми батьківськими обов`язками, а також те, що конфліктні відносини сторін впливають на можливість батька дитини безперешкодно зустрічатись з донькою, який бажає спілкуватись з нею та заперечує проти позбавлення його батьківських прав - апеляційний суд не вбачав підстав для задоволення позову.

Крім того, зі змісту зазначеного вище судового рішення, яке стосується заявниці ОСОБА_1 та заінтересованої особи ОСОБА_2 видно, що ОСОБА_1 , як позивачка за позовними вимогами, що були задоволенні заочним рішенням Ленінського районного суду м. Полтави, ухваленого 29.05.2018 року, яке було скасоване постановою Полтавського апеляційного суду 28.01.2019 року не була присутньою у судовому засіданні суду апеляційної інстанції. У той же час ОСОБА_1 або ж її представник не спростували обставини встановлені постановою Полтавського апеляційного суду, що була прийнята за результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_2 на заочне рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 29 травня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки та піклування Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав.

Відповідно до правил ст. 82 ЦПК України, а саме частин 4,5: обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом; обставини встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сии, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Отже, обставини встановлені судовим рішенням, яким є постанова Полтавського апеляційного суду від 28 січня 2019 року щодо скасування заочного рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 29 травня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав є такими, що мають бути прийняті судом до уваги при вирішенні заяви ОСОБА_1 щодо видачі обмежувального припису відносно ОСОБА_2

За даними довідки-розрахунку заборгованості №53695828 виданої 07.06.2019 року державним виконавцем Голосіївського районнного відділу ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Яблонською Д.В. заборгованість ОСОБА_2 за виконавчим листом №553/3662/16-ц від 22.03.2017 року щодо стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відсутня (а.с. 78).

За даними витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінального провадження: 0009208 зареєстроване 02.10.2018 року за повідомленням , яке надійшло 01.10.2018 року від ОСОБА_1 з приводу того, що в період часу з жовтня 2016 року ОСОБА_2 ухиляється від сплати аліментів на утримання дитини ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_4 , правова кваліфікація ч.1 ст. 164 КК України. Провадження закрито ч. 1 ст. 284 КПК України 23.10.2018 року (а.с.14).

Наразі зазначені заявницею ОСОБА_1 підстави в обгрунтування економічного насильства заінтересованої особи ОСОБА_2 по відношенню до заявниці ОСОБА_1 , щодо несплати аліментів на утримання дочки ОСОБА_10 не знайшли свого підтвердження, а на підтвердження економічного насильства, що мало місце шляхом пошкодження вхідних дверей під час відвідування дочки суду доказів не надано та не вказано на них для витребування їх судом.

28.12.2018 року ОСОБА_1 робила заяву до Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації щодо видачі обмежувального припису відносно ОСОБА_11 , оскільки останній будучи позбавленим батьківських прав відносно малолітньої дочки ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_5 з`явився до її помешкання і вимагав від неї негайно забрати дитину, її речі, холодильник, диван, мікрохвильовку.

26.12.2018 року ОСОБА_1 зверталася з заявою до Голосіївського управління поліції ГУ НП у м. Києві з приводу того, що 25.12.2018 року до її помешкання прийшов колишній чоловік і почав вимагати в неї речі - диван, холодильник, мікрохвильовку, які придбали перебуваючи у шлюбі. Погрожували їй зі своєю співмешканкою, а тому вона боїться за свою малолітню дочку. (а.с.9,11).

Зі змісту письмових пояснень ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , сусідів заявниці ОСОБА_1 , видно, що 25.12.2018 року ОСОБА_2 відвідував заявницю за місцем проживання, між ними мала місце суперечка, що відбулася біля вхідних дверей до кімнати де проживає заявниця, з приводу їх з заінтересованою особою спільного майна та дитини.

Як видно зі змісту смс-повідомлень, що надані заявницею на підтвердження вчинення насильства її колишнім чоловіком щодо неї за змістом не містять будь-якої інформації, що свідчила б про погрози викрадення дитини.

Крім того, зазначені докази, у вигляді роздрукованих есемес повідомлень не містять даних, що вони були скеровані заінтересованою особою ОСОБА_2 з використовуваного ним засобу телефонного зв`язку на телефон ОСОБА_1 . У той же час їх зміст не свідчить про те, що автором є ОСОБА_2 ..

Під час вирішення вимог щодо видачі обмежувального припису суду необхідно встановити, чи є зазначені заявником в обгрунтування заявлених вимог правовідносини такими, що регулюються спеціальним Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», дати їм оцінку на предмет того, чи є зазначені обставини проявом домашнього насильства, а також чи є потреба вживати заходів щоб запобігти домашньому насильству в подальшому.

Звертаючись до суду з заявою, ОСОБА_1 просила видати обмежувальний припис відносно її колишнього чоловіка ОСОБА_2 з огляду на те, що останній чинить відносно неї психологічне, фізичне та економічне насильство.

Відповідно до п.7, 9 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»: обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи; оцінка ризиків - оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

З огляду на встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що за результатами судового розгляду достовірно встановлено, що ОСОБА_2 не чинить відносно колишньої дружини ОСОБА_1 фізичного насильства щодо запобігання якому у суду були б підстави застосувати положення чинного Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», не встановлено судом і обставин, які відповідно до положень цього ж Закону свідчили б про економічне насильство ОСОБА_2 по відношенню до

ОСОБА_1 психологічного характеру ОСОБА_2 по відношенню до колишньої дружини ОСОБА_1 у вигляді погроз забрати дитину і позбавити батьківських прав з тих підстав, що ОСОБА_1 має поганий зір, приниженнях, образах, що за твердженням представниці ОСОБА_1 підтверджується скріншотами смс повідомлень, які надсилаються на її номер телефонного зв`язку не знайшло свого підтвердження за результатами судового розгляду. Сварка, що мала місце 25.12.2018 року між заявницею та заінтересованою особою не може отримати оцінку суду, як факт домашньоо насильства, оскільки вона була одноразовою, обставини цієї сварки не свідчать про висловлювання ОСОБА_2 погроз щодо відібрання дитини або ж образ та принижень відносно ОСОБА_1 ..

За встановлених судом обставин, відносини між колишнім подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не є такими за умови яких суд прийшов би до висновку про наявність домашнього насильства та необхідність застосування відносно ОСОБА_2 обмежувальних приписів з метою протидії домашньому насильству відповідно до ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а відтак заявлені ОСОБА_1 вимоги не підлягають задоволенню судом.

З огляду на висновки суду, про відсутність підстав для задоволення заявлених ОСОБА_1 вимог щодо видачі обмежувального припису, судові витрати, від яких заявниця була звільненна при зверненні до суду з заявою про видачу обмежувального припису відповідно до правил ст. 141 ЦПК України необхідно віднести на рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству, ст.ст.141, 294, 350-1 - 350-8 ЦПК України, суд -

вирішив:

заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано , набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, або ж через суд першої інстанції, яким ухвалено оскаржуване судове рішення.

Рішення суду складено 13 вересня 2019 року

Суддя К.Г. Плахотнюк