Справа № 189/1413/18
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

12.02.2019 року смт. Покровське Покровського району Дніпропетровської області

Покровський районний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Чорної О.В., за участю секретаря судового засідання Корхової М.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Покровське цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернувся до суду з цивільним позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в сумі 19396,14 грн. за кредитним договором, а також просив стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 1762,00 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що позивачка з метою отримання банківських послуг підписала заяву №б/н від 01.08.2012 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 300,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Позивач вважає, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», та «Тарифами банку» складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом відповідача у заяві.

Позивач зазначає, що відповідно до п. п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт.

Підписання цього договору позивач вважає прямою та безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг.

Позивач посилається на ч.1 ст. 634 ЦК України згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Одночасно п.1.1.3.2.3 Умов та Правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни тарифів та інших невідємних частин договору.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки.

Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином в установлений строк відповідно до умов договору і вимог закону.

Позивач зазначає, що виконав свої зобовязання за Договором про надання банківських послуг, а саме, надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредиту.

Відповідач зобовязався погашати заборгованість за кредитом, слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту.

Відповідач у порушення своїх зобовязань за договором своєчасно не сплачував за кредитом, у звязку з чим виникла заборгованість в розмірі 19396,14 грн., яка складається з наступного: 928,69 грн. заборгованість за кредитом, 6735,00 грн. заборгованість за процентами; 10332,63 грн. заборгованість за пенею; 500,00 грн. фіксована частина штрафу; 899,82 грн. штраф (процентна складова).

У якості доказів ПАТ КБ «Приватбанк» у позові зазначає розрахунок заборгованості, копію заяви позичальника, витяг з Тарифів банку та витяг з Умов та правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою (а. с. 3, зворот).

Відповідачка позов не визнає у повному обсязі, про що надала суду письмову заяву, а також надала заяву про застосування позовної давності по кредитному договору, в якій посилається на ст. ст. 257, 258 ЦК України, зазначає, що кінцевою датою виконання позичальником своїх зобовязань є 01.08.2017 року (а. с. 77).

В судове засідання представник позивача не зявився, повідомлений про час, дату і місце судового розгляду належним чином, надав суду письмову заяву розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_1М, в судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, проти позову заперечила.

Суд, дослідивши письмові докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Суд встановив, що 01.08.2012 року ОСОБА_2 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в «Приватбанк» (копія, а. с. 9).

Згідно цієї заяви відповідач відповідачка виразила бажання оформити платіжну картку «Кредитка «Універсальна», з бажаним кредитним лімітом 5000,00 гривень (а. с. 8, зворот).

03.08.2013 року відповідачка зареєструвала шлюб з ОСОБА_3, після чого змінила прізвище на «Тарасенко» (копія паспорту, а. с. 26, 51).

Відповідачка у своїй заяві не заперечувала, що отримала кредитні кошти, однак стверджувала, що строки позовної давності сплинули, оскільки пройшло більше трьох років з моменту здійснення нею платежів за кредитом.

На підтвердження заборгованості відповідача позивач надав розрахунок заборгованості за період з 01.08.2012 року до 31.08.2015 року, згідно якого заборгованість за кредитом склала 10,00 гривень (а. с. 52-53).

На підтвердження заборгованості відповідача позивач також надав розрахунок заборгованості за період з 01.09.2015 року до 01.07.2018 року, згідно з яким тіло кредита складає 928,69 гривень, нараховані відсотки 6735 гривень, пеня 103332,63 гривні, заборгованість по судовим штрафам 1399,82 гривні, разом 19396,14 гривень (а. с. 54-55).

Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно до ч.ч.1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу звязку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Таким чином, кредитний договір має бути укладений у письмовій формі у вигляді одного документа (що містить усі істотні умови), підписаного обома сторонами, або у вигляді декількох документів, якими сторони обмінялися (листи, телеграми, телетайпне чи електронне повідомлення тощо). При цьому документи, якими сторони обмінюються, також мають містити підписи відправників.

Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що право кредитора вимагати повернення кредиту наступає у разі прострочення позичальником повернення кредиту та сплати відсотків за користування ним, тому позивач повинен надати суду докази у підтвердження даних обставин, а також довести розмір заборгованості, яку просить стягнути з відповідача.

Як убачається з тексту Анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПАТ КБ ПриватБанк від 01.08.2012 року, в ній зазначено особисту інформацію відповідача, а саме: прізвище, імя по-батькові, серію та номер паспорта, дату народження, ідентифікаційний код, адресу проживання, адресу реєстрації, номери засобів звязку тощо.

Крім того, в Анкеті-заяви зазначений бажаний позичальником кредитний ліміт за платіжною карткою кредитка «Універсальна» в розмірі 5000,00 гривень.

Підписана ОСОБА_1 Анкета-заява не містить тих істотних умов кредитного договору, з яких було б можливо встановити умови, на яких він укладався.

Згідно довідки, яку надав позивач, відповідачка за кредитним договором №б/н від 01.08.2012 року отримала кредитні картки №099493, дійсна до 08/17 року та №862653, дійсна до 01/16 року (а. с. 45).

У підписаній відповідачем анкеті-заяві з позивачем не зазначається номер кредитної картки, яка була видана особі, відсутні докази щодо її видачі, отже, встановити з наданих документів яка саме кредитна картка була видана відповідачу, не представляється можливим.

Аналіз документів, які, на думку позивача, є кредитним договором, свідчить про те, що такі підписи містяться лише в анкеті-заяві від 01.08.2012 року, яка не містить жодних істотних умов договору.

На думку позивача, такі істотні умови сторони узгодили в Умовах та правилах надання банківських послуг у ПриватБанку.

Така позиція є безпідставною, оскільки позивач не довів належними, допустимими, достовірними й достатніми доказами, що відповідач при складанні анкети-заяви ознайомився саме з цими Умовами і правилами надання банківських послуг у ПриватБанку.

Так, у справі, що розглядається, позивачем за допомогою жодного доказу не підтверджено, що відповідач, підписуючи анкету-заяву, розумів саме ті Умови та правила надання банківських послуг у ПриватБанку, що додано позивачем до позову.

З огляду на викладене факт ознайомлення відповідача з Умовами та правилами надання банківських послуг у ПриватБанку не можна визнати доведеним, а самі Умови та правила надання банківських послуг у ПриватБанку не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 11.03.2015 року №43098344 (справа №6-16цс15), яка відповідно до статті 263 ЦПК підлягає урахуванню судом.

Крім того, таку ж позицію зайняв і новостворений Верховний Суд, який у постанові від 21.02.2018 року, ухваленій у цивільній справі №203/5497/13-ц (провадження №61-1391св18), постанові від 05.03.2018 року, ухваленій у цивільній справі №192/156/17 (провадження №61-2109св18), дійшов аналогічного висновку з тих самих правовідносин.

Окрім того, виходячи зі змісту ст. 22 Закону України Про платіжні системи та переказ коштів в Україні, документами, які можуть підтвердити факт проведення розрахункових операцій, є такі види розрахункових документів, як: платіжне доручення; платіжна вимога-доручення; розрахунковий чек; платіжна вимога; меморіальний ордер.

Згідно п.17.1 ст. 17 Закону України Про платіжні системи та переказ коштів в Україні обовязкові реквізити електронних та паперових документів на переказ, особливості їх оформлення, оброблення та захисту встановлюються нормативно-правовими актами НБУ. Постановою Національного банку № 22 від 21 січня 2004 року встановлені вимоги до оформлення вищезазначених розрахункових документів.

Позивач не надав суду належним чином оформлений розрахунковий документ, який підтверджує факт видачі/перерахування кредитних коштів та згідно якого можна було б встановити суму, яку позивач надав/перерахував відповідачу згідно заяви б/н від 01.08.2012 року та встановити рахунок, на який були перераховані вищезазначені кредитні кошти.

У відповідності до ст. ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Учасники мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд відхиляє надані позивачем докази як неналежні та недостатні.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до висновку, що підстави для задоволення позовних вимог позивача відсутні.

У звязку з відмовою в позові, на підставі ст. 141 ЦПК України, судові витрати відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 526, 528, 530, 638, 1049, 1050, 1054 ЦК, ст. ст. 7, 8, 10, 12, 18, 77, 81, 247, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні цивільного позову Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в сумі 19396,14 грн. за договором від 01.08.2012 року - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Покровський районний суд Дніпропетровської області в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

З дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, яка починає функціонувати через 90 днів з дня опублікування Державною судовою адміністрацією України у газеті «Голос України» та на веб-порталі судової влади оголошення про створення та забезпечення функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційна скарга подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д; .

Відповідач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає: 53620, Дніпропетровська область, Покровський район, с. Орли, вул. Колгоспна, 26, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1.

Повний текст рішення складений 12 лютого 2019 року.

Суддя О.В. Чорна