Номер провадження: 22-ц/813/3720/19
Номер справи місцевого суду: 520/2626/17
Головуючий у першій інстанції Калініченко Л. В.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.09.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Цюри Т.В.,

за участю:

секретаря Ющак А.Ю.,

апелянта ОСОБА_1 ,

представника ОСОБА_1 - адвоката Малої А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Станція переливання крові Державного підприємства «Одеська залізниця» про визнання незаконним наказу про звільнення та поновлення на роботі,

встановив:

02 березня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Державного підприємства (далі - ДП) «Станція переливання крові ДП «Одеська залізниця», який під час розгляду неодноразово уточнювала та згідно з останньою редакцією позову і додатковими поясненнями до позову наданими в судовому засіданні 26.10.2018 року і 22.11.2018 року, просила суд:

- визнати незаконним наказ ДП «Станція переливання крові ДП «Одеська залізниця» №3 від 13.02.2017 року про звільнення ОСОБА_1 у зв`язку зі скороченням штату, закриттям відділу висушування біопродуктів;

- поновити ОСОБА_1 на роботі в ДП «Станція переливання крові ДП «Одеська залізниця» на посаду завідуючої відділом висушування біопродуктів - лікарем лаборантом;

- стягнути з ДП «Станція переливання крові ДП «Одеська залізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 13 лютого 2017 року по 25 вересня 2018 року;

- стягнути з ДП «Станція переливання крові ДП «Одеська залізниця» на корись ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди - 50 000 гривень.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ДП «Станція переливання крові ДП«Одеська залізниця» про визнання незаконним наказу ДП «Станція переливання крові ДП «Одеська залізниця» №3 від 13 лютого 2017 року про звільнення ОСОБА_1 у зв`язку зі скороченням штату, закриттям відділу висушування біопродуктів та поновлення на роботі - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення Київського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2018 року та постановлення нового, про задоволення її позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивачка ОСОБА_1 посилалась на те, що наказом №14 від 01 березня 2004 року ДП «Станція переливання крові ДП «Одеська залізниця» її - ОСОБА_1 було переведено на посаду завідуючої відділом висушування біопродуктів - лікарем лаборантом.

Наказом №3 від 13 лютого 2017 року ДП «Станція переливання крові ДП «Одеська залізниця» її було звільнено, у зв`язку зі скороченням штату, закриттям відділу висушування біопродуктів, про що свідчить запис №26 трудової книжки.

Разом з тим, позивачка вважає зазначений наказ незаконним з огляду на не те, що у відповідності до п.1 ч.1 статті 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Однак,у відповідності до наданих відповідачем штатних розкладів ДП «Станція переливання крові ДП «Одеська залізниця», які затверджені Департаментом здоров`я Одеської обладміністрації, станом на 01.05.2016 року та станом на 01.12.2016 року вбачається, що відділ висушування біопродуктів станом на 01.05.2016 року був затверджений органом управління, а станом на 01.12.2016 року такого відділу вже не було в штатному розкладі.

При цьому, позивачка вважає, що договір від 07.04.2016 року, укладений з ТОВ «Біофарма плазма», специфікація до договору (без дати), лист №118/16-8 від 01.08.2016 року ТОВ «Біофарма», наказ від 29.09.2016 року №145 про скорочення відділу біопродуктів свідчать про те, що на момент прийняття наказу про скорочення відділу висушування біопродуктів відповідачем в порушення п.1.18, п.4.9 Статуту з Органом управління не було погоджено закриття відділу та скорочення штату цього відділу в якому працювала позивачка.

З цих підстав, позивачка зазначила, що на момент її звільнення закриття відділу та скорочення штату не відбувалось, оскільки до затвердженого штатного розкладу станом на 01.12.2016 року існував штатний розклад станом на 01.05.2016 року, в якому такій відділ був.

Крім іншого, позивачка також мотивувала свої вимоги тим, що вона працює на підприємстві з 2004 року, не зважаючи на це відповідач не надав їй переважне право на залишення на роботі, що є порушенням законодавства про працю при скороченні штату.

Посилаючись на зазначені обставини в своїй сукупності, позивачка ОСОБА_1 вважає, що закриття відділу та скорочення штату на підприємстві не було погоджено з органом управління, ОСОБА_1 не була персонально повідомлена за два місяці про наступне вивільнення, одночасно за повідомленням про звільнення їй не була запропонована інша робота на підприємстві, хоча була вільна посада лікаря - лаборанта. З цих підстав, позивачка вважає, що наказ №13 від 13.02.2017 року ДП «Станція переливання крові ДП «Одеська залізниця» прийнятий з порушенням вимог ст.49-2 КЗпП України є незаконним та таким, що підлягає скасуванню. Оскільки позивачку звільнили з роботи на підставі незаконного наказу, то таке звільнення є також незаконним, а вона має бути поновлена на роботі, з урахуванням чого також просила суд стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та відшкодувати моральну шкоду.

Заперечуючи проти позовних вимог, представник відповідача вказав, що звільнення позивачки ОСОБА_1 з посади у зв`язку зі скороченням штату, відбулось у відповідності до чинного законодавства, тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції також погодився з доводами представника відповідача про те, що звільнення позивачки ОСОБА_1 з посади у зв`язку зі скороченням штату, відбулось у відповідності до чинного законодавства.

З таким висновком суду першої інстанції повністю погоджується колегія суддів, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, на підставі Наказу ДП «Станція переливання крові ДП «Одеська залізниця» №14 від 01 березня 2004 року, позивачку ОСОБА_1 було переведено на посаду завідуючої відділом висушування біопродуктів - лікарем лаборантом.

07 квітня 2016 року між ДП «Станція переливання крові ДП «Одеська залізниця» та ТОВ «Біофарма Плазма» був укладений договір №15/1-2016 на поставку основної сировини, на підставі якого продавець - ДП «Станція переливання крові ДП «Одеська залізниця» на умовах цього договору зобов`язалось передати у власність «Покупцю» сировину для виробництва лікарських засобів, а саме - плазму донорської крові, а покупець зобов`язався прийняти та своєчасно оплатити її (т.1, а.с.50-51).

У зв`язку з цим, 22 липня 2016 року ДП «Станція переливання крові ДП «Одеська залізниця» було видано наказ №116 «Про відрядження», яким завідуючу Лабораторією висушування біопрепаратів ОСОБА_1 було відряджено до міста Києва, ТОВ «Біофарма» строком 25-27 липня 2016 року для вирішення питань поставки сухої плазми (т.1, а.с.120-122).

01 серпня 2016 року ТОВ «Біофарма Плазма» надіслало на адресу ДП «Станція переливання крові ДП «Одеська залізниця» лист за вих. №118/16-8, яким повідомило останнього, що у зв`язку зі зміною виробничого процесу «Плазмол», суху плазму використовувати не буде (т.1, а.с.53).

На підставі цього, 20 серпня 2016 року ТОВ «Біофарма Плазма» надіслало на адресу ДП «Станція переливання крові ДП «Одеська залізниця» лист за вих. 145/08-16, яким повідомило, що оскільки ТОВ «Біофарма Плазма» не буде використовувати суху плазму, а тому просить ДП «Станція переливання крові ДП «Одеська залізниця» зробити нову специфікацію до договору №20 від 01.06.2016 року, без пункту «Плазма суха» (т.1, а.с.54).

У зв`язку з цим, 27 вересня 2016 року ДП «Станція переливання крові ДП «Одеська залізниця» винесла наказ №144 «Про затвердження специфікації №2 договору №20 від 01.06.2016 року», яким на підставі листа ТОВ «Біофарма Плазма» від 20.08.2016 року наказано затвердити нову специфікацію №2 від 30.08.2016 року, з виключення із специфікації №1 договору №20 від 01.06.2016 року - суху плазму (т.1, а.с.56).

На підставі викладених обставин, головним лікарем ДП «Станція переливання крові ДП «Одеська залізниця» Рожок Н.Ю. 29.09.2016 року було надано подання Голові профкому ДП «СПК ДП «ОЗ» ОСОБА_11 з проханням на: ліквідацію відділу висушування біопродуктів; скорочення штату відділу; звільнення працівників як передбачено чинним законодавством (т.1, а.с.57).

У зв`язку з цим, та через необхідність повідомлення позивачки ОСОБА_1 про наступне скорочення штату, ДП «Станція переливання крові ДП «Одеська залізниця» надало ОСОБА_1 запрошення на засідання профкому, яке мало відбутись 29.09.2016 року. Однак, ОСОБА_1 відмовилась підписати вказане запрошення, що підтверджується відповідним записом на запрошенні, що було засвідчено підписами головного лікаря ОСОБА_13 , голови профспілки ОСОБА_11 , бухгалтера ОСОБА_14 , головної медсестри ОСОБА_15 (т.1, а.с.58).

Вказаними особами також було складено Акт від 29.09.2016 року про відмову завідуючої відділом висушування біопродуктів ОСОБА_1 від написання письмової заяви з`явитись на засідання профкому 29.09.2016 року (т.1, а.с.60).

На вказаному засіданні профкому ДП «Станція переливання крові ДП «Одеська залізниця» від 29.09.2016 року розглядалось питання зокрема щодо скорочення відділу висушування біопродуктів та про дачу згоди на звільнення за скороченням штату завідуючої відділу висушування біопродуктів ОСОБА_1 , що підтверджується відповідним протоколом № 4 (т.1, а.с.62-63).

За наслідками цього засідання було вирішено дати згоду на:

- закриття відділу висушування біопродуктів Станції переливання крові з 01 грудня 2016 року;

- до 07 жовтня 2016 року провести інвентаризацію майна відділу висушування біопродуктів та передати згідно опису інженеру ОСОБА_16 і сестрі - господині ОСОБА_17 ;

- бухгалтерії провести скорочення штатів;

- з 18 грудня 2016 року звільнити ОСОБА_1 за скорочення штату з виплатою 1-но місячної вихідної допомоги, тому що вона відмовилась від працевлаштування по запропонованій посаді лікаря-лаборанта;

- техніка ОСОБА_18 за його згодою перевести на ставку техніка по ремонту обладнання станції;

- молодшу медичну сестру ОСОБА_19 перевести за її згодою на посаду молодшої сестри відділу комплектування донорських кадрів.

Ухвалюючи судове рішення про відмову в задоволенні позовної заяви, суд першої інстанції виходив із того, що комісією, у складі: головного лікаря ОСОБА_13 , голови профспілки ОСОБА_11 , бухгалтера ОСОБА_14 , головної медсестри ОСОБА_15 29.09.2016 року було складено акт про відмову завідуючої відділом висушування біопродуктів ОСОБА_1 від переведення на іншу роботу (т.1, а.с.61). Цим актом було засвідчено, що ОСОБА_1 у зв`язку зі скороченням штату у зв`язку з ліквідацією відділу біопродуктів, було запропоновано переведення на посаду лікаря-лаборанта на термін відпустки по догляду за дитиною до трьох років ОСОБА_21 , при умові закінчення курсів по лабораторній діагностиці, а також молодшої медсестри, оскільки інших посад на підприємстві не було.

Однак, від переведення на посаду лікаря-лаборанта ОСОБА_1 відмовилась посилаючись на те, що вона працює заввідділом, а запропонована посада зменшує її посадовий оклад.

Зазначеними обставинами спростовуються доводи заявника апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що їй не пропонувалась інша робота на підприємстві.

Цього ж дня, тобто 29.09.2016 року вказаною комісією було складено акт, яким також засвідчено, що ОСОБА_1 з попередженням про наступне звільнення за п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України (скорочення чисельності або штату працівників) ознайомлена, однак від підпису відмовилась (т.1, а.с.59).

Крім того, цього ж дня - 29.09.2016 року ДП «Станція переливання крові ДП «Одеська залізниця» було винесено наказ за №145 «Про скорочення відділу висушування біопродуктів» (т.1, а.с.64), яким наказано:

- п.1. З 01.12.2016 року закрити відділ висушування біопродуктів;

- п.2. До 07.10.2016 року провести інвентаризацію майна відділу. ОСОБА_1 передати майно згідно інвентаризаційного опису інженеру ОСОБА_16 та сестрі-господині ОСОБА_17 ;

- п.3. Інженеру ОСОБА_16 провести консервацію обладнання відділу висушування біопродуктів;

- п.4. Бухгалтерії провести скорочення штатів та зробити запис у штатному розкладі;

- п.5. З 18.11.2016 року звільнити ОСОБА_1 з роботи, тому що вона відмовилась від працевлаштування по запропонованій посаді лікаря-лаборанта, з виплатою 3-х місячної допомоги;

- п.6. Скоротити 0,5 ставки медичної сестри;

- п.7. Техніка ОСОБА_18 , за його згодою, перевести на ставку техніка по ремонту обладнання Станції з 08.10.2016 року;

- п.8. Молодшу медичну сестру ОСОБА_19 перевести, за її згодою, на посаду молодшої медичної сестри відділу комплектування донорських кадрів з 08.10.2016 року (а.с.61, І том).

Більше того, на вказаному наказі зазначено, що ОСОБА_1 від підпису про його ознайомлення відмовилась.

Однак, у зв`язку з тим, що про наступне звільнення за скороченням штату працівник має бути повідомлений не менше ніж за 2 місяці, того ж дня - 29.09.2016 року було внесено виправлення до п.5 вказаного наказу, та зазначено, що дату звільнення ОСОБА_1 виправити з 18.11.2016 року на 18.12.2016 року.

Дійсність допущеної описки підтверджується наданою до суду письмовою копією наказу №145 від 29.09.2016 року, складеного під час засідання профкому, в якому в пункті 5 вірно зазначено, що звільнити ОСОБА_1 слід саме з 18.12.2016 року (т.1, а.с.65-звор.).

Зазначеними обставинами спростовуються доводи заявника апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що в наказі про її попередження про наступне звільнення маються виправлення, а тому вказаний наказ на її думку є незаконним.

Крім того, 07.10.2016 року ДП «Станція переливання крові ДП «Одеська залізниця» був складений інвентаризаційний опис відділу висушування біопродуктів на виконання п.2 Наказу від 29.09.2016 року за №145, який підписанирй ОСОБА_1 та інженером ОСОБА_24 . У вказаному описі зазначено, що інвентаризація відділу проводилась у період з 03.10.2016 року по 07.10.2016 року (т.2, а.с.37-41).

07.10.2016 року ДП «Станція переливання крові ДП «Одеська залізниця» було складено акт прийняття-передачі основних засобів, затверджений головним лікарем ОСОБА_13 , яким прийнято в експлуатацію основні засоби передані ОСОБА_1 з відділу висушування біопродуктів, та зазначено, що обладнання знаходиться в робочому стані.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, позивачка ОСОБА_1 у період з 21.11.2016 року по 19.12.2016 року, з 20.12.2016 року по 13.01.2017 року перебувала на лікарняному, що підтверджується лікарняними листами №089290 та №089488.

У зв`язку з цим, 28 листопада 2016 року ДП «Станція переливання крові ДП «Одеська залізниця» було винесено наказ за №171 «Про відміну п.5 Наказу від 29.09.2016 року за №145», яким п.5 Наказу від 29.09.2016 року за №145 відмінено, у зв`язку з хворобою і непрацездатністю з 18 листопада 2016 року ОСОБА_1 , до закриття листка непрацездатності (т.1, а.с.133).

29 листопада 2016 року ДП «Станція переливання крові ДП «Одеська залізниця» надіслано лист на ім`я т.в.о. Директора департаменту охорони здоров`я та соціального захисту населення ООДА ОСОБА_26 за вих. №167, яким надіслано повідомлення для затвердження штатного розкладу, у зв`язку зі скороченням відділу висушування біопродуктів на станції з 01 грудня 2016 року (т.1, а.с.188).

Однак, у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 тривалий час перебувала на лікарняних та у відпустці, а саме з 10 жовтня 2016 року по 12.02.2017 року включно, що підтверджується інформацією з наданих до суду належним чином завірених копій табелів робочого часу з жовтня 2016 року по лютий 2017 року, то її звільнення в зазначений час вважалось би незаколнним (т.2, а.с.25-30).

Таким чином, при першому виході ОСОБА_1 на роботу, а саме 13.02.2017 року ДП «Станція переливання крові ДП «Одеська залізниця» було винесено оскаржуваний наказ №3 «Про звільнення ОСОБА_1 », яким її було звільнено з роботи завідуючої відділом висушування біопродуктів останню з 13.02.2017 року, з виплатою вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку та повним розрахунком згідно п.1 ст.40 КЗпП України. Вказане звільнення було погоджено з профспілковим комітетом, що підтверджується протоколом №4 від 29.09.2016 року (т.1, а.с.67).

Із зазначеного наказу вбачається, що ОСОБА_1 з ним була ознайомлена в день його винесення. З нею було проведено повний розрахунок усіх виплат, що підтверджується довідкою та архівними відомостями (т.1, а.с.69-78, 98).

Проте, як було вказано вище, одним із доводів апеляційної скарги було те, що в ДП «Станція переливання крові ДП «Одеська залізниця» фактично не було змін в організації виробництва і праці, а тому скорочення відділу висушування біопродуктів (в якому працювала позивачка) та чисельності штатів, фактично було здійснено незаконно.

З цього приводу колегія суддів вважає за необхідне вказати наступне.

Як вже зазначалось вище, в ДП «Станція переливання крові ДП «Одеська залізниця» існував відділ висушування біопродуктів, завідуючою якого була позивачка ОСОБА_1 Вказаний відділ здійснював підготовку сировини - плазму донорської крові - суху плазму, яка в свою чергу ДП «Станція переливання крові ДП «Одеська залізниця» поставлялась (продавалась) ТОВ «Біофарма Плазма» на підставі укладеного між ними договору №15/1-2016 від 07 квітня 2016 року на поставку основної сировини.

Однак, у зв`язку зі зміною виробничого процесу «Плазмол» в ТОВ «Біофарма Плазма», останній своїм листом від 01 серпня 2016 року за вих. №118/16-8, повідомив ДП «Станція переливання крові ДП «Одеська залізниця», що суху плазму використовувати не буде, у зв`язку з чим між сторонами було затверджено нову специфікацію №2 від 30.08.2016 року з виключення із специфікації №1 договору №20 від 01.06.2016 року - суху плазму.

На підставі викладених обставин, головним лікарем ДП «Станція переливання крові ДП «Одеська залізниця» Рожок Н.Ю. 29.09.2016 року було надано подання Голові профкому ДП «СПК ДП «ОЗ» ОСОБА_11 з проханням на: ліквідацію відділу висушування біопродуктів; скорочення штату відділу; звільнення працівників як передбачено чинним законодавством.

У зв`язку з цими обставинами, 29 вересня 2016 року ДП «Станція переливання крові ДП «Одеська залізниця» винесено наказ за №145 «Про скорочення відділу висушування біопродуктів», пунктом 1 якого наказано з 01.12.2016 року закрити відділ висушування біопродуктів (т.1, а.с.64).

Саме з цього часу здійснювались дії по скороченню штатів і позивачку було завчасно попереджено про наступне звільнення у зв`язку зі скороченням штату, про що зазначено вище.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив, що на ДП «Станція переливання крові ДП «Одеська залізниця» дійсно відбулись зміни в організації виробництва, у зв`язку з чим було прийнято рішення (наказ №145 від 29.09.2016р.) про закриття відділу висушування біопродуктів, завідуючою якого була ОСОБА_1.

Одним із обгрунтувань апеляційної скарги є те, що позивачка ОСОБА_1 вказала про необізнаність її про закриття відділу висушування біопродуктів та причинами, у зв`язку з чим було вирішено це питання.

Однак, суд обгрунтовано вважав ці доводи безпідставними, з огляду на наступне.

Як зазначалось вище, 29 вересня 2016 року її ОСОБА_1 було запрошено на засідання профкому, на якому вирішувалось питання щодо скорочення відділу висушування біопродуктів, однак від підпису про засвідчення отримання запрошення позивачка відмовилась, що підтверджується актом від 29.09.2016 року.

З огляду на викладене, ДП «Станція переливання крові ДП «Одеська залізниця» на засіданні профспілки було вирішено питання про проведення скорочення штатів та зроблено запис у штатному розкладі; звільнити ОСОБА_1 з 18.12.2016 року з роботи, тому що вона відмовилась від працевлаштування по запропонованій посаді лікаря-лаборанта, з виплатою 3-х місячної допомоги.

Крім того, як було вказано вище, 07.10.2016 року ДП «Станція переливання крові ДП «Одеська залізниця» був складений інвентаризаційний опис відділу висушування біопродуктів, який підписаний ОСОБА_1 та інженером ОСОБА_24 , у якому зазначено, що інвентаризація відділу проводилась у період з 03.10.2016 року по 07.10.2016 року (т.2, а.с.37-41).

07.10.2016 року ДП «Станція переливання крові ДП «Одеська залізниця» було складено акт прийняття-передачі основних засобів, затверджений головним лікарем ОСОБА_13 , яким прийнято в експлуатацію основні засоби передані ОСОБА_1 з відділу висушування біопродуктів, та зазначено, що обладнання знаходиться в робочому стані.

З урахуванням вищевикладених обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ОСОБА_1 було достеменно відомо про причини та дату вирішення питання щодо закриття відділу висушування біопродуктів, завідуючою якого вона була. Також на обгрунтовану думку суду першої інстанції, зібраними доказами у справі беззаперечно підтверджується, що ОСОБА_1 була ознайомлена з наказом від 29.09.2016 року за №145, оскільки на виконання п.2 Наказу від 29.09.2016 року за №145, здійснила передачу майна відділу інженеру ОСОБА_16 та сестрі-господині ОСОБА_17

Більше того, суд правильно зазначив, що посилання ОСОБА_1 на те, що передання майна вона здійснила лише з метою, щоб у період відпустки за нею нічого не значилось, є безпідставними та необґрунтованими, оскільки жодним чином не підтверджені.

Крім того, до суду не надано доказів на підтвердження того, що позивачка постійно здійснювала такі дії щодо передання обладнання відділу та його інвентаризації перед виходом у щорічну відпустку.

Що стосується доводів заявника апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що їй не було запропоновано іншу посаду, то зазначені доводи спростовуються актом від 29.09.2016 року, який складений комісією, у складі: головного лікаря ОСОБА_13 , голови профспілки ОСОБА_11 , бухгалтера ОСОБА_14 , головної медсестри ОСОБА_15 29.09.2016 року, яким в свою чергу засвідчено, що ОСОБА_1 у зв`язку зі скороченням штату та у зв`язку з ліквідацією відділу біопродуктів, було запропоновано перевести на посаду лікаря-лаборанта на термін відпустки по догляду за дитиною до трьох років ОСОБА_21 , при умові закінчення курсів по лабораторній діагностиці, та молодшої медсестри. Однак, від переведення на посаду лікаря-лаборанта ОСОБА_1 відмовилась, посилаючись на те, що вона заввідділом, а запропонована посада зменшує її посадовий оклад.

Також безпідставними є доводи апелянта ОСОБА_1 про те, що вона не попереджалась за два місяці про наступне вивільнення, з огляду на наступні обставини.

Так, дійсно, відповідно до ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Як вбачається з матеріалів справи і про що було вказано вище, позивачка ОСОБА_1 була повідомлена про наступне звільнення більше ніж за два місяці, оскільки наказом від 29.09.2016 року за №145, з яким ОСОБА_1 була ознайомлена, однак відмовилась від отримання його копії, було вирішено питання зокрема звільнити її з роботи з 18.12.2016 року, у зв`язку з відмовою останньої від працевлаштування по запропонованій посаді лікаря-лаборанта (т.1, а.с.64).

Що стосується доводів заявника апеляційної скарги про те, що в наказі № 145 від 29.09.2016 року були виправлення, а тому він не є належним доказом у справі, який би свідчив про її попередження про звільнення за 2 місяці, то колегія суддів вже зазначала підстави такого вправлення. Проте, слід ще раз відмітити, що дійсно в першій редакції печатного виду наказу було зазначено дату звільнення позивачки з 18.11.2016 року, однак того ж дня - 29.09.2016 року було внесено виправлення до вказаного наказу, та зазначено, що дату звільнення ОСОБА_1 , вказану в пункті 5 наказу, виправити з 18.11.2016 року на 18.12.2016 року. Дійсність допущеної описки підтверджується письмовою копією наказу №145 від 29.09.2016 року, складеного під час засідання профкому, в пункті 5 якого вірно зазначено про звільнення ОСОБА_1 саме з 18.12.2016 року (т.1, а.с.64-65).

Таким чином, доводи апелянта ОСОБА_1 про те, що оскільки був відмінений п.5 вищевказаного наказу №145, то вона взагалі не була попереджена за два місяці про наступне звільнення, яке відбулось на підставі наказу №3 від 13.02.2017 року, є безпідставними і повністю спростовуються наявними у справі доказами.

Разом з тим, у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю ОСОБА_1 ДП «Станція переливання крові ДП «Одеська залізниця» своїм наказом від 28.11.2016 року за №171 відмінила п.5 наказу від 29.09.2016 року за №145, із вказанням того, що вказаний пункт відміняється саме до закриття листка непрацездатності ОСОБА_1 (т.1, а.с.133).

Вказані обставини знайшли також підтвердження з наявних в матеріалах справи документів, а саме тим, що згідно з наданих до суду представником відповідача належним чином завірених копій табелів робочого часу з жовтня 2016 року по лютий 2017 року, ОСОБА_1 з 10 жовтня 2016 року по 12.02.2017 року включно була відсутня на робочому місці у зв`язку з перебуванням на лікарняних та відпустці.

З огляду на викладене, та оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачка ОСОБА_1 була належним чином та у відповідності до чинного законодавства обізнана і повідомлена про закриття її відділу, який вона очолювала, зміну в штатному розписі, скорочення штату, їй належним чином запропонована інша посада, від якої позивачка відмовилась, та не менше ніж за два місяці повідомлена про звільнення, у зв`язку з чим позов ОСОБА_1 є необґрунтованим та безпідставним.

Суд також обгрунтовано вказав, що інші позовні вимоги ОСОБА_1 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, є похідними від вимоги щодо незаконності та скасування наказу ДП «Станція переливання крові ДП «Одеська залізниця» №3 від 13.02.2017 року про звільнення ОСОБА_1 , у задоволенні якої судом відмовлено, а тому і відсутні підстави для задоволення позову в іншій частині.

При цьому, суд першої інстанції обгрунтовано посилався в оскаржуваному судовому рішенні на рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надала суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог, ухваленого судового рішення та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів також зазначає, що ЄСПЛ вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, оскільки рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

У зв`язку з цим, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване судове рішення - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання цього судового рішення.

Повне судове рішення складено 16.09.2019 року

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

Т.В. Цюра