Постанова

Іменем України

11 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 751/4473/16-ц

провадження № 61-31991св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Кривцової Г. В., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ;

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 на рішення Апеляційного суду Чернігівської області у складі колегії суддів: Кузюри Л. В., Бечка Є. М., Скрипки А. А., від 05 вересня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який

було уточнено, до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про встановлення порядку користування житловим будинком з надвірними будівлями і спорудами, встановлення земельного сервітуту без визначення строку.

Позовна заява мотивована тим, що 04 травня 2004 року його батьки: ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , перебуваючи у зареєстрованому шлюбі, придбали у власність за договором купівлі-продажу 6/15 частин житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по

АДРЕСА_1 . Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 19 липня 2012 року, що набрало законної сили, за

ним було визнано право власності на 3/20 частки вищевказаного домоволодіння у порядку спадкування після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 його матері - ОСОБА_6 Вказував, що іншими співвласниками домоволодіння є відповідачі, проте його батько - ОСОБА_2 створює йому перешкоди у користуванні будинком та гаражем, так як 31 серпня

2010 року одружився з ОСОБА_5 , створивши нову сім`ю. Він вимушений проживати у друзів, орендувати житло, оскільки іншого житла немає.

Посилаючись на те, що виділення в натурі 3/20 частки домоволодіння є технічно неможливим, а відповідачі у добровільному порядку встановити порядок користування будинком не бажають, ОСОБА_1 просив суд: встановити порядок користування житловим будинком з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 згідно з варіанту № 1 судової будівельно-технічної експертизи від 30 січня 2017 року № 28-16 порядку користування житловим будинком та господарськими будівлями (додатку № 1, № 1.1.): виділивши йому у користування житлову кімнату під номером 1-8, площею 9,0 кв. м та господарські будівлі - гараж літ. «Б1-1»; виділивши ОСОБА_2 та ОСОБА_5 у користування житлову кімнату під номером 1-7, площею 17,9 кв. м та господарські

будівлі - сарай літ. «б1-1», сарай літ. «б2»; залишивши у спільному користуванні між співвласниками: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , підсобні приміщення: коридор літ. 1-1, площею 8,2 кв. м, кухня літ. 1-2, площею 13,6 кв. м, коридор літ. 1-3, площею 1,1 кв. м, кладова літ. 1-4, площею 0,6 кв. м, вбиральня літ. 1-5, площею 0,9 кв. м, ванна літ. 1-6, площею 4,1 кв. м, тамбур літ. 1-І, площею 1,8 кв. м та господарські будівлі: погріб літ. «а2», ґанок літ. «а3».

Встановити на його користь безоплатний земельний сервітут без визначення строку щодо земельної ділянки, розташованої по

АДРЕСА_1 , загальної площі 0,0296 га, яка належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 та ОСОБА_5 для можливості проходу та обслуговування житлового будинку та господарських будівель згідно варіанту № 1 (додатку № 2.1.) судової будівельно-технічної експертизи від 30 січня 2017 року № 28-16, площею 0,0133 га (133 кв.м.);

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова у складі судді Косач І. А. від 10 квітня 2017 року у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що всі варіанти порядку користування спірним житловим будинком, запропоновані висновком судової будівельно-технічної експертизи від 30 січня 2017 року № 28-16, передбачають виділення для співвласників будинку: ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , у спільне користування однієї житлової кімнати 1-7, площею 17,9 кв. м, при тому, що останні є особами літнього віку, проживають

у спірному будинку у різних кімнатах і проти виділення їм частини будинку

у спільне користування заперечують. Зважаючи на те, що запропоновані варіанти встановлення порядку користування спірним житловим будинком зачіпають права вказаних співвласників і це суперечить вимогам статті 358 ЦК України, судом було відмовлено у позові.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо встановлення земельного сервітуту для проходу до господарських будівель та обслуговування частини будинку, суд послався на те, що виходячи з норм ЦК України та ЗК України, встановлення земельного сервітуту є обтяженням земельної обслуговуючої ділянки, тому за загальним правилом власник (користувач) такої ділянки має право на одержання від особи, в інтересах якої встановлюється сервітут, компенсації за незручності, викликані обтяженням його ділянки земельним сервітутом. Істотними умовами договору про встановлення сервітуту є вказівка на предмет сервітутного права, цільове призначення сервітуту та розмір плати за користування чужим майном, тобто презумпція відплатності, що передбачена ЦК України, в той час, як позивачем ставилося питання про встановлення саме безоплатного земельного сервітуту, проти якого заперечують відповідачі. Крім того, судом було зазначено, що спірна земельна ділянка належить ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на праві спільної часткової власності і не визначено, в якій саме частині обтяжується земельним сервітутом земельна ділянка кожного з співвласників, що також унеможливлює задоволення зазначеної позовної вимоги.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 05 вересня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 10 квітня 2017 року скасовано й ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Встановлено порядок користування 6/15 частинами житлового будинку

з господарськими будівлями по АДРЕСА_1

та належать на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , відповідно до варіанту № 2 порядку користування житловим будинком з господарськими будівлями, визначеного висновком судової будівельно-технічної експертизи

від 30 січня 2017 року № 28-16 (додатки № 1, 1.2).

Виділено ОСОБА_1 , якому належить на праві власності 3/20 частки житлового будинку з господарськими будівлями

АДРЕСА_1 , у користування кімнату № 1-8, площею 9,0 кв. м,

з господарських будівель - сарай під літерою «б1-1».

Виділено ОСОБА_2 , якому належить на праві власності 1/20 частка житлового будинку з господарськими будівлями

АДРЕСА_1 , та ОСОБА_5 , якій відповідно належить1/5 частка зазначеного будинку з господарськими будівлями, у користування кімнату № 1-7, площею 17,9 кв. м, з господарських будівель - гараж під літерою

«Б1-1», сарай під літерою «б-2».

Підсобні приміщення: коридор № 1-1, площею 8,2 кв. м, кухню № 1-2, площею 13,6 кв. м, коридор № 1-3, площею 1,1 кв. м, комору № 1-4, площею 0,6 кв. м, вбиральню № 1-5, площею 0,9 кв. м, ванну № 1-6, площею 4,1 кв. м, тамбур № 1-1, площею 1,8 кв. м, погріб під літеро «а-2», ганок під літерою

«а-3» залишити у спільному користуванні співвласників: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5

Встановлено на користь ОСОБА_1 земельний сервітут, площею 0,0133 га, безоплатно та без визначення строку за рахунок земельної ділянки АДРЕСА_1 , яка в цілому має площу 0,0296 га та належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 (1/5 частка у праві власності), ОСОБА_5 (4/5 частки

у праві власності) для забезпечення проходу та обслуговування частини житлового будинку та господарських будівель відповідно до варіанту № 2 встановлення земельного сервітуту висновку судової будівельно-технічної експертизи від 30 січня 2017 року № 28-16 (додаток № 2.2).

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Скасовуючи рішення районного суду та задовольняючи частково позов ОСОБА_1 , апеляційний суд виходив із того, що позивач іншого власного житла не має і як співвласник має право на виділення

у користування в натурі частки житла, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Встановивши, що 3/20 ідеальним часткам

у праві власності на будинок, належним ОСОБА_1 , реально відповідає житлова площа 11,31 кв. м, проте позивач ставив питання про надання йому у володіння та користування кімнати меншою площею відносно його ідеальної частки, під номером 1-8, площею 9,0 кв. м,

а господарські та допоміжні приміщення просив залишити у загальному користуванні, суд встановив порядок користування 6/15 частинами житлового будинку з надвірними господарськими будівлями згідно варіанту № 2, визначеного висновком судової будівельно-технічної експертизи

від 30 січня 2017 року № 28-16 (додатки № 1, 1.2).

Також апеляційний суд, встановивши об`єктивну неможливість користування позивачем частиною житлового будинку та господарськими приміщеннями через відсутність права користування земельною ділянкою, а також домовленості зі співвласниками земельної ділянки, вважав за необхідне на підставі положень статті 402 ЦК України встановити на користь ОСОБА_1 земельний сервітут для проходу до господарських будівель та обслуговування частини будинку відповідно до варіанту № 2 висновку судової будівельно-технічної експертизи від 30 січня 2017 року

№ 28-16 (додаток № 2.2).

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати, рішення районного суду залишити в силі.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у вищевказаній справі та витребувано її матеріали з Новозаводського районного суду м. Чернігова.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 листопада 2017 року за клопотанням ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 зупинено виконання рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 05 вересня 2017 року до закінчення касаційного провадження у справі.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

У червні 2019 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано судді-доповідачу.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 мотивована тим, що апеляційний суд дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позову, оскільки належним чином не дослідив та не врахував доводів відповідачів про те, що виділення для співвласників будинку: ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , які є подружжям, у спільне користування однієї житлової кімнати 1-7, площею 17,9 кв. м, буде зачіпати права вказаних співвласників через те, що вони є особами літнього віку та проживають у різних кімнатах. Також апеляційний суд не врахував, що

у позивача є своє житло, де він залишився проживати після від'їзду свого батька в інше місце проживання. Задовольняючи частково позов, апеляційний суд проігнорував рішення Новозаводського районного суду

м. Чернігова від 17 березня 2015 року, що набрало законної сили, яким відмовлено у вселені ОСОБА_1 у спірний житловий будинок. Крім того, у суду не було підстав встановлювати безоплатний земельний сервітут, так як позивачу земельна ділянка не належить, договору оренди на її користування він з відповідачами не укладав, а відповідачі заперечують проти цього.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване

рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального

та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною першою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності

є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Положеннями статті 358 ЦК України регламентовано правила здійснення правомочностей співвласниками об`єкта права спільної часткової власності. Зокрема, передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Зі змісту наведеної норми закону можна зробити висновок, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Вказана норма матеріального права свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співласниками, такий порядок користування може встановити суд.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна має враховуватись правова природа такої власності, адже співвласникам належать ідеальні частки у праві власності на спільне майно, які є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частку майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Оскільки спірні правовідносини у цій справі не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України виділяє у користування сторонам спору в натурі частки, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

З огляду на викладене, апеляційний суд на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_1 як співвласник має право на виділення у користування в натурі частки житла, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Встановивши, що 3/20 ідеальним часткам у праві власності на будинок, належним ОСОБА_1 , реально відповідає житлова площа 11,31 кв. м, проте позивач ставив питання про надання йому у володіння та користування кімнати меншою площею відносно його ідеальної частки,

під номером 1-8, площею 9,0 кв. м, а господарські та допоміжні приміщення просив залишити у загальному користуванні, суд встановив порядок користування 6/15 частинами житлового будинку з надвірними господарськими будівлями згідно варіанту № 2, визначеного висновком судової будівельно-технічної експертизи від 30 січня 2017 року № 28-16 (додатки № 1, 1.2).

Також апеляційний суд, встановивши об`єктивну неможливість користування позивачем частиною житлового будинку та господарськими приміщеннями через відсутність права користування земельною ділянкою, а також домовленості з співвласниками земельної ділянки, вірно

встановив на користь ОСОБА_1 на підставі положень статті 402 ЦК України земельний сервітут для проходу до господарських будівель та обслуговування частини будинку відповідно до варіанту № 2 висновку судової будівельно-технічної експертизи від 30 січня 2017 року

№ 28-16 (додаток № 2.2), оскільки іншим способом належним чином використовувати свою власність позивач не зможе.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність оскаржуваного рішення не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду

не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають.

При цьому, згідно з частиною третьою статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 05 вересня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Апеляційного суду Чернігівської області

від 05 вересня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Б. І. Гулько

Г. В. Кривцова

Д. Д. Луспеник