Постанова

Іменем України

11 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 201/7148/16-ц

провадження № 61-21553св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3 ,

відповідач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

представник відповідача -Багрова Євгенія Олегівна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, у складі судді Демидової С. О.,

від 15 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області, у складі колегії суддів: Свистунової О. В., Красвітної Т. П., Єлізаренко І. А., від 16 травня 2017 року.

Короткий зміст позовної заяви та її обґрунтування

У травні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») про стягнення грошових коштів.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 19 лютого 2014 року у справі № 676/8854/13-ц з ПАТ КБ «ПриватБанк» на його користь було стягнуто грошові кошти у розмірі 164 142,89 грн, з яких: 105 254 грн - сума заборгованості, 38 522,96 грн - пеня, 10 156,29 грн - три проценти річних,

10 209,64 грн - інфляційні втрати, які відповідач сплатив позивачу

лише 30 березня 2015 року.

У зв`язку із зазначеним, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь пеню на підставі пункту 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у розмірі 38 417,71 грн,

53 679,54 грн - інфляційні втрати, 4 282,25 грн - три проценти річних, а також вирішити питання про розподіл судових витрат.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 лютого 2017 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 96 371,50 грн, з яких: 38 417,71 грн - пеня, 4 274 грн - три проценти річних, 53 679,54 грн - інфляційні втрати. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем доведено обґрунтованість позовних вимог, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача пені на підставі пункту 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», а також трьох процентів річних та інфляційних втрат на підставі частини другої статті 625 ЦК України. Районний суд виходив із того, що розмір несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання становить 105 254 грн, період для визначення розміру пені становить з 31 березня 2014 року по 30 березня 2015 року; період для визначення розміру інфляційних втрат та трьох процентів річних становить з 21 листопада 2013 року по 30 березня 2015 року (дата фактичного виконання відповідачем судового рішення від 19 лютого 2014 року).

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 травня

2017 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилено, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, зазначивши при цьому, що внаслідок невчасного виконання судового рішення про стягнення коштів у позивача виникло право на стягнення з банку пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат. Судом правильно визначено період для нарахування трьох процентів річних з 21 листопада 2013 року - наступного дня після подачі позову до Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області, який був задоволений рішенням суду від 19 лютого 2014 року. Ураховуючи те, що з банківського рахунку позивача були несанкціоновано зняті грошові кошти, до спірних правовідносин застосовуються норми пункту 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» щодо їх компенсації та сплати пені. Позивач звернувся з позовом у межах строків позовної давності для стягнення пені.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», яке у подальшому змінило назву на АТ КБ «ПриватБанк», просить скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги зводяться до того, що суди попередніх інстанцій неправильно визначили початок перебігу періоду прострочення, оскільки рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 19 лютого 2014 року набрало законної сили 08 жовтня 2014 року на підставі ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ. Суди неправильно застосували положення пункту 32.7 статті 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». З рішення суду зобов`язальні правовідносини не виникають, тому передбачена частиною другою статті 625 ЦК України відповідальність не застосовується до правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством. Судами безпідставно не застосовано наслідки спливу позовної давності щодо стягнення пені.

Короткий зміст заперечення (відзиву) на касаційну скаргу

У запереченні (відзиві) на касаційну скаргу ОСОБА_3 просить залишити касаційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» без задоволення, оскаржені судові

рішення - без змін, посилаючись на їх законність та обґрунтованість.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 червня 2017 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою.

Статтею 388 ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів»

(далі - ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Пунктом 4 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

12 червня 2019 року справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 04 вересня 2019 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що у листопаді 2013 року ОСОБА_3 звернувся до Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення коштів

(справа № 676/8854/13-ц).

Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 19 лютого 2014 року у справі № 676/8854/13-ц позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 164 142, 89 грн, з яких: борг - 105 254 грн, пеня на підставі пункту 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» за період з 30 жовтня 2012 року по 30 жовтня 2013 року в сумі 38 522,96 грн, три проценти річних у сумі 10 156,29 грн та інфляційні - 10 209,64 грн (а. с. 7-8).

Рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 07 квітня 2014 року у справі № 676/8854/13-ц рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 жовтня 2014 року у справі № 676/8854/13-ц рішення апеляційного суду скасовано, рішення суду першої інстанції залишено в силі.

Зазначене судове рішення було виконано ПАТ КБ «ПриватБанк» 31 березня 2015 року, що підтверджується випискою по особовому рахунку, копію якої надано позивачем, та не заперечувалось представником відповідача

(а. с. 13).

У серпні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення пені, інфляційних втрат та трьох процентів річних за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, підтвердженого рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 19 лютого 2014 року.

Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 19 серпня 2015 року у справі № 676/5431/15-ц було відкрито провадження за вказаним позовом.

Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 29 вересня 2015 року у справі № 676/5431/15-ц ухвалу Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 19 серпня 2015 року було скасовано. Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 жовтня 2015 року позовну заяву ОСОБА_3 до ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення пені, інфляційних втрат та трьох процентів річних було повернуто позивачу.

З цим позовом позивач звернувся до суду у травні 2016 року.

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Предметом позовних вимог у цій справі є стягнення пені на підставі пункту 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», трьох процентів річних та інфляційних витрат на підставі

статті 625 ЦК України.

Задовольняючи позовні вимоги та стягуючи на користь ОСОБА_3 пеню, інфляційні втрати та три відсотки річних, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що вина банку у здійсненні несанкціонованої платіжної операції встановлена судовим рішенням. Неповернення коштів на картковий рахунок позивача є простроченням грошового зобов`язання, а тому відповідно до пункту 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» наявні підстави для цивільно-правової відповідальності банку за весь час прострочення.

Проте з висновками судів попередніх інстанцій повністю погодитися не можна.

У частині першій статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Подібний правовий висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц

(провадження № 14-16цс18).

Таким чином, наявність судового рішення про стягнення суми боргу, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, передбаченої статтею 625 цього Кодексу.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що наявність судового рішення про стягнення боргу не позбавляє позивача права на стягнення з відповідача трьох процентів річних та інфляційних втрат за користування грошовими коштами на підставі частини другої статті 625 ЦК України.

Згідно із пунктом 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

За змістом статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до частини першої, другої статті 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

В матеріалах справи міститься заява ПАТ КБ «ПриватБанк» про застосування наслідків спливу позовної давності у частині стягнення пені (а. с. 54-58).

Стягуючи пеню, суди попередніх інстанцій не звернули увагу на те, що рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 19 лютого 2014 року у справі № 676/8854/13-ц було стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 пеню на підставі

статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у межах річного строку позовної давності, а тому дійшли помилкового висновку про задоволення позовних вимог у частині стягнення з ПАТ КБ «ПриватБанк» пені в сумі 38 417,71 грн, нарахованої за період з 31 березня 2014 року по 30 березня 2015 року.

Частиною першою статті 412 ЦПК України визначено, що підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про часткове задоволення касаційної скарги, скасування рішень судів попередніх інстанцій у частині стягнення пені з ухваленням у цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

У зв`язку з частковим задоволенням касаційної скарги, судовий збір підлягає стягненню з позивача на користь відповідача пропорційно до задоволених вимог.

Керуючись статтями 141, 400, 402, 410, 412, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу акціонерного товариства «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровськавід 15 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області

від 16 травня 2017 року у частині вирішення позовних вимог ОСОБА_3 до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення пені скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення пені у сумі 38 417,71 грн відмовити, зменшивши загальну суму, яка підлягає стягненню на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровськавід 15 лютого 2017 року до 57 953 (п`ятдесят сім тисяч дев`ятсот п`ятдесят три) грн 54 коп., а також суму судового збору до 580 (п`ятсот вісімдесят) грн.

В іншій частині рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 травня 2017 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» () судовий збір за подання апеляційної та касаційної скарг у розмірі 865 (вісімсот шістдесят п`ять) грн 21 коп.

Поновити виконання рішення Жовтневого районного суду

м. Дніпропетровська від 15 лютого 2017 року у нескасованій за результатами касаційного перегляду частині.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович