справа № 375/600/19 головуючий у суді І інстанції - Литвин О.В.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

11 вересня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Фінагеєва В.О. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 28 травня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2019 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом та просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 20 березня 2008 року у розмірі 16 511 грн. 93 коп. станом на 31 грудня 2018 року, яка складається з наступного: 5 608 грн. 76 коп. - заборгованість за кредитом; 8 716 грн. 75 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 1 162 грн. 04 коп. - заборгованість за пенею та комісією; 250 грн. - штраф (фіксована частина); 774 грн. 38 коп. - штраф (процентна складова).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20 березня 2008 року ОСОБА_2 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Відповідач не виконує належним чином зобов`язання за договором, у зв`язку з чим утворилася заборгованість.

Рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 28 травня 2019 року у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що на підтвердження позовних вимог він надав належні та допустимі докази. Відповідач, будучи належним чином повідомленим, до суду не з`явився, не надав доказів на спростування позовних вимог. Рішення суду першої інстанції є немотивованим. Згідно анкети-заяви відповідач власноручним підписом засвідчив, що ознайомлений з договором про надання банківських послуг до його укладення та згоден з його умовами та зобов`язався виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті Приватбанку. Відсутність підпису позичальника на Умовах та Правилах не свідчить про те, що він не був ознайомлений з ними, не означає відсутність договірних правовідносин між сторонами та відсутність заборгованості, оскільки договір приєднання полягає в тому, що його умови викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, встановивши певним чином згоду на них. Позивач посилається на правові позиції, викладені у постановах Верховного Суду по справі № 428/2873/17 від 28 березня 2019 року та по справі № 666/388/16-ц від 17 квітня 2019 року. Позивач надав суду саме ті Умови та Правила надання банківських послуг, Тарифи, які діяли на момент укладення договору та з якими було ознайомлено відповідача. Саме на відповідача покладено обов`язок доведення, що він не був ознайомлений з Умовами та Правилами та Тарифами банку. Відповідач підписав заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, в якій виявив бажання отримати кредитні кошти та підтвердив, що він ознайомлений і погоджується з Умовами та Правилами. Вказана позиція узгоджується з судовою практикою, а саме з постановою Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 755/2720/16-ц.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК Українисправа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК Україниапеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК Українирозгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК Українисудове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 20 березня 2008 року ОСОБА_3 підписав заяву, відповідно до якої відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг (а.с.10).

09 вересня 2009 року ОСОБА_3 зареєстрував шлюб з ОСОБА_4 та змінив прізвище на « ОСОБА_5 ».

Згідно розрахунку, наданого АТ КБ «Приватбанк», заборгованість ОСОБА_6 за кредитним договором № б/н від 20 березня 2008 року станом на 31 грудня 2018 року становить 16 511 грн. 93 коп., яка складається з наступного: 5 608 грн. 76 коп. - заборгованість за кредитом; 8 716 грн. 75 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 1 162 грн. 04 коп. - заборгованість за пенею та комісією; 250 грн. - штраф (фінансова частина); 774 грн. 38 коп. - штраф (процентна складова).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що із наявних в матеріалах справи доказів не вбачається підтвердження того, що відповідач отримав та ознайомився за особистим підписом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку. Дані документи є складовою договору про надання банківських послуг, а, отже, на підставі наявних в матеріалах справи доказів не можна встановити, що сторони дійшли згоди із усіх істотних умов договору. Зазначення в анкеті-заяві про ознайомлення відповідача з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, без ідентифікації самих умов, як таких, що погоджені підписом відповідача, не може бути належним доказом ознайомлення та погодження відповідача саме з тією редакцією умов, на якій наполягає банк. Позивач не надав суду належного доказу про перерахування кредитних коштів на рахунки, визначені у заяві позичальника. Позивачем не надано суду відомостей, що підтверджують розмір заборгованості відповідача за кредитним договором. Розрахунок заборгованості без надання доказів отримання кредитних коштів не може бути належним та допустимим доказом її наявності та розміру, а також укладення кредитного договору, оскільки нічим іншим не підтверджується і його правильність неможливо перевірити судом. Заявляючи вимогу про стягнення заборгованості за кредитним договором, АТ КБ «Приватбанк» не надав суду належного та допустимого доказу наявності зазначеної у позові кредитної заборгованості та обґрунтування її розміру. Позивачем не подано жодного доказу про обставину отримання відповідачем кредитних коштів. Не містить жодного посилання на це і жодний з наданих до суду документів, як і не містять матеріали справи й визнання такого факту відповідачем. Із наданої позивачем копії заяви позичальника не можливо встановити, чи перераховані на його картковий рахунок кошти в сумі зазначені позивачем у позовній заяві чи в сумі зазначені ним у заяві позичальника від 20 березня 2008 року.

Однак, апеляційний суд не може погодитися з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно ст. 526 ЦК Українизобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись до суду з позовом, АТ КБ «Приватбанк» зазначає, що ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

На підтвердження вказаних обставин позивач надав суду заяву та розрахунок заборгованості.

Що стосується вимог АТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотками, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції зазначив, зокрема, що позивачем не доведено отримання позичальником коштів за кредитним договором.

Проте, суд не звернув увагу на те, що положеннями статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто, таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Такі правові висновки містяться у постанові Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 605/196/16-ц.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Кредитний договір від 20 березня 2008 року, укладений між ОСОБА_7 та АТ КБ «Приватбанк», відповідачем не оспорювався, недійсним у судовому порядку не визнавався. З наявного розрахунку заборгованості вбачається, що позичальник вносив кошти на виконання умов договору, чим підтвердив отримання ним кредитних коштів.

Відповідач був обізнаний про наявність судового спору, ним було отримано ухвалу суду першої інстанції про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з додатками (а.с.35). Проте, ОСОБА_2 не подав відзив на позовну заяву та жодних заперечень щодо заявлених до нього позовних вимог суду не надав.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку про стягнення на користь позивача заборгованості за тілом кредиту у заявленому позивачем розмірі, а саме 5 608 грн. 76 коп.

У той же час, з наданого суду розрахунку заборгованості вбачається, що банк нараховував відсотки позичальнику наступним чином: 36 % річних за період з 20 березня 2008 року по 19 листопада 2013 року, 30 % річних за період з 14 січня 2014 року по 31 серпня 2014 року, 34,8 % річних за період з 01 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року, 43,2 % річних за період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2018 року.

Разом з тим, у заяві, яка підписана ОСОБА_7 , визначена базова процентна ставка по кредитному ліміту і на момент підписання договору вона становила 3% в місяць на залишок заборгованості. Тобто, базова процентна ставка у рік становить 36 %.

Відмовляючи в задоволенні позову в цій частині, суд першої інстанції не звернув уваги, що в даному випадку, розмір відсотків визначений не Умовами та Правилами надання банківських послуг, а підписаною сторонами заявою.

За період з 20 березня 2008 року по 31 березня 2015 року банк нараховував позичальнику відсотки, розмір яких не перевищував розміру відсотків, обумовленого у заяві, підписаній позичальником.

Проте, починаючи з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2018 року позивачем було застосовано процентну ставку у розмірі 43,2 % річних, який не був узгоджений сторонами.

Враховуючи зазначені обставини, на користь позивача підлягає стягненню з відповідача різниця між заявленою банком до стягнення сумою відсотків та сумою, яка нарахована банком із застосуванням процентної ставки у розмірі 43,2 % річних. Така різниця становитиме 3 119 грн. 91 коп. (8 716,75-5 596,84).

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції, АТ КБ «Приватбанк» посилався на Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи банку, зазначаючи, що позичальник був ознайомлений з ними та зобов`язався їх виконувати.

В апеляційній скарзі позивач просить задовольнити його позов у повному обсязі, стягнувши всю суму заборгованості по відсотках, а також пеню, комісію та штрафи.

Щодо стягнення решти відсотків, пені, комісії та штрафів апеляційний суд, з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 та ч. 4 ст. 263 ЦПК України, згідно якої при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до вимог ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема, пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких, зокрема, визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтвердження, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку. Суду також не надані докази того, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами саме у зазначеному в документах, що додані банком до позовної заяви, розмірі, а також умови щодо порядку нарахування відсотків. Вказані документи не містять також умов щодо нарахування пені, комісії та штрафів.

Роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

У даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (20 березня 2008 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (березень 2019 року), тобто, кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Розглянувши апеляційну скаргу та перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду в частині відмови у стягненні заборгованості по тілу кредиту та відсотках не відповідають фактичним обставинам справи, що у відповідності до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення по суті вимог позивача.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При подачі позовної заяви та апеляційної скарги АТ КБ «Приватбанк» сплатив судовий збір на загальну суму 4 802 грн. 50 коп.

Оскільки апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідача на його користь пропорційно до задоволеної частини позовних вимог (52,9 %), а саме у розмірі 2 540 грн. 52 коп.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

РішенняРокитнянського районного суду Київської області від 28 травня 2019 року скасувати та прийняти постанову.

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 , зареєстрованого по АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на користь Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк», місце знаходження - вул. Грушевського, 1-Д, м. Київ, , заборгованість за кредитним договором № б/н від 20 березня 2008 року у розмірі 8 728 (вісім тисяч сімсот двадцять вісім) гривень, 67 копійок, яка складається з: 5 608 (п`ять тисяч шістсот вісім) гривень, 76 копійок - заборгованість за кредитом; 3 119 (три тисячі сто дев`ятнадцять) гривень, 91 копійка - заборгованість по відсотках за користування кредитом.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» судовий збір у розмірі 2 540 (дві тисячі п`ятсот сорок) гривень, 52 копійки.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повне судове рішення складено 12 вересня 2019 року.

Судді: Фінагеєв В.О.

Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.