КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції: Литвинова І.В.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/5720/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мережко М.В.,

суддів - Верланова С.М., Савченка С.І.,

секретар -Тютюнник О.І.,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 21 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» про відшкодування збитків.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, -

в с т а н о в и в :

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , ТДВ СК «Альфа-Гарант» про відшкодування збитків.

В обґрунтування своїх вимог зазначав, що 11 серпня 2017 року відповідач ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Ягуар» по мосту Метро у м. Києві, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем позивача марки «Ауді А6», який рухався попереду, в результаті чого останнього відкинуло вперед та відбулося неконтрольоване зіткнення з автомобілем «Таврія Славута», що призвело до пошкодження автомобілів та матеріальних збитків.

Вказував, що згідно зі звітом від 26 грудня 2017 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача становить 404 304, 29 грн, а з врахуванням фізичного зносу - 168 934, 25 грн.

Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 на час дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у ТДВ «СК «Альфа-Гарант», ліміт за полісом якого 100 000 грн, позивач просив стягнути з ОСОБА_2 . 304 304, 29 грн, а зі страховика - 107 447,95 грн, з яких: 100 000 грн страхового відшкодування, 5430,14 грн пені, 517,81 грн 3% річних, 1500 грн інфляційних втрат.

У відповіді на відзив, поданому до суду першої інстанції, ОСОБА_1 , посилаючись на те, що 25 травня 2018 року він отримав від ТДВ СК «Альфа-Гарант» грошові кошти в розмірі 53 483,89 грн та на наявність у Полісі страхування встановленого розміру франшизи (500 грн), уточнив позовні вимоги та просив стягнути зі страховика грошові кошти у сумі 53 425, 82 грн, з яких: основна заборгованість - 46 015,11 грн, пеня - 5402,99 грн, 3 % річних - 515, 22 грн, інфляційні втрати - 1 492, 50 грн.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 21 січня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для вирішення справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права просить рішення Печерського районного суду міста Києва від 21 січня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов (з урахуванням уточнених вимог) задовольнити.

У апеляційній скарзі зазначає, що не погоджував визначений страховиком розмір страхового відшкодування. Вказує, що суд не врахував доданий до позовної заяви звіт від 26 грудня 2017 року, згідно з яким вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача становить 404 304, 29 грн, а з врахуванням фізичного зносу - 168 934, 25 грн. Стверджує, що наданий відповідачем ОСОБА_2 договір добровільного страхування цивільно-правової відповідальності з лімітом 400 000 грн не може бути врахований судом як належний та допустимий доказ по справі, оскільки він поданий до суду після підготовчого засідання та не був направлений позивачу для ознайомлення.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ТДВ «СК «Альфа-Гарант» вказує, що страховик виконав свої зобов`язання перед позивачем в межах погодженої між ними суми страхового відшкодування. Зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі норм матеріального та процесуального права, з урахуванням всіх обставин справи, тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що ОСОБА_1 є власником автомобіля «Ауді А6» (д. н. НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , категорії В, чорного кольору, 2010 року випуску), що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію серії НОМЕР_3 , виданим Центром ДАІ 8011 (а. с. 11).

Відповідач ОСОБА_2 11 серпня 2017 року, керуючи автомобілем «Ягуар» (д. н. НОМЕР_4 ) по мосту Метро у м. Києві, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем «Ауді А6» (д. н. НОМЕР_1 ), який рухався попереду, що призвело до пошкодження транспортних засобів та матеріальних збитків. Дніпровським районним судом м. Києва постановою від 19 вересня 2017 року відповідача ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу (справа № 755/13169/17) (а. с. 164).

Цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 (особа, цивільна відповідальність якої застрахована) за шкоду, заподіяну майну, на час дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у ТзДВ «СК «Альфа-Гарант», згідно з полісом № АК/6967241 від 07 червня 2017 року, на суму у розмірі 100 000 грн (а. с. 80).

Також у матеріалах справи міститься договір, укладений між відповідачем ТДВ «СК «Альфа-Гарант» (страховик) та ТОВ «ТОП СІТІ» (страхувальник) від 06 червня 2017 року № 12-Р/02-2017-01609, предметом якого є страхування майнових інтересів, що не суперечать закону, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільна відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної майну потерпілих третіх осіб внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу - «Ягуар» відповідача ОСОБА_2 (Jaguar XF Luxury 2.2 номер кузова (шасі, рами) НОМЕР_5 , типу В3, д. н. НОМЕР_4 , 2014 року випуску). Відповідно до пункту 6.1 вказаного договору ліміт відповідальності відповідача встановлено на рівні 400 000 грн (а. с. 166, 167).

ОСОБА_1 17 серпня 2017 року звернувся до ТзДВ «СК «Альфа-Гарант» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, що сталася 11 серпня з його автомобілем та автомобілем відповідача ОСОБА_2 (а. с. 81-82).

Відповідачем ТзДВ «СК «Альфа-Гарант», згідно з ст. 34.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», направлено представника для оцінки шкоди, завданої позивачеві як власнику транспортного засобу «Ауді А6», за результатами якого 29 вересня 2017 року складено протокол огляду. За відомостями протоколу огляду складено консультацію № 76-D/34/6 та розрахунок вартості відновлювального ремонту від 11 жовтня 2017 року, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Ауді А6» складає 152 833, 35 грн, при цьому вартість матеріального збитку встановлена у розмірі 62 987, 76 грн, без врахування ПДВ (а. с. 94-96).

Відповідно до додаткового розрахунку № 92-D/36/5 від 31 жовтня 2017 року, вартість матеріального збитку щодо відновлення складових частин, які були пошкоджені до дорожньо-транспортної пригоди 11 серпня 2017 року, становила 9002, 87 грн.

Отже, розраховуючи суму страхового відшкодування, страховик - відповідач ТзДВ «СК «Альфа-Гарант» виходив з того, що 62 987, 76 грн (розмір матеріального збитку) - 9 002, 87 грн (сума матеріального збитку щодо відновлення складових частин, які були пошкоджені до дорожньо-транспортної пригоди) - 500 грн (франшиза відповідно до полісу) = 53 484, 89 грн (а. с. 98-99).

Про даний розрахунок було повідомлено позивача листом від 17 листопада 2017 року № 12/4032 (а. с. 100).

В свою чергу ОСОБА_1 23 січня 2018 року направив на адресу страховика письмову претензію про відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП у розмірі 100 000 грн (а.с. 44, 45).

Крім цього, як видно із матеріалів справи, представник ОСОБА_1 . - ОСОБА_4 звертався до суду із заявою про виправлення описки у постанові суду від 19 вересня 2017 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, а саме - у мотивувальній частині постанови, замість наявних відомостей, він просив зазначити, що при зіткненні транспортних засобів «Ягуар» та «Ауді А6» відбулося пошкодження автомобіля «Таврія Славута» (д. н. НОМЕР_6 )». Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 05 грудня 2017 року справі відмовлено у задоволенні вказаної заяви (а. с. 165).

Також встановлено, що, відповідно до платіжного доручення № ID-100321 від 16 листопада 2017 року, ПАТ «Банк Кредит Дніпро» з рахунку відповідача ТзДВ «СК «Альфа-Гарант» перерахував на банківський рахунок НОМЕР_7 , відкритий у АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» грошову суму у розмірі 53 484, 89 грн з призначенням в якості страхового відшкодування ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_8 ) на картковий рахунок № НОМЕР_9 , згідно з страховим актом № ЦВ/17/2990 за договором страхування № АК- від 06 червня 2017 року без ПДВ. На платіжному дорученні міститься відмітка ПАТ «Банк Кредит Дніпро» про проведення платежу 16 листопада 2017 року (а. с. 99).

Після отримання письмової претензії позивача, ТзДВ «СК «Альфа-Гарант» звернулося до Голови правління АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» листом від 27 лютого 2018 року № 12/583, з проханням про переведення зарахованих коштів на належний рахунок отримувача. У відповідь було отримано повідомлення про те, що переказ грошових коштів був виконаний згідно з реквізитами, які були надані. З наданої банком відповіді вбачається, що грошові кошти були перераховані згідно з призначення платежу, тобто ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_8 ) на картковий рахунок № НОМЕР_9 , згідно з страховим актом № ЦВ/17/2990 за договором страхування № АК- від 06 червня 2017 року без ПДВ (а. с. 102-103).

Незважаючи на те, що платіжне доручення про перерахування позивачеві суми відшкодування було передано банку і, згідно з відміткою, проведено платіж 16 листопада 2017 року, грошові кошти надійшли на банківський рахунок ОСОБА_1 лише 25 травня 2018 року, що підтверджується відомостями з виписки по його картці/рахунку № НОМЕР_9 (а. с. 139).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ТзДВ «СК «Альфа-Гарант» звертався листом від 27 лютого 2018 року № 12/583 до АТ «КБ «ПРИВАТБАНК», вказавши, що страхове відшкодування за платіжним дорученням № ІD-100321 від 16 листопада 2017 року було перераховано у розмірі 53 484, 89 грн помилково на розрахунковий рахунок НОМЕР_7, тому просив повернути кошти страховику. Банком надано відповідь на звернення ТзДВ «СК «Альфа-Гарант», що грошові кошти згідно з платіжним дорученням вже зараховані на рахунок клієнта у відповідності до призначення платежу (а. с. 101, 102).

Відповідно до положень ст. 61 Конституції України, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Статтею 55 проголошено право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу України).

Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (частина перша статті 10 Закону України «Про страхування»).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 Цивільного кодексу України).

Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (пункт 6 частини четвертої статті 6 Закону України «Про страхування»). Втім, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина перша статті 999 Цивільного кодексу України).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Судом встановлено, що на виконання договору обов`язкового майнового страхування відповідач ТДВ «СК «Альфа-Гарант» сплатив страхове відшкодування у розмірі 53 484, 89 грн (а. с. 139, 158).

Відповідно до статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені у договорі страхування.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону).

Частиною четвертою статті 988 ЦК України також визначено, що страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору.

Відповідно до статті 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно з ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до пункту 36.2. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції та у апеляційній скарзі представник позивача вказував, що аварійний комісар страхової компанії провів лише поверхневий огляд автомобіля для визначення збитків, що вбачається з фотографій, які додані до калькуляції № 76-D/34/6 від 11 жовтня 2016 року, справжній пробіг автомобіля станом на 29 серпня 2017 року становив 115 741 км, а не 193 328 км, що вплинуло на розмір збитку. Зазначено також, що проведення оцінки автомобіля на замовлення позивача свідчить про непогодження із сумою вказаною страховиком, як і те, що він звертався до останнього з претензією про сплату страхового відшкодування у розмірі 100 000 грн, а у подальшому і до суду з позовом про відшкодування збитків.

Позивач надав суду також звіт про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу AUDI A6 ( НОМЕР_1 ), від 26 грудня 2017 року, згідно з яким вартість відновлювального ремонту КТЗ, визначена за витратним підходом, складає 404 304, 29 грн, ринкова вартість КТЗ, визначена порівняльним підходом, може складати 807 021, 48 грн. На підставі виконаних досліджень та рекомендацій, оцінювачем КТЗ зроблено висновок, що вартість матеріального збитку, заподіяного власнику, після аварійного пошкодження станом на 11 серпня 2017 року дорівнює, з врахуванням ПДВ на запасні частини, але без врахування ВТВ, 168 94, 25 грн (а. с. 14-37).

Однак, колегія суддів звертає увагу, що за наявності двох розрахунків сум збитків, в матеріалах справи жодна із сторін не заявляла клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи.

При цьому, після звернення позивача 09 жовтня 2017 року до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування № ЦВ/17/2990, сторонами було погоджено розмір страхового відшкодування на суму 53 484, 89 грн, встановленого ТзДВ «СК «Альфа-Гарант», - на вказаній заяві представник потерпілого позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 поставив підпис у тому числі щодо підтвердження, що він згоден із способом та розміром збитку, визначеного страховиком (а. с. 40).

Тому колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог, оскільки сторони досягли згоди стосовно розрахунку розміру страхового відшкодування та способу його розрахунку. Страховиком було виконано обов`язок із відшкодування збитків потерпілому у дорожньо-транспортній пригоді, яка сталася з вини особи, цивільна відповідальність якої ним була забезпечена.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку і про безпідставність вимог щодо стягнення 3 % річних з сумою інфляційних втрат, оскільки страховик у передбачений строк законом подав до банківської установи платіжне доручення про виплату страхової суми позивачу.

Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом наданого позивачем звіту про оцінку про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу та щодо поверхневого огляду автомобіля аварійним комісаром страхової компанії оцінюються колегією суддів критично, оскільки в матеріалах справи містяться докази погодження сторонами розміру страхового відшкодування (а. с. 40), страхова сума відповідачем ТДВ «СК «Альфа-Гарант» у межах встановленого ліміту була виплачена позивачеві (а. с. 139, 158).

Твердження апелянта щодо неможливості врахування доказів, поданих відповідачем ОСОБА_2 після закінчення підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті, також відхиляються колегією суддів як необґрунтовані.

Так, в матеріалах справи відсутні докази отримання ОСОБА_2 копії ухвали про відкриття провадження у справі та позовної заяви. Підготовче провадження було закінчено 18 травня 2018 року, цією ж ухвалою суд надав відповідачу ОСОБА_2 строк для подання відзиву на позов - не пізніше ніж за п`ятнадцять днів до призначеного судового засідання (а .с. 130 - 131). ОСОБА_2 отримав копію вказаної ухвали та був належно повідомлений про розгляд справи 29 травня 2019 року (а. с. 133). Після чого, 12 червня 2018 року подав до суду першої інстанції клопотання про долучення доказів, зокрема, договору від 06 червня 2017 року № 12-Р/02-2017-01609 про добровільне страхування цивільно - правової відповідальності (а. с. 163- 168).

Крім цього, 18 липня 2018 року представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 знайомився із матеріалами справи, що підтверджується відповідною розпискою на заяві (а. с. 175), тобто, був ознайомлений і з наданими відповідачем ОСОБА_2 доказами по справі.

Інші доводи апеляційної скарги повторюють доводи позовної заяви, не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, та дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовів, підстави для скасування рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 365, 367,369, 374,375. 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 21 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції .

Повний текст судового рішення буде виготовлений не пізніше 13 червня 2019 року.

Головуючий М.В. Мережко

Судді С.М. Верланов

С.І. Савченко