Справа № 183/7856/18
№ 2/183/1414/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 серпня 2019 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:

головуючої судді Сороки О.В.,

секретаря Пащенко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини, третя особа виконавчий комітет Шевченківської районної у місті Дніпрі ради, -

за участю сторін:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_3 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника третьої особи ОСОБА_4 ,-

в с т а н о в и в:

14.12.2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до батька ОСОБА_5 , в обґрунтування якого посилається на те, що 27 квітня 1996 року зареєструвала шлюб з відповідачем, від якого вони мають трьох дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та неповнолітнього сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Через два тижні після народження найменшої дитини, приблизно з середини листопада 2011 року подружжя припинило сімейно-шлюбні відносини. Позивач зауважує, що причиною розпаду сім`ї стала саме неприпустима поведінка відповідача, який постійно ображав її та дітей, погрожував їм, часто перебував у стані алкогольного сп`яніння, палив у приміщенні, де перебували діти, тому перебуваючи під страхом фізичного та психічного насилля, вона разом з дітьми покинула будинок, де вони разом проживали. Шлюб між подружжям буро розірвано на підставі рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07.12.2015 року, а 26 січня 2016 року позивач зареєструвала шлюб з ОСОБА_9 та обрала прізвище чоловіка ОСОБА_10 .

З самого народження сина ОСОБА_11 позивач піклується про нього, приділяє йому весь свій вільний час, займається його вихованням та розвитком, вирішує всі питання, пов`язані з його вихованням та утриманням. ОСОБА_1 вважає себе здатною забезпечити стабільні та гармонійні умови для життя дитини у повноцінній сім`ї, оскільки рідного батька весь цей час син не знав, останній не цікавився його життям та інтересами.

Наразі позивач винаймає квартиру, в АДРЕСА_1 , де для сина є окрема кімната, створені всі умови для здорового та всебічного розвитку дитини; вона має дохід, проживає з чоловіком, якого малолітній син ОСОБА_12 називає батьком, біологічний батько дитини про нього не згадує, має заборгованість зі сплати аліментів, тому ОСОБА_13 . ОСОБА_14 просить визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом із матір`ю.

Ухвалою суду від 14 грудня 2018 року відкрите провадження у справі.

У відзиві на позов ОСОБА_2 позов не визнав, вважає його не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки з самого народження дитини він приймав участь у її вихованні, проводив з ним свій вільний час, піклувався про його фізичний та духовний розвиток, забезпечував дитину всім необхідним. Одна, між подружжям дійсно були припинені сімейно-шлюбні відносини, та як наслідок, шлюб було розірвано відповідним рішенням суду. Оскільки на момент припинення шлюбних відносин, дитина була дуже маленькою, відповідач не мав наміру заперечувати проти проживання дитини з матір`ю, ніколи не намагався її відібрати у матері, між ними ніколи не виникало спору щодо місця проживання дитини, тому вважає поданий позов своєрідним способом позивача вивезти дитину за межі України без будь-якої мети на строк дії робочої візи її чоловіка без будь-яких підтверджень того, в яких умовах та в якій місцевості буде проживати дитина, де малолітній син буде отримувати медичну допомогу, який навчальний заклад вона буде відвідувати, чи буде їй достатньо стороннього догляду та піклування (а.с. 34-38).

Ухвалою суду від 12 лютого 2019 року закінчене підготовче судове засідання (а.с. 49-50).

Позивач в судовому засіданні позов підтримала, надала пояснення при яких обставинах вона змушена була з трьома дітьми залишити будинок, де вона разом проживала з відповідачем, потім вживати заходів для утримання дітей, їх належного виховання та гідного існування. Відповідач протягом всього цього часу не цікавився життям свого найменшого сина, не згадував про нього і лише після того, як вона звернулася до суду з позовом про надання згоди на виїзд дитини за межі України без дозволу батька (який категорично відмовився надавати нотаріально посвідчену довіреність на виїзд дитини в супроводі матері), він почав вживати заходів та протистояти цьому, створювати уявну турботу про дитину. При цьому позивач пояснила, що зі своєї сторони нею створені всі умови для розвитку дитини в повноцінній сім`ї, де ОСОБА_12 називає батьком її чоловіка ОСОБА_15 . Разом вони винаймають житло у м. АДРЕСА_2 , в квартирі створені всі умови для проживання малолітнього сина, останній відвідував дошкільний заклад, займався додатково в різних дитячих гуртках, наразі пішов навчатися до школи. Вона забезпечує дитину всім необхідним, а особливо займається його духовним та гармонійним розвитком.

В судовому засіданні позов не визнав, надавши пояснення, зазначені у відзиві на позов. Також звернув увагу на те, що ним наразі вживаються заходи для зменшення заборгованості зі сплати аліментів та відновлення своїх прав щодо дитини в частині можливості забезпечення спілкування з ним та визначення способів участі у вихованні дитини.

Представник третьої особи виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Дніпрі ради в судовому засіданні позов підтримала, надала суду пояснення про те, що їх органом здійснено обстеження житлово-побутових умов за місцем фактичного проживання дитини та з`ясовано, що дитина не знає свого батька, в інтересах дитини вважають за доцільне визначити місце проживання ОСОБА_16 разом з матір`ю.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази, з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_17 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 27 квітня 1996 року по 18 грудня 2015 року (а.с. 9), та являються батьками неповнолітньої дитини ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданим 08 листопада 2011 року виконавчим комітетом Піщанської сільської ради Новомосковського району (а.с.8).

26 січня 2016 року ОСОБА_18 зареєструвала шлюб з ОСОБА_9 , про що свідчить повна копія свідоцтва про шлюб (а.с.7).

Суду надано висновок Шевченківської районної у місті Дніпро ради, у відповідності до якого в ході проведеної роботи з батьком дитини ОСОБА_8 , а також розглянувши документи, надані матір`ю дитини, не виявлено виняткових обставин, за яких малолітній син повинен бути розлучений зі своєю матір`ю, та враховуючи інтереси самої дитини, орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання останнього разом з матір`ю ОСОБА_1 .

Матеріали справи місять докази того, що малолітній ОСОБА_8 дійсно проживає в м.Дніпро, відвідував Дошкільний навчальний заклад № 8 «Черемушки», куди його приводили ОСОБА_1 та ОСОБА_9 (а.с.11), в період з жовтня 2016 року по грудень 2017 року ОСОБА_8 відвідував Дошкільний навчальний заклад № 2 «Ластівка», де батько дитини ОСОБА_2 не з`являвся (а.с. 12). Квартальний комітет № 12 в м.Синельникове підтверджує факт проживання ОСОБА_19 разом з матір`ю та чоловіком ОСОБА_9 з жовтня 2016 року по грудень 2017 року в м.Синельникове (а.с. 13), в м.Синельникове дитина пройшла медичний огляд до школи, де батько також не з`являвся (а.с. 14). Згідно акту обстеження, складеного 22.08.2018 року спеціалістами Шевченківської районної у м.Дніпрі ради, ОСОБА_8 проживає з матір`ю та вітчимом, який має намір його всиновити, сім`я планує жити за кордоном, матір дитини виконує всі обов`язки щодо виховання та утримання сина (а.с. 15). Суду подано розрахунок заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_2 , у відповідності до якого останній станом на 01.12.2018 року мав заборгованість зі сплати аліментів на утримання дітей у розмірі 45479,3 грн. (а.с. 18). ОСОБА_20 займається в секції громадської організації «Вознесенська міська молодіжна організація «Отогава-До», в якій батько дитини ніколи не з`являвся (а.с. 21). Батько ОСОБА_8 за термін його навчання у КЗО «Спеціалізована школа № 13» ДМР у школі на батьківських зборах не був, навчанням сина не цікавився (а.с. 22).

При цьому суд бере до уваги подану відповідачем довідку про те, що малолітній ОСОБА_8 зареєстрований за місцем проживання батька в АДРЕСА_3 (а.с. 42).

До правовідносин, що виникли між сторонами, суд вважає за необхідне застосувати наступні норми права, а саме.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).

Згідно зі статтею 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Наявність такого договору, укладеного між батьками, судом не встановлено.

Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Дитина, яка не досягла 14 років, повинна проживати у встановленому місці проживання, яке не може бути змінене самочинно як волею сторонніх осіб, так і волею якогось одного з її батьків.

Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.

Визначення місця проживання малолітньої дитини за конкретною адресою унеможливлює маніпуляції з боку того з батьків, з ким буде проживати дитина, зокрема проживати де завгодно, унаслідок чого батько дитини не буде мати змоги брати участь у її вихованні.

В судовому засіданні знайшло своє підтвердження, що батько малолітнього ОСОБА_8 обізнаний про фактичне місце проживання дитини в м.Дніпро, останнім не доведено наявність об`єктивних обставин у безпосередньому спілкуванні з сином, та не встановлено будь-яких маніпуляцій зі сторони матері, направлених на обмеження прав батька щодо безпосередньої участі у вихованні дитини.

Крім того, слід звернути увагу на те, що ОСОБА_1 зареєстрована в м.Синельникове, доказів про наявність належного їй на праві власності нерухомого майна суду не подано, матір дитини має тимчасове місце проживання в м.Дніпро.

Зазначена обставина, з урахуванням зареєстрованого місця проживання самої дитини, унеможливлює визначення місця проживання малолітньої дитини за конкретною адресою.

При цьому слід звернути увагу на наступне.

Частиною першою статті 3 Конвенції Про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради № 789-XII від 27 лютого 1991 року встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

В судовому засіданні була вислухана думка малолітнього ОСОБА_8 , який повідомив суду, що він знає батька ОСОБА_21 . Так дитина, на достатньому рівні висловила своє бажання проживати виключно з матір`ю, так як не пам`ятає свого батька ОСОБА_22 .

Згідно статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно прецедентної практики Європейського Суду з прав людини об`єктом статті 8 указаної Конвенції є, в основному, захист людини від будь-якого втручання з боку державних органів. Однак це положення не просто змушує державу утримуватись від такого втручання. Крім цього, насамперед поряд з існуванням негативних зобов`язань, існують позитивні зобов`язання, пов`язані з ефективною повагою до приватного або сімейної життя. Ці зобов`язання можуть включати в себе вжиття заходів, спрямованих на забезпечення поваги до приватного життя навіть у сфері відносин між окремими особами (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13).

Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків.

Суду подано достатньо даних про те, що сім`я, створена ОСОБА_1 разом з ОСОБА_9 має можливість забезпечити розвиток дитини у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, а визначення місця проживання дитини з матір`ю не буде перешкодою для батька дитини у спілкуванні з ним.

Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та їх задоволення, визначення місця проживання дитини за місцем проживання матері, у даній конкретній ситуації відповідає інтересам дитини, саме таке рішення найкраще збереже її зв`язки із сім`єю.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати у вигляді сплаченого збору у розмірі 704,80 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини, третя особа виконавчий комітет Шевченківської районної у місті Дніпрі ради, -задовольнити.

Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , разом з матір`ю ОСОБА_1 за місцем її проживання.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) сплачений судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Сорока О.В.