ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/825/19 Справа № 203/4491/17 Суддя у 1-й інстанції - Католікян М.О. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 квітня 2018 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося із позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

Позов мотивований тим, що 19.12.2007 року між сторонами було укладено кредитний договір, за умовами якого відповідачка отримала грошові кошти, зобов'язавшись повернути їх у порядку та на умовах, визначених договором. Відповідачка не виконує свої зобов'язання за кредитним договором, що стало причиною звернення позивача до суду з позовом про стягнення з відповідачки заборгованості у сумі 22 540,59 грн. з урахуванням процентів за користування коштами та неустойки.

Заочним рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 квітня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що надана позивачем заява від 18.12.2007 року не містить більшості істотних умов договору: порядку та строків отримання кредитних коштів, порядку їх повернення, відповідальності сторін, процентної ставки за кредитом, її збільшення/зменшення тощо; позивач не довів належними, допустимими, достовірними й достатніми доказами, що відповідачка при складанні заяви ознайомилася саме з цими Тарифами обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умовами та Правилами надання банківських послуг (як зазначено в заяві). Позивачем не підтверджено, що відповідачка, підписуючи заяву, розуміла саме ті Умови та правила надання банківських послуг, що додано позивачем до позову. При цьому такі Умови відповідачкою теж не підписано, а тому факт ознайомлення відповідачки з Тарифами банку та Умовами та правилами надання банківських послуг не можна визнати доведеним, а самі Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору, у зв'язку з чим суд не знайшов підстав для задоволення позову.

В апеляційній скарзі АТ КБ "ПриватБанк" посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи, просило скасувати вказане рішення суду та ухвали нове рішення, яким позовні вимоги банку задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що 04.01.2008 року позичальник отримала кредитну картку, яка в подальшому неодноразово перевипускалася. У заяві зазначені початкова сума кредитного ліміту, базова відсоткова ставка за користування кредитом валюта кредиту та тип картки, а тому, укладений Кредитний договір повністю відповідає вимогам ст. 207 ЦК України, якою встановлено вимоги для письмової форми правочину. Крім того, апелянт вказує, що відсутність підпису позичальника на Умовах та правилах не свідчать про те, що він не був ознайомлений з ними та не означає відсутність договірних правовідносин між сторонами. Також апелянт зазначає, що надана Виписка по картковому рахунку, як первинний бухгалтерський документ, підтверджує видачу та сплату коштів за кредитним договором.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» суд першої інстанції виходив з того, що надана позивачем заява від 18.12.2007 року не містить більшості істотних умов договору: порядку та строків отримання кредитних коштів, порядку їх повернення, відповідальності сторін, процентної ставки за кредитом, її збільшення/зменшення тощо; позивач не довів належними, допустимими, достовірними й достатніми доказами, що відповідачка при складанні заяви ознайомилася саме з цими Тарифами обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умовами та Правилами надання банківських послуг (як зазначено в заяві). Позивачем не підтверджено, що відповідачка, підписуючи заяву, розуміла саме ті Умови та правила надання банківських послуг, що додано позивачем до позову. При цьому такі Умови відповідачкою теж не підписано, а тому факт ознайомлення відповідачки з Тарифами банку та Умовами та правилами надання банківських послуг не можна визнати доведеним, а самі Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору, у зв'язку з чим суд не знайшов підстав для задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Так, в позовній заяві Банк посилається на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 19.12.2007 року відповідачка отримала кредит у розмірі 12 100,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Разом з позовною заявою ПАТ КБ «ПриватБанк» надав розрахунки заборгованості за договором б/н від 19.12.2007 року, тоді як даний договір в матеріалах справи відсутній.

В матеріалах справи міститься заява відповідачки від 18 грудня 2007 року, з якої не простежується, що остання отримала за нею кредитні кошти в розмірі 12 100,00 грн., а тому, висновок суду першої інстанції про недоведеність позовних вимог є законним та обґрунтованим.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що Тарифи та Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору, оскільки позивачем не доведено, що відповідачка при складанні Заяви ознайомилася, саме з цими Тарифами обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умовами та Правилами надання банківських послуг (як зазначено в заяві), оскільки вони відповідачкою не підписані, а тому факт ознайомлення відповідачки з Тарифами обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умовами та правилами надання банківських послуг не можна визнати доведеним.

Дослідивши зібрані у справі докази окремо й в їх сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно відмовив у задоволенні позовних вимог Банку, оскільки жоден із наданих позивачем документів не містить підтвердження факту надання відповідачці в грудні 2007 року кредитних коштів в сумі 12100,00 грн..

Доводи апелянта в скарзі про те, що в Заяві зазначені початкова сума кредитного ліміту, базова відсоткова ставка за користування кредитом валюта кредиту та тип картки, а тому, укладений Кредитний договір повністю відповідає вимогам ст. 207 ЦК України, та те, що відсутність підпису позичальника на Умовах та правилах не свідчать про те, що він не був ознайомлений з ними та не означає відсутність договірних правовідносин між сторонами, тоді як надана Виписка по картковому рахунку, як первинний бухгалтерський документ, підтверджує видачу та сплату коштів за кредитним договором, - є необґрунтованими та безпідставними, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов'язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Частиною 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі статтею 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

За приписами статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Доказів того, що 19 грудня 2007 року відповідачці видавалась кредитна картка та надавались кредитні кошти в розмірі 12 100,00 грн., банком ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній інстанції надано не було.

Неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог є підставою для висновку колегії суддів про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, оскільки вони ґрунтуються лише на припущеннях.

Зважаючи, що позивачем є юридична особа - банківська установа, яка має в своєму підпорядкуванні юридичний відділ,- зазначене вказує лише на те, що представники позивача були обізнані із нормами процесуального права, які регламентують принципи цивільного судочинства, в тому числі й такий принцип як змагальність сторін, за яким кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень та диспозитивність цивільного судочинства, за яким суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи; учасник справи розпоряджається своїми права щодо предмету спору на власний розсуд та знає, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції повно, всебічно та об'єктивно з'ясувавши обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог Банку.

Оскаржуване рішення як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинне бути залишене без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

В зв'язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення, відповідно до ст. 141 ЦПК України, сплачений апелянтом судовий збір за подання апеляційної скарги поверненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Заочне рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 квітня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко