Житомирський апеляційний суд
Справа №285/2562/17 Головуючий у 1-й інст. Заполовська Т. Г.
Категорія 3 Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Галацевич О.М.,

суддів: Григорусь Н.Й., Микитюк О.Ю.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі справу №285/2562/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна,

за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ,

на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області, ухвалене 22 травня 2019 року суддею Заполовською Т.Г. у м. Новоград-Волинському, повний текст рішення складено 03 червня 2019 року,

в с т а н о в и в :

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, у якому, з урахуванням заяви від 07 листопада 2017 року (т. 1 а.с. 53-55), просила виділити їй та визнати за нею: право власності на 3/4 частини жилого будинку по АДРЕСА_1 з належними до нього господарськими будівлями і спорудами (цегляну кладочку - сарай, цегляний сарай, дерев`яну вбиральню, навіс з дощок, металеві ворота, металеві огорожі, дерев`яну штахетну огорожу, бетонне замощення, колодязь з бетонних кілець, водяну колонку з газової труби); земельну ділянку за вказаною адресою відповідно до визначених часток сторін на жилий будинок та визначити їй грошову компенсацію Ѕ частини вартості автомобіля.

В обґрунтування позову зазначила, що вона з 21.10.2011 по 22.06.2017 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . Під час шлюбу за спільні кошти ними придбано спірний жилий будинок та земельну ділянку. Враховуючи, положення ст. 70 СК України, вказала на можливість збільшення її частки у нерухомому майні до ѕ з огляду на проживання неповнолітніх дітей разом з нею. Крім того, вказала, що за час шлюбу за спільні кошти подружжя придбано автомобіль марки ВАЗ 2109, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який відповідач без її згоди відчужив на користь своєї матері, у зв`язку із чим їй підлягає стягненню з відповідача компенсація Ѕ вартості цього рухомого майна.

10 серпня 2017 року ОСОБА_2 подав зустрічний позов (а.с. 23-24 т.1), в якому просив визнати за ним право власності на 72/100 ідеальних частин спірного жилого будинку, в тому числі на 44/100 ідеальні частини на праві особистої приватної власності та на 28/100 ідеальних частин, як на частку в праві спільної власності подружжя.

Свої вимоги мотивував тим, що спірний будинок придбано під час шлюбу 09.08.2013 за 33720 грн., з яких 15138 грн є його особистими коштами, що отримані від продажу належної йому квартири за договором купівлі-продажу від 18.07.2013. Тому вважає, що 44/100 частини будинку належать йому особисто, а інші 56/100 частин є спільною власністю його та ОСОБА_1

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 22 травня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 30/100 ідеальних частин жилого будинку з належними до нього господарськими будівлями і спорудами та земельною ділянкою площею 0,1809 га (кадастровий номер :01:002:0061) по АДРЕСА_1 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості автомобіля марки ВАЗ-2109, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , у розмірі 17728 грн. У задоволенні решти вимог ОСОБА_1 - відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 70/100 ідеальних частин житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями і спорудами та земельною ділянкою площею 0,1809 га (кадастровий номер :01:002:0061) по АДРЕСА_1 , в тому числі 40/100 ідеальних частин на праві особистої приватної власності та 30/100 ідеальних частин як на частку у праві спільної власності подружжя. У задоволенні решти вимог ОСОБА_2 - відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить змінити вказане судове рішення у частині поділу нерухомого майна та ухвалити нове - про задоволення її позову, визнання за нею права власності на 50/100 ідеальних частин спірного жилого будинку з належними до нього господарськими будівлями і спорудами та земельною ділянкою площею 0,1809 га; часткове задоволення зустрічного позову та визнання за ОСОБА_2 50/100 ідеальних частин спірного жилого будинку з належними до нього господарськими будівлями і спорудами, вирішити питання розподілу судових витрат.

На думку ОСОБА_1 , суд помилково врахував доводи відповідача за первісним позовом щодо продажу ним власної квартири та спрямування даних коштів на придбання спірного будинку. При цьому, судом не враховано, що протягом січня 2012 року - травня 2013 року подружжям отримано 55639,3 грн, в тому числі грошової допомоги при народженні дітей, яка була частково використана на придбання нерухомого майна. Судом також не з`ясовано відомості про розмір доходів відповідача, наявність у нього грошових заощаджень; судом не враховано: презумпцію права спільної сумісної власності подружжя, відсутність в угоді про купівлю майна застережень щодо купівлі спірного майна за власні кошти; збільшення вартості майна за рахунок облаштування водопостачання та каналізації; відсутність вимог у зустрічному позові щодо поділу земельної ділянки.

В апеляційній скарзі, ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення з нього грошової компенсації вартості спірного транспортного засобу, ухвалити у цій частині нове рішення про відмову у задоволенні вимог ОСОБА_1 ; змінити судове рішення у частині розподілу судових витрат.

На його думку, суд першої інстанції не врахував, що автомобіль придбано подружжям за позичені у його матері грошові кошти і було відчужено останній у зв`язку із неповерненням цих коштів. Судом безпідставно не допитано з цього приводу свідка ОСОБА_3 та не враховано борги подружжя.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримали, апеляційну скаргу ОСОБА_2 просили залишити без задоволення. ОСОБА_2 свою апеляційну скаргу підтримав та просив залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 .

Заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_2 - залишенню без задоволення, враховуючи наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 21.10.2011 по 22.06.2017 та є батьками синів ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 5-8 т.1).

09.08.2013 ОСОБА_2 згідно договорів купівлі-продажу придбав жилий будинок в цілому з усіма господарськими будівлями по АДРЕСА_1 за 33720 грн і земельну ділянку площею 0,1809 га за цією ж адресою з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за 5165 грн (а.с.10, 238-239 т.1).

Також, 13.02.2016 року відповідач зареєстрував за собою право власності на автомобіль марки ВАЗ2109, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який 24.03.2017 року відчужив своїй матері ОСОБА_3 згідно договору купівлі-продажу за ціною 10 000 грн. (а.с. 21, 241 т.1).

Під час розгляду справи судовими експертизами встановлено дійсну ринкову вартість спірного майна, зокрема будинку, господарських будівель і споруд - 191900 грн, земельної ділянки - 84600 грн (а.с. 185-206 т.1), автомобіля - 35456 грн (а.с. 134-144 т.1).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення первісного та зустрічного позовів, зокрема, про визнання за ОСОБА_1 права власності на 30/100 ідеальних частин жилого будинку з належними до нього господарськими будівлями і спорудами та земельною ділянкою і про визнання за ОСОБА_2 права власності на 70/100 ідеальних частин житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями і спорудами та земельною ділянкою, суд першої інстанції виходив із того, що 40/100 ідеальних частин цього майна належить відповідачеві на праві особистої приватної власності, оскільки воно придбано за його особисті кошти, виручені від продажу належної йому квартири, а інша частка 60/100 є спільною сумісною власністю подружжя, яка підлягає поділу у рівних частках.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає такий висновок суду помилковим з огляду на наступне.

Так, відповідно до п.3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Частиною першою статті 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Аналіз статті 60 СК України підтверджує встановлення законодавцем презумпції спільної сумісної власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, така презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

За змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається із матеріалів справи, 18.07.2013 ОСОБА_2 було відчужено належну йому на праві особистої приватної власності квартиру АДРЕСА_2 за ціною 15138 грн (а.с. 26 т.1).

Ухвалюючи рішення у про визнання за ОСОБА_2 40/100 ідеальних частин спірного нерухомого майна на праві особистої приватної власності, суд послався на те, що загальна вартість придбаного 09.08.2013 будинку та земельної ділянки згідно договорів купівлі-продажу становила 38885 грн, а позивачка не заперечувала в судовому засіданні того факту, що це майно придбано, у тому числі за рахунок виручених від продажу належної відповідачеві квартири.

Разом з тим, суд не врахував, що протягом січня 2012 року - липня 2013 року позивачкою отримані грошові кошти при народженні дітей у загальній сумі 53705,85грн (а.с. 56-57 т. 1). Належних та допустимих доказів, що всі виручені від продажу належної відповідачеві квартири були спрямовані на купівлю спірного нерухомого майна матеріали справи не містять. Також не надано доказів наявності у відповідача на час придбання спірного майна заробітку або заощаджень.

Крім того, ОСОБА_1 08.08.2013 надавала нотаріально посвідчену згоду на укладення ОСОБА_2 вищевказаних договорів купівлі-продажу, у якій зазначено, що гроші, які будуть витрачені на купівлю вищезазначених об`єктів нерухомості визнаються спільною сумісною власністю, а придбане майно буде вважатися об`єктом спільної сумісної власності, як таке, що набувається під час зареєстрованого шлюбу (а.с. 11 т.1). Будь-яких застережень про придбання майна за особисті кошти одного з подружжя укладені договори купівлі-продажу не містили.

Отже, ОСОБА_2 не спростований належними та допустимими доказами принцип презумпції спільного сумісного майна. Тому, ухвалене судом рішення підлягає скасуванню з ухваленням судом апеляційної інстанції нового судового рішення про часткове задоволення первісного та зустрічного позовів та визнання права власності на спірні жилий будинок з належними до нього господарськими будівлями і спорудами та на земельну ділянку для обслуговування зазначеного будинку по Ѕ частині за кожним із сторін.

Посилання ОСОБА_1 на те, що зустрічний позов ОСОБА_2 не містив вимог про поділ земельної ділянки, а тому такі вимоги не підлягають розгляду є помилковими, з огляду на наявність такої вимоги у первісному позові, у зв`язку із чим судом одночасно підлягає вирішенню питання про частку відповідача у праві власності на земельну ділянку при її поділі.

Обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що спірний автомобіль є спільним сумісним майном подружжя, відчужений відповідачем без згоди позивачки, а тому з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню грошова компенсація вартості спірного автомобіля у розмірі 17728 грн відповідно до висновку автотоварознавчої експертизи, виходячи з його дійсної вартості на час розгляду справи.

Так, згідно роз`яснень, наданих у п. 30 постанови Пленуму постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Належних і допустимих доказів того, що спірне рухоме майно придбано під час шлюбу за особисті кошти відповідача або відчужено за згодою позивачки, а отримані кошти використані в інтересах сім`ї, ОСОБА_2 суду не надано.

Доводи ОСОБА_2 про те, що автомобіль був придбаний за грошові кошти, позичені у його матері ОСОБА_3 , які в подальшому подружжям не повернуті, у зв`язку із чим це майно відчужено останній, на висновки суду не впливають, не спростовують факт спільної сумісної власності подружжя на автомобіль.

Факт передачі грошей за договором позики, їх повернення чи не повернення не може підтверджуватися показами свідків та не стосувався предмету спору, а тому суд обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання відповідача про допит його матері в якості свідка з приводу таких обставин. Посилання відповідача на неврахування судом боргів подружжя є безпідставними, оскільки належні докази наявності такої заборгованості суду не надано.

Висновки викладені у постановах Верховного Суду від 07.11.2018 у справі №405/2391/15 та Верховного Суду України від 27.04.2016 у справі №6-486цс16 та від 14.09.2016 у справі №6-359цс16, на які посилається відповідач, не мають преюдиційного значення для вирішення даної справи, оскільки вони стосуються інших сторін та інших обставин, які були встановлені при розгляді даної справи,

У зв`язку із скасуванням судового рішення підлягають новому розподілу судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, та розподілу судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції. Крім того, враховуючи встановлення дійсної ринкової вартості спірного майна під час розгляду справи, зі сторін підлягає стягненню недоплачений судовий збір за подання позовів до суду та апеляційних скарг.

Отже, рішення суду в частині стягнення судових витрат підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про: стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5659,20 грн судових витрат (640 грн судового збору за подання позову до суду, 1015,20 грн та 4004 грн витрат, пов`язаних із проведенням судових експертиз); стягнення з ОСОБА_1 в дохід держави недоплаченого судового збору за подання позову до суду в сумі 350,95 грн та за подання апеляційної скарги в сумі 1416,83 грн; стягнення з ОСОБА_2 в дохід держави недоплаченого судового збору за подання зустрічного позову до суду в сумі 950,95грн та за подання апеляційної скарги 1416,83грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 22 травня 2019 року в частині поділу нерухомого майна подружжя скасувати.

Ухвалити у цій частині нове судове рішення про часткове задоволення первісного та зустрічного позовів.

Визнати за ОСОБА_1 та за ОСОБА_2 право власності на жилий будинок АДРЕСА_1 з належними до нього господарськими будівлями і спорудами та на земельну ділянку для обслуговування зазначеного будинку по Ѕ частині за кожним.

У задоволенні решти позовів у частині поділу нерухомого майна відмовити.

Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 22 травня 2019 року у частині поділу рухомого майна залишити без змін.

Рішення в частині стягнення судових витрат скасувати, ухваливши нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5659,20 грн судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави недоплачений судовий збір за подання позову до суду в сумі 350,95 грн та за подання апеляційної скарги в сумі 1416,83 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави недоплачений судовий збір за подання зустрічного позову до суду в сумі 950,95 грн та за подання апеляційної скарги 1416,83 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 20 вересня 2019 року.