Справа № 191/5000/18
Провадження № 2/191/1440/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2019 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Бондаренко Г.В.

за участю секретаря Силкіної О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права приватної власності на квартиру,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання права приватної власності на квартиру, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 12 січня 2002 року між ним, ОСОБА_1, з однієї сторони та відповідачем по справі - ОСОБА_2, з іншої сторони був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1. За цим договором відповідач ОСОБА_2 передав йому у володіння та користування вищезазначену квартиру, а він виплатив йому 22 000 (двадцять дві тисячі) гривень. Квартира №57, розташована за адресою Дніпропетровська область, м. Синельникове, вул. Миру, 10 належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого 15 листопада 2001 року приватним нотаріусом Синельниківського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_3 за реєстром №3360, та зареєстрованого Синельниківським БТІ за реєстром № 107. Дійсна вартість вищезазначеної квартири становить 36 633 (тридцять шість тисяч шістсот тридцять три) гривні. Сторони по договору виконали свої зобовязання: він виплатив вартість квартири, а відповідач надав йому цю квартиру у володіння та користування. Та до теперішнього часу угода купівлі-продажу вищезазначеної квартири нотаріально не посвідчена, тому що відповідач ухиляється від оформлення угоди, хоча зобовязувався у строк до 04 грудня 2002 року нотаріально оформити угоду, про що вказано у договорі купівлі-продажу від 12.01.2002 року. Фактично він володіє та користується даною квартирою з 2002 року на свій розсуд, за власні кошти робить в ній косметичні та капітальні ремонти.

Просить визнати договір купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2, укладений 12 січня 2002 року між ним та ОСОБА_2 дійсним, визнати за ним, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право приватною власності на квартиру АДРЕСА_3 загальною площею 25, 3 кв.м., житловою площею 12,0 кв.м..

До початку судового засідання позивач надав суду письмову заяву, якою просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

До початку судового засідання відповідач надав суду письмову заяву, якою просить суд розглянути справу без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує.

У звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснювався без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Таким чином, суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Судом встановлено, що відповідачу ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого 15 листопада 2001 року приватним нотаріусом Синельниківського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_3 за реєстром №3360, та зареєстрованого Синельниківським БТІ за реєстром № 107, належить квартира АДРЕСА_3.

Згідно технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_3, загальна її площа 25, 3 кв.м., житлова площа 12,0 кв.м. Дійсна вартість квартири складає 36633, 00 грн.

Між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 була досягнута домовленість щодо купівлі-продажу належної ОСОБА_4 вказаної вище квартири.

Факт отримання ОСОБА_2 грошової суми підтверджується розпискою від 12 січня 2002 року, відповідно до якої він отримав від ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, гроші в сумі 22 000 (двадцять дві тисячі) гривень за продаж квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2, та зобовязався до 04.12.2002 року нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України 2003 року, що набрав чинності 1 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Оскільки договір було укладено у 2002 році, то до цих правовідносин має бути застосовано законодавство, яке діяло на той час, тобто Цивільній Кодекс УРСР 1963 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР в редакції 1963 року якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною.

Позивачем були повністю виконані умови договору: позивач передав продавцю передбачену договором суму грошей, позивач вселилися до квартири, постійно проживає в ній, виконує всі обов'язки власника, проживає в квартирі протягом тривалого часу, а отже істотні умови договору купівлі - продажу виконані в повному обсязі, через що договір має бути визнаний дійсним.

Відповідно до ст. 49 Закону України „ Про власність", чинного на час виникнення спірних правовідносин, володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом.

За змістом ст. ст. 128,153 ЦК УРСР, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами у належній формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом, або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 227 ЦК УРСР передбачалася обов'язкова нотаріальна форма договору купівлі-продажу житлового будинку.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Згідно ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону прав на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація права була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Оскільки покупець повністю виконав умови договору купівлі-продажу квартири, сплатив за придбане майно передбачену договором суму грошей, з 2002 року проживає в квартирі, угода купівлі-продажу судом не визнавалася недійсною, то на підставі ст.ст.128,153 ЦК УРСР і ст.49 Закону України «Про власність» позивач набув право власності на спірну квартиру і правомірно володіє нею. Відповідно до ч. 2ст. 47 ЦК УРСР, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною.

На теперішній час зазначену угоду купівлі-продажу квартири неможливо посвідчити нотаріально. Іншим способом, окрім як у судовому порядку, визнати договір купівлі-продажу дійсним неможливо. Відсутність нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу перешкоджає позивачу зареєструвати право власності на нерухоме майно, яке було прийнято на підставі угоди та реалізувати свої права власника із розпорядження належним йому майном.

Згідно із ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Однією з важливих гарантій конституційних прав власності громадян є право громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності є непорушним (ст.41 Конституції України).

За таких обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача, тому вони підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.12,13,80,81,141,247,258,259,265,268,273 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_4, укладений 12 січня 2002 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН: НОМЕР_1 право приватною власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_4, загальною площею 25, 3 кв.м., житловою площею 12, 0 кв.м.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду або через Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області безпосередньо шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду.

Суддя: ОСОБА_5