Житомирський апеляційний суд
Справа №295/1825/15-ц Головуючий у 1-й інст. Слюсарчук Н.Ф.
Категорія 24 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2019 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого - судді: Миніч Т.І.

суддів: Трояновської Г.С.,

Павицької Т.М.

секретаря

судового засідання Ковальської Я.В.

з участю позивача

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Богунського районного суду м.Житомира від 04 квітня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Слюсарчук Н.Ф.

у цивільній справі №295/1825/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство "Домінанта", Публічного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Гарант-Авто" про стягнення страхового відшкодування, відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, -

в с т а н о в и в:

У лютому 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом. З урахуванням уточнених позовних вимог просив ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 98 584,92 грн. відшкодування заподіяної матеріальної шкоди та 30 000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначав, що 09.10.2014 року близько 13-15 год. в м.Житомирі, по вул. Щорса сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої з вини водія ОСОБА_1 , що керував автомобілем «Opel Astra» д.н.з. НОМЕР_1 , було пошкоджено належний йому автомобіль марки «Toyota Camry» д.н.з. НОМЕР_2 під його керуванням. Оскільки відповідальність ОСОБА_1 була застрахована ТОВ «Страхове товариство «Домінанта» згідно поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/3281425 від 04.09.2014 року, тому позивач 10.10.2014 року звернувся з відповідною заявою про виплату страхового відшкодування. Проте виплати здійснено не було та на його письмову заяву йому відмовлено з тих підстав, що на час дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «Opel Astra» д.н.з. НОМЕР_1 був забезпеченим транспортним засобом за полісом №АІ/1974039 від 08.05.2014 року, згідно якого страховиком є ПАТ «УСК «Гарант-Авто», а страхувальником - ОСОБА_3 Звернувшись до ПАТ «УСК «Гарант-Авто» із заявою про виплату страхового відшкодування, він отримав відповідь про те, що поліс АІ/1974039 від 08.05.2014 року є недійсним та анульованим 09.05.2014 року. У зв`язку з цим він змушений звернутися до суду за захистом своїх прав.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 04 квітня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 98 584,92 грн. та на відшкодування моральної шкоди 20 000,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2 249,20 коп.

У поданій через свого представника апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить зазначене рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції незаконне, необґрунтоване та постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Зокрема зазначає, що судом першої інстанції не було взято до уваги висновки, викладені в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10.05.2017 року. А саме, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована у ТВД «Страхове товариство «Домінанта» і ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант Авто». Тому суду необхідно з`ясувати, хто є відповідальним за завдану позивачу шкоду. Крім того, на думку апелянта, позивачем ОСОБА_2 не було надано суду доказів заподіяння моральної шкоди, яка безпідставно судом була оцінена в 20 000 грн. Також зазначає, що судом першої інстанції ухвалою від 30.11.2018 року було залучено до участі у справі в якості відповідачів ПАТ «УСК «Гарант-Авто» та ТВД «СТ «Домінанта», але оскаржуваним рішенням відносно останніх рішення не ухвалено.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 09.10.2014 року о 13-15 год. в м.Житомирі, по вул.Щорса сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Opel Astra» д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням відповідача ОСОБА_1 , та автомобіля марки «Toyota Camry» д.н.з. НОМЕР_2 , яким керував позивач, що призвело до пошкодження транспортних засобів.

Постановою Богунського районного суду м. Житомира від 31 жовтня 2014 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення (т.1,а.с.10).

Зазначена постанова не оскаржувалась та набрала законної сили 11.11.2014 року.

Відповідно до ч.3,4 ст.82 ЦПК України обставини, визнані судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Крім того, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце дії та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, судом встановлена протиправність дій та вина відповідача ОСОБА_1 в скоєнні даної дорожньо-транспортної пригоди, а також причинний зв`язок між наявною шкодою і протиправним діянням її заподіювача.

Позивач є законним власником автомобіля марки «Toyota Camry» д.н.з. НОМЕР_2 , що вбачається із свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданого Житомирським ВРЕР УДАІ УМВС України в Житомирській області 13.10.2011 року (т.1,а.с.9).

Висновком судової авто-товарознавчої експертизи від 11 лютого 2016 року встановлено, що сума матеріального збитку, спричиненого ОСОБА_2 , як власнику транспортного засобу «Toyota Camry», номерний знак НОМЕР_2 , у результаті ДТП, становить 98 584,92 грн., а вартість відновлювального ремонту автомобіля - 91 953,92 грн. (т.1,а.с.150-153).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що відповідальність за спричинену позивачеві шкоду слід покласти лише на винну у ДТП особу.

Проте, в повній мірі погодитися з висновками суду неможливо.

Так, згідно зі ст.1187 ЦК джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

З огляду на зазначені положення ЦК України факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Крім того, судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Opel Astra» на момент ДТП, тобто станом на 9 жовтня 2014 року, вже була забезпечена одночасно за двома договорами обов`язкового страхування, а саме полісом ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» від 8 травня 2014 року та полісом ТДВ «Страхове товариство «Домінанта» від 4 вересня 2014 року.

Відповідно до ч.3 ст.989ЦК України страхувальник зобов`язаний при укладенні договору страхування повідомити страховика про інші договори страхування, укладені щодо об`єкта, який страхується.

Якщо страхувальник не повідомив страховика про те, що об`єкт уже застрахований, новий договір страхування є нікчемним.

Згідно з чч. 1, 2 ст.998 ЦК України договір страхування є нікчемним або визнається недійсним у випадках, встановлених цим Кодексом.

Наслідки недійсності договору страхування визначаються відповідно до положеньпро недійсність правочинів, встановлених цим Кодексом.

Нікчемний правочин - це правочин, недійсність якого встановлена законом, а недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (ч. 2 ст. 215, ч. 1 ст. 216 ЦК України).

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (ст. 1194 ЦК України).

Правовідносини щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у тому числі регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яким встановлено порядок укладення договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності та порядок здійснення страхового відшкодування.

Відповідно до п.1.5. ч.1 ст.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Отже, на підставі вищезазначеної норми закону позивач є особою, відповідальність якої застрахована, що підтверджується наданими ним документами.

Відповідно до ст. 11 Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик подає інформацію про укладені та достроково припинені договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності до централізованої бази даних у порядку, встановленому у положенні про централізовану базу даних щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, яке затверджується Уповноваженим органом за поданням Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ).

Згідно з ч. 17.3. ст. 17 Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при укладенні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності страхувальник зобов`язаний повідомити страховика про всі діючі договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладені з іншими страховиками, а також, за вимогою страховика, надати інформацію про всі відомі обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику.

За наведених обставин поліс ТДВ «Страхове товариство «Домінанта» є нікчемним, оскільки за чотири місяці до укладення цього полісу, належний відповідачу автомобіль був застрахований на підставі полісу від 4 вересня 2014 року у ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто».

При цьому не заслуговують на увагу доводи відповідача в тій частині, що він не знав, що попереднім власником його транспортного засобу вже було укладено з ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» договір страхування цивільно-правової відповідальності, оскільки інформація щодо всіх укладених полісів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів міститься у вільному доступу у центральній базі МТСБУ, а, крім того, це впливає на застосування положень ст. 989 ЦК України.

Покладаючи на винну у ДТП особу - відповідача ОСОБА_1 відповідальність за заплдіяну позивачеві шкоду, суд першої інстанції не врахував, що відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Крім того, відступаючи від правового висновку Верховного Суду України, наведеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі №6-2808цс15, згідно з яким право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред`явлена безпосередньо до винної особи, навіть якщо його цивільно-правова відповідальність застрахована, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) вказала, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Отже, ухвалюючи рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 майнової шкоди, завданої йому в результаті ДТП, суд не звернув уваги на те, що покладення обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

За наведених обставин, в даному випадку відповідальність за майнову шкоду, заподіяну позивачеві, у межах ліміту страхування слід покласти на ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто».

Разом з тим, загальновідомими є обставини, що постановою Господарського суду м.Києва від 29 листопада 2017 року в справі №910/9445/16 Публічне акціонерне товариство «Українська страхова компанія» «Гарант-Авто» визнано банкрутом.

Відповідно до пункту 20.3 статті 20 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі ліквідації страховика за рішенням визначених законом органів обов`язки за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виконує ліквідаційна комісія. Обов`язки страховика за такими договорами, для виконання яких у страховика, що ліквідується, недостатньо коштів та/або майна, приймає на себе МТСБУ. Виконання обов`язків у повному обсязі гарантується коштами відповідного централізованого страхового резервного фонду МТСБУ на умовах, визначених цим Законом.

Абзацом 2 пункту 22.1, пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» уразі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до цього Закону потерпілим - юридичним особам страховик, а у випадках, передбачених цим Законом, - МТСБУ відшкодовує виключно шкоду, заподіяну майну.

Відповідно до пункту 39.1 статті 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно з підпунктом 2 пункту 41.2 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду страхових гарантій відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі недостатності коштів та майна страховика - повного члена МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

З огляду на викладене, позивач повинен вимагати кошти за майнову шкоду зі страхової компанії, а у разі завершення процедури ліквідації ПАТ «УСК «Гарант-Авто» та затвердження ліквідаційного балансу - від МТСБУ.

Разом з тим, МТСБУ до участі у справі не залучено. У зв`язку з цим та відповідно п.4 ч.3 ст.376 ЦПК оскаржуване рішення в частині вимог до ТзДВ «Страхове товариство «Домінанта» та до інших відповідачів в межах суми позову в 50000 грн., що відповідає ліміту страхування, підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення - про відмову в позові.

Проте, розмір відшкодування, що перевищує зазначений ліміт, а саме 48584,92 грн., підлягає стягненню з винної особи - ОСОБА_1 на підставі ст.ст.1187,1188,1192,1194 ЦК України.

Крім того, на відповідача слід покласти обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди.

Відповідно до ст.1167 ЦК моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі, неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно роз`яснень, викладених у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди», розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватись вимоги розумності та справедливості.

Згідно роз`яснень, наданих Пленумом ВС України, моральна шкода може полягати у приниженні честі, гідності, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, пошкодженні майна, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, при настанні інших негативних наслідків.

Вирішуючи питання про наявність підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди, в даному випадку судом враховується заподіяння позивачеві такої шкоди внаслідок пошкодження належного йому транспортного засобу, тривалість вимушених змін в його житті, невжиття відповідачем будь-яких заходів для відшкодування шкоди, співмірність відшкодування розміру майнової шкоди та необхідність позивачем докладання значних зусиль для відновлення свого порушеного права.

Із врахуванням вимог виваженості, розумності та справедливості, суд визначає відшкодування моральної шкоди в сумі 20000 грн.

Крім того, відповідно до положень ст.141 ЦПК пропорційно розміру задоволених вимог підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача понесені позивачем судові витрати.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,376,381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.

Скасувати рішення Богунського районного суду м. Житомира від 04 квітня 2019 року та ухвалити нове - про часткове задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 48584,92 грн. матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, 20000 грн. на відшкодування моральної шкоди та 1515 грн. понесених судових витрат.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий: Судді:

Повний текст постанови складений 21.09.2019 року.