У Х В А Л А

16 травня 2019 року

м. Київ

справа № 127/12369/18

провадження № 61-1374св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Журавель В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 жовтня 2018 року у складі судді Воробйова В. В. та постанову Вінницького апеляційного суду від 11 грудня 2018 року у складі колегії суддів: Ковальчука О. В., Сала Т. Б., Якименко М. М.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області (далі - Управління ДМС у Вінницькій області) про встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Вінниці та від народження проживав разом зі своїми батьками та сестрою на у квартирі АДРЕСА_1 , навчався у Вінницькій середній школі № 29, яку закінчив у 1985 році. Після закінчення школи і до 1989 року працював на Вінницькому м`ясокомбінаті.

Вироком Замостянського районного суду міста Вінниці від 16 жовтня 1985 року він був засуджений до 2 років позбавлення волі з відстрочкою виконання вироку на 1 рік 6 місяців; вироком цього ж суду від 12 січня 1988 року - до 2 років виправних робіт без позбавлення волі з відрахуванням на користь держави 20 % місячного заробітку; вироком цього ж суду від 02 червня 1989 року - до 3 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

З 13 лютого 1989 року він утримувався у слідчому ізоляторі, а з 10 липня 1989 року до 13 лютого 1993 року - відбував покарання у вигляді позбавлення волі в державній установі «Шепетівська виправна колонія № 98», а повернувшись, з 1993 року знову проживав з батьками за вказаною вище адресою.

Вироком Замостянського районного суду міста Вінниці від 20 травня 1999 року він знову був засуджений до 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна та відбував покарання з 06 січня 1999 року до 29 грудня 2006 року у виправно-трудовій колонії № 33 у Донецькій області.

У період відбування ним покарання за вчинення кримінальних правопорушень померли його батьки, сестра продала квартиру АДРЕСА_1 , в якій він проживав та був зареєстрований до засудження, всі його документи зникли, а в комунальному підприємстві «Житлово-експлуатаційна контора № 15» не збереглись дані про його реєстрацію у ній.

Повернувшись з місць позбавлення волі, у 2017 році він звернувся до 2-го міського відділу у місті Вінниці Управління ДМС у Вінницькій області з заявою про видачу йому паспорту замість утраченого, проте останнім було видано довідку від 19 грудня 2017 року № 22/8869 про те, що особу заявника встановлено, але не встановлено його належності до громадянства будь-якої держави, у зв`язку з чим йому не може бути видано новий паспорт громадянина України.

У подальшому, він звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з заявою про встановлення факту постійного проживання на території України, яку судом 21 березня 2018 року залишено без розгляду у зв`язку з існуванням спору про право між заявником та заінтересованою особою.

Пославшись на вказані обставини та на те, що з дня народження і до теперішнього часу проживає на території України, просив визнати факт постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України і на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України».

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 05 жовтня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Встановлено факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець міста Вінниця, постійно проживав на території України на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) і на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року).

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд першої інстанції на підставі наданих позивачем доказів вважав доведеним факт його проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 11 грудня 2018 року рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 жовтня 2018 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з рішенням місцевого суду як таким, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Управління ДМС у Вінницькій області подало касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами обох інстанцій норм процесуального права, зокрема, статі 19 ЦПК України, просить скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Касаційна скарга аргументована тим, що позовна заява ОСОБА_3 подана з порушенням предметної та суб`єктної юрисдикції, оскільки така заява з вимогами про встановлення факту має розглядатися в окремому провадженні за участю заявника та заінтересованої особи, а не у позовному провадженні, як розглянули суди.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача про проведення підготовчих дій та обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, колегія суддів встановила відсутність підстав, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України. Тому колегія суддів, з урахуванням категорії та складності справи, призначає справу до судового розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії із п`яти суддів.

Керуючись статтею 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області про встановлення факту проживання на території України на момент проголошення незалежності України призначити до судового розгляду у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п`яти суддів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Журавель

Н. О. Антоненко

В. І. Крат