Постанова

Іменем України

19 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 235/4359/16-ц

провадження № 61-31462св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Сімоненко В. М. (суддя-доповідач), Мартєва С.Ю., Петрова Є.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 8 лютого 2017 року у складі головуючого судді Назаренко Г.В. та рішення апеляційного суду Донецької області від 3 травня 2017 року у складі суддів: Соломахи Л.І., Груіцької Л.О., Новикової Г.В.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту першого розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В липні 2016 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, трьох процентів річних від простроченої суми та індексу інфляції за час прострочення.

Позов мотивовано тим, що з травня 2014 року позивач перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , від якого мала сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який після припинення подружніх стосунків сторін проживає разом з ОСОБА_1 ..

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 27 лютого 2012 року з відповідача на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , в розмірі ј частини всіх видів його заробітку (доходів), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 15 лютого 2012 року.

Посилаючись на те, що відповідач аліменти своєчасно не сплачував, заборгованість по аліментам за період з 1 червня 2014 року по 29 лютого 2016 року згідно довідки Відділу державної виконавчої служби Красноармійського міськрайонного управління юстиції від 1 березня 2016 року складає 27474,00 грн., просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь: пеню за прострочення сплати аліментів за період з 1 червня 2014 року по 31 березня 2016 року відповідно до ст.196 СК України у сумі 90885,72 грн.; три проценти річних від простроченої суми за період з 1 липня 2014 року по 30 березня 2016 року відповідно до ст. 625 ЦК України у сумі 1445,21 грн.; індекс інфляції за час прострочення з липня 2014 року по березень 2016 року у сумі 17253,67 грн..

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 8 лютого 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення аліментів за період з 1 червня 2014 року по 31 березня 2016 року в сумі 6879 гривень 01 копійки, на відшкодування сплаченого судового збору 68 гривень 71 копійку, витрат на правову допомогу 219 гривень 45 копійок, а всього стягнути 7167 гривень 01 копійок.

В решті позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з підстав його обґрунтованості та доведеності в частині прострочення сплати відповідачем аліментів на утримання сина. Постановляючи рішення та стягуючи з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 прострочену суму аліментів, суд прийшов до висновку, що заборгованість по аліментам виникла з вини відповідача, оскільки він будучи зобов`язаним до сплати аліментів за рішенням суду, та будучи працездатним і, без поважних причин, зобов`язань по сплаті аліментів не виконував.

Суд першої інстанції, обчислював пеню, виходячи з розміру заборгованості в період з квітня по серпень 2015 року - 309, 60 грн., за вересень по жовтень 2015 року - 350, 10 грн. за кожний місяць. Посилаючись на ці обставини, суд першої інстанції вважав, що заборгованість має обчислюватися, виходячи з розміру допомоги по безробіттю, яка виплачувалася відповідачу в цей період

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 3 травня 2017 року рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 8 лютого 2017 року змінено: збільшено розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 1 червня 2014 року по 31 березня 2016 року в сумі 8 481 грн. 73 коп., на відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору 178 грн. 12 коп., на відшкодування судових витрат на правову допомогу у розмірі 270 грн. 90 коп..

В частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення трьох процентів річних від простроченої суми аліментів та індексу інфляції за час прострочення сплати аліментів залишено без змін.

Апеляційний суд, змінюючи рішення районного суду в частині стягнення пені за прострочення сплати аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 виходив з того, що розмір заборгованості по аліментам, який утворився у відповідача в період з 1 червня 2014 року по 31 березня 2016 року та до теперішнього часу не погашений (27 863,68 грн.), а тому розмір пені, який підлягає стягненню з відповідача (8481,73 грн.), з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов`язку.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій 08 червня 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 просить змінити судові рішення, а саме просить стягнути на її користь з відповідача пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 90 885, 20 грн.; 3% річних за користування її грошима в розмірі 1 445,21 грн.; суми індексацій в розмірі 17 253, 67 грн.; судові витрати, які на час звернення до суду з позовом складають 4 606, 81 грн..

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано справу з Красно армійського міськрайонного суду Донецької області зазначену вище цивільну справу № 235/4359/16-ц.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У жовтні 2017 року справу передано до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами постановлено судові рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що нею при подачі позову наведено правильний розрахунок пені, всупереч судової практики, на яку посилається суд першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції не застосовано правильний розрахунок судових витрат на правову допомогу.

Короткий зміст заперечень на касаційну скаргу

Заперечень на касаційну скаргу не надходило.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 14 травня 2011 року по 7 березня 2014 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 .

Від шлюбу вони мають сина ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про його народження.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 27 лютого 2012 року зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15 лютого 2012 року до досягнення дитиною повноліття.

Як встановлено судами, відповідно до довідки Покровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області № 2/1784 від 19 грудня 2016 року заборгованість ОСОБА_2 по аліментам за період з 01 червня 2014 року по 31 березня 2016 року становить 27 863,68 грн. (а.с. 80).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Крім того, відповідно до Закону України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини.

Цей приписпідтверджує довід про підвищений захист прав дитини.

Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 182 СК України у редакції, чинній на час ухвалення рішення про стягнення аліментів).

У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.

Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.

Згідно з частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.

Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.

Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток.

Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.

У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %.

Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.

Визначаючи розмір пені за порушення строків сплати аліментів, суди застосували саме таке правило та реалізували своє право щодо розміру пені, дослідивши обставини справи, докази, надані сторонами, та здійснивши їх правову оцінку, відповідно до частини другої статті 196 СК України.

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 14-616цс18.

Доводи касаційної скарги в частині 3% річних за користування її грошима в порядку застосування ст.625 ЦК України, не заслуговують уваги, оскільки правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються нормами Сімейного кодексу України, а саме ст.196 СК України та містить в собі спеціальну відповідальність за прострочення сплати аліментів.

До даних правовідносин положення ст.625 ЦК України про відповідальність за порушення грошового зобов`язання на ці правовідносини не поширюється.

Інші доводи касаційної скарги висновку суду апеляційної інстанції не спростовують.

За таких обставин рішення апеляційного суду є законним та обґрунтованим та відповідає встановленим у справі обставинам.

Інші аргументі касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів у справі, що виходить за встановлені статтею 400 ЦПК України межі розгляду справи судом касаційної інстанції та не дають підстав для встановлення неправильного застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, викладених у мотивувальних частинах оскаржуваних судових рішень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, й м іра , до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 8 лютого 2017 року та рішення апеляційного суду Донецької області від 3 травня 2017 року без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Сімоненко

С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров