Житомирський апеляційний суд
Справа №295/2616/19 Головуючий у 1-й інст. Чішман Л. М.
Категорія 33 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2019 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого - судді: Миніч Т.І.

суддів: Трояновської Г.С.,

Павицької Т.М.

секретаря

судового засідання Ковальської Я.В.

з участю позивача

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на заочне рішення Богунського районного суду м. Житомира від 17 квітня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Чішман Л.М.

у цивільній справі № 295/2616/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу, -

в с т а н о в и в:

У лютому 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом. Просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача борг у розмірі 18 705,31 грн. - інфляційних та 4 896,77 грн. - 3% річних за період з 24.03.2017 року по 01.02.2019 року. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначав, що рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 23.03.2017 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоди у розмірі 83 626,70 грн. та судові витрати у розмірі 1 568,40 грн. Проте, відповідач у добровільному порядку рішення суду не виконує. Позивач вважає, що з 24.03.2017 року у нього виникло право вимоги до відповідача про стягнення інфляційних та 3% річних.

Заочним рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 17 квітня 2019 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 за період з 24.03.2017 року по 01.02.2019 року інфляційні в розмірі 19 589,04 грн. та 3% річних в сумі 4 667,00 грн. Цим же рішенням стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 768,40 грн. судового збору.

У поданій через свого представника апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить зазначене рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у зв`язку з його безпідставністю. На думку апелянта, рішенням суду першої інстанції незаконне та необґрунтоване, прийняте з порушенням норм як процесуального, так і матеріального права. Зокрема зазначає, що у зв`язку з порушенням держвиконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження» 27.06.2019 року ОСОБА_1 в особі свого представника звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця, однак скарга до цього часу не розглянута. Крім того, доказом свідомого невиконання у подальшому ОСОБА_2 рішення суду після відшкодування йому ОСОБА_1 шкоди також є інформація з держреєстру речових прав на нерухоме майно і їх обтяжень, де містяться записи про арешти усього майно ОСОБА_2 , що виключає можливість зняття автомобіля з реєстраційного обліку, як передбачено рішенням суду від 23.03.2017 року та передачу його залишків ОСОБА_1 . Проте суд на ці обставини уваги не звернув та не дав їм належної оцінки.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 23.03.2017 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 83 626,7 грн., судові витрати у розмірі 1 568,4 грн. (а.с.9-12).

Постановою старшого державного виконавця Богунського ВДВС м.Житомира ГТУЮ в Житомирській області Левківської Л.І. від 02.10.2018 року відкрито виконавче провадження за виконавчим листом №295/7274/16-ц від 20.04.2017 року про стягнення з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_2 матеріальної шкоди у розмірі 83 626,7 грн., судових витрат у розмірі 1 568,4 грн. (а.с.17).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що у зв`язку з невиконанням відповідачем зазначеного судового рішення, він несе відповідальність за порушення грошового зобов`язання, передбачену ст.625 ЦК.

При цьому суд обгрунтовано виходив з того, що згідно статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу та має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Частинами 1,2,5 ст.11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1)договори та інші правочини; 2)створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3)завдання майнової(матеріальної)та моральної шкоди іншій особі; 4)інші юридичні факти.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

За змістом статей 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Стаття 625 ЦК України визначає відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Так, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 року по справі №686/21962/15-ц вказала, що у статті 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Позивачем в обґрунтування своїх вимог надано до суду розрахунок інфляційних та 3% річних, нарахованих за період з 24.03.2017 року по 01.02.2019 року. Судом перевірено розрахунок та визначено, що за період з 24.03.2017 року по 01.02.2019 року інфляційні становлять 19 589,04 грн. та 3% річних - 4 667,00 грн.. При цьому суд не вийшов за межі позовних вимог, оскільки позивач зазначив період стягнення саме з 24.03.2017 року по 01.02.2019 року, проте розрахунок проведений з арифметичною помилкою.

За таких обставин суд першої інстанції обгрунтовано стягнув з боржника інфляційні втрати та 3% річних від несплаченої ним суми коштів за судовим рішенням.

Доводи викладені в апеляційній скарзі висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.

Підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення апеляційний суд не вбачає, оскільки воно постановлено судом із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Богунського районного суду м.Житомира від 17 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий: Судді:

Повний текст постанови складений 20.09.2019 року.