Апеляційне провадження № 22-ц/824/9127/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2019 року м. Київ

Унікальний номер справи 761/22804/15-ц

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Шахової О.В., суддів Андрієнко А.М., Соколової В.В., за участю секретаря судового засідання Пащенко О.П.

учасники справи:

скаржник - Державне територіально-галузеве об`єднання «Південно-західна залізниця» (далі - ДТГО «ПЗЗ»),

заінтересовані особи: Акціонерне товариство Догуш Іншаат ве Тіджарет А.Ш. (Dogus Insaat ve Tagaret A.S.) (далі - АТ Догуш Іншаат ве Тіджарет А.Ш.),

головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби міністерства юстиції України Нідченко Дмитро Євгенович,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Державного територіально-галузевого об`єднання «Південно-західна залізниця», подану його представником Стоян Мариною Миколаївною,

на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 21 лютого 2019 року, постановлену в приміщенні суду під головуванням судді Макаренко О.І., -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2018 року ДТГО «ПЗЗ» звернулося зі скаргою на постанову ДВ ВПВР ДДВС МЮУ Нідченка Д.Є. про арешт майна боржника, заінтересовані особи: АТ Догуш Іншаат ве Тіджарет А.Ш.

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що 9.11.2018 в рамках виконавчого провадження № 57254657, державним виконавцем було винесено постанову про накладення арешту рухомого та нерухомого майна.

Оскільки майно ДТГО «ПЗЗ» є необоротними активами, на яке не може бути накладено стягнення, то постанова державного виконавця про арешт майна є незаконною, та такою, що порушує їх права та інтереси.

Відповідно до ЗУ «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна» від 29.01.2001, встановлено мораторій на застосування примусової реалізації майна державних підприємств та господарських товариств, у статутних капіталах яких частка держави становить не менше 25%, до вдосконалення визначеного Законами України механізму реалізації майна.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 21 лютого 2019 року провадження за скаргою ДТГО «ПЗЗ» закрито.

Не погодившись із вказаною ухвалою суду, ДТГО «ПЗЗ» через свого представника подало апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та направити справу для вирішення питання про відкриття провадження до суду першої інстанції.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, зокрема, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що справа має розглядатися в порядку адміністративного судочинства, оскільки Шевченківський районний суд м. Києва не є судом першої інстанції, який розглянув справу як суд першої інстанції, а він лише видав виконавчий лист на примусове виконання рішення Міжнародного арбітражного суду МТП від 6.09.2013.

Оскаржувана у межах вказаної справи постанова державного виконавця у виконавчому провадженні, відкритого з виконання виконавчого листа від 17.09.2015, виданого Шевченківським районним судом м. Києва. При цьому, ДТГО «ПЗЗ» є боржником в межах такого провадження, тобто його стороною.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження», рішення, дії и бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ,тобто, його стороною.

Виходячи із ст. 447 ЦПК України, у разі незгоди сторони виконавчого провадження, відкритого на підставі виконавчого документу, виданого місцевим загальним судом, з рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання відповідного виконавчого документу, така особа наділена правом оскаржити такі рішення, дію або бездіяльність виключно в порядку, визначеному ЦПК України.

Таким чином, вважали, що справа має розглядатися в порядку цивільного судочинства.

У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ Догуш Іншаат ве Тіджарет А.Ш . - Ільяшов О.В. заперечує проти задоволення апеляційної скарги ДТГО «ПЗЗ», просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Вказує, що представник ДТГО «ПЗЗ» Стоян М.М. подала до Шевченківського районного суду м. Києва 8 практично однакових скарг, до одних і тих же сторін і має на меті затягування та перешкоджання законному виконанню судових рішень, як міжнародних так і українських судів.

В судовому засіданні представник скаржника Никипорець І.Ф. підтримав апеляційну скаргу, з підстав, викладених в ній. Просив ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.

Представник заінтересованої особи АТ Догуш Іншаат ве Тіджарет А .Ш . - Ільяшов А.В. заперечував проти доводів апеляційної скарги. Просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Державний виконавець в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належно, проте про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що справа підлягає розгляду в порядку адміністративного провадження, оскільки Шевченківський районний суд м. Києва не є судом першої інстанції, який розглянув справу в розумінні ст. 442 ЦПК України, оскільки судом першої інстанції було надано лише дозвіл на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду Міжнародної торгової палати від 6 вересня 2013 року.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За загальним правилом, передбаченим частиною першою статті 74 Закону № 1404-VІІІ «Про виконавче провадження», з урахуванням вимог статей 447, 448 ЦПК України, статей 339, 340 ГПК України, частини п`ятої статті 287 КАС України у редакціях від 03 жовтня 2017 року, у разі оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу ДВС або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого за правилами цивільного судочинства, зазначена скарга розглядається судом, який ухвалив вказане рішення, за правилами цивільного судочинства.

Якщо скарга подається на рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб ДВС щодо виконання судового рішення, ухваленого за правилами господарського судочинства, таку скаргу розглядає відповідний господарський суд, який ухвалив таке рішення, за правилами господарського судочинства.

Адміністративні справи з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи ДВС щодо виконання ними рішень, ухвалених місцевим загальним судом як адміністративним судом, розглядаються місцевим загальним судом як адміністративним судом, який видав виконавчий лист.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Частиною першою статті 181 КАС України в зазначеній редакції передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Можна зробити висновок, що частина перша статті 181 КАС України передбачає можливість розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність ДВС у будь-якому випадку, за виключеннями, якщо законом встановлено інший порядок судового оскарження рішення, дій чи бездіяльності органів ДВС та виконавців.

За частиною другою статті 74 ЗУ «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів ДВС щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Якщо законом установлено порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи ДВС до суду, який ухвалив відповідне рішення, як це передбачено для виконання судових рішень, у такому випадку виключається юрисдикція адміністративних судів у такій категорії справ.

Як вбачається, скарга на дії державного виконавця подана представником ДТГО «ПЗЗ» у справі, рішення по якій ухвалювалося Міжнародним арбітражним судом Міжнародної торгової палати від 06.09.2013.

В порядку ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні прав чи свободи.

Стаття 448 ЦПК України передбачає, що скарга подається до суду, який розглянув справу, як суд першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що Шевченківський районний суд м. Києва не є судом першої інстанції, який розглянув справу та ухвалив рішення.

Таким чином, скарга ДТГО «Південно-Західна залізниця» підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу та не можуть бути підставою для скасування ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 21 лютого 2019 року.

Згідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційним судом встановлено, що судове рішення ухвалено з додержанням норм процесуального права, доводи скарги висновків суду не спростовують, а тому керуючись ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384, 389 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 21 лютого 2019 року залишити без змін, а апеляційну скаргу Державного територіально-галузевого об`єднання «Південно-західна залізниця», подану його представником Стоян Мариною Миколаївною - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду.

В разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 вересня 2019 року.

Суддя-доповідач

Судді: