Постанова

Іменем України

18 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 639/8127/16

провадження № 61-32919св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Сердюка В. В., Фаловської І. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , на рішення Апеляційного суду Харківської області від 14 серпня 2017 року у складі колегії суддів: Кругової С. С.,

Піддубного Р. М., Пилипчук Н. П.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 02 листопада 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредитні кошти у розмірі 1 713 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору, станом

на 11 жовтня 2016 року утворилась заборгованість у розмірі 29 629,58 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 2 964,20 грн; заборгованість за процентами за користування кредитом - 21 628,26 грн; заборгованість за пенею та комісією - 3 150 грн; штраф (фіксована частина) - 500 грн; штраф (процентна складова) - 1 387,12 грн, яку ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_1 на користь банку.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Жовтневого районного суду міста Харкова від 21 квітня 2017 року (у складі судді Іванової І. В.) у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відомості про намір ОСОБА_1 оформити на своє ім`я картку та бажаний кредитний ліміт відсутні. Позивачем не доведено належними та допустимими доказами на підтвердження того, що відповідач отримав кредитну картку, оскільки на момент заповнення анкети-заяви ОСОБА_1 мав неповну цивільну дієздатність. Кредитний договір, на укладання якого посилається позивач, є правочином, згоду батьків на укладання якого неповнолітнім

ОСОБА_1 , позивач не надав.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 14 серпня 2017 року рішення Жовтневого районного суду міста Харкова від 21 квітня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 02 листопада 2011 року у розмірі 29 629,58 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що той факт, що в анкеті-заяві відповідач не заповнив графи щодо виду картки і бажаного ліміту не може бути підставою для звільнення його від відповідальності, оскільки він підписав анкету-заяву, яка містить запис про ознайомлення з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами ПриватБанку.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 ,

в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , просить скасувати рішення апеляційного суду і передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції встановлено, що відповідно до частини другої статті 32 ЦК України неповнолітня особа вчиняє інші правочини за згодою батьків (усиновлювачів) або піклувальників. Проте, вказані документи в матеріалах справи відсутні.

Крім того, анкета-заява не може бути частиною кредитного договору, укладеного між сторонами, оскільки її зміст містить лише умови майбутнього договору.

Разом з тим, звертаючись до суду з позовом, банк просив стягнути заборгованість за кредитним договором від 02 листопада 2011 року, проте на підтвердження укладення вказаного договору надав копію виписки за іншим договором, який не є предметом даного спору.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники судового процесу не скористались правом подати відзив на касаційну скаргу, заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано цивільну справу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Відповідно до підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки», у справі призначено повторний автоматизований розподіл.

Ухвалою Верховного Суду від 04 вересня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 02 листопада 2011 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг

у ПАТ КБ «ПриватБанк», в якій зазначені персональні дані відповідача, а саме: адреса проживання, засоби зв`язку.

Згідно з копією паспорту громадянина України ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Суди також установили, що на момент підписання анкети-заяви відповідач був неповнолітнім (17 років), але згідно з випискою про рух за картковим рахунком грошові кошти вперше отримав 29 вересня 2012 року, коли йому виповнилось 18 років.

У зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору, станом

на 11 жовтня 2016 року утворилась заборгованість у розмірі 29 629,58 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 2 964,20 грн; заборгованість за процентами за користування кредитом - 21 628,26 грн; заборгованість за пенею та комісією - 3 150 грн; штраф (фіксована частина) - 500 грн; штраф (процентна складова) - 1 387,12 грн.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 30 ЦК України визначено, що цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

Неповнолітня особа вчиняє інші правочини за згодою батьків (усиновлювачів) або піклувальників (частина друга статті 32 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 34 ЦК України повну цивільну дієздатність має фізична особа, яка досягла вісімнадцяти років (повноліття).

Згідно з частинами першою, другою статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Звертаючись до суду з позовом, ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначало, що між банком та позичальником укладений договір, який не суперечить чинному законодавству України. ОСОБА_1 своїм підписом підтвердив, що йому було надано повну інформацію щодо надання банківських послуг.

Суди встановили, що відповідач народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією паспорта громадянина України.

Тобто, на момент заповнення анкети-заяви ОСОБА_1 мав неповну цивільну дієздатність (17 років), що підтверджується також атестатом про повну загальну освіту від 11 травня 2012 року.

Відповідно до частини другої статті 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Згідно з частинами першою, третьою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Для укладання кредитного договору, фізична особа повинна мати повну цивільну дієздатність, усвідомлювати наслідки вчинення такого правочину, а у разі її відсутності на час укладання договору, такий договір за вимогами статті 215 ЦК України може бути визнано недійсним.

Разом з тим, договір кредиту, укладений відповідно до анкети-заяви

від 02 листопада 2011 року ОСОБА_1 чи його батьками (заінтересовані особи) в порядку статті 222 ЦК України, недійсним не визнаний та ніким не оспорений.

Заперечуючи проти позовних вимог банку, представник відповідача у своїх поясненнях та запереченнях проти апеляційної скарги вказувала, що у анкеті-заяві від 02 листопада 2011 року відсутні дані щодо видачі відповідачу кредитної картки. Крім того, анкета-заява, Умови та Правила надання банківський послуг у ПриватБанку підписано відповідачем у період його неповної цивільної дієздатності, тому не можуть вважатися договором у розумінні статті 626 ЦК України.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, апеляційний суд врахував нові докази у справі, які не були надані позивачем під час розгляду справи у суді першої інстанції, зокрема, виписку з рахунку банку.

Разом з тим, апеляційний суд не зазначив об`єктивних поважних причин неможливості подання позивачем цих доказів до суду першої інстанції відповідно до вимог статей 131, 303 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи судом апеляційної інстанції).

Крім того, задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, апеляційний суд не звернув уваги на те, що підписана ОСОБА_1 анкета-заява не містить умов щодо встановленого ліміту кредитування, розміру відсотків за користування кредитом та строку виконання кредитного зобов`язання.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним(стаття 1055 ЦК України).

У анкеті-заяві, підписаній 02 листопада 2011 року сторонами, відсутні також умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Разом з тим, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Колегія суддів Верховного Суду вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим банком в період - з часу виникнення спірних правовідносин (02 листопада 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (28 жовтня 2016 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Крім того, згідно з частиною четвертою статті 60 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи у суді першої та апеляційної інстанцій) доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, за наявності наведених обставин, висновки суду апеляційної інстанції про стягнення заборгованості за кредитним договором, а відтак наявність підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк», не ґрунтуються на встановлених судом обставинах справи та вимогах закону.

Разом з тим, суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, зокрема, з підстав, що договір кредиту укладений неповнолітнім без згоди його батьків, не врахував, що правочин є дійсним та ніким не оспорений. Проте, вказаний висновок суду першої інстанції не вплинув на ухвалення правильного по суті рішення у справі, оскільки позивач у суді першої інстанції (під час розгляду справи по суті) не довів належними та допустимими доказами наявність підстав для стягнення заборгованості за кредитним договором від 02 листопада 2011 року.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Частиною першою статті 413 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» ухвалене відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права та на підставі повно, всебічно з`ясованих обставин справи, а тому це рішення відповідно до статті 413 ЦПК України необхідно залишити в силі, а рішення апеляційного суду - скасувати.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , підлягає задоволенню частково, сплачений за її подання судовий збір у розмірі 1 653,60 грн підлягає стягненню з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь відповідача.

Керуючись статтями 402, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційної цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Харківської області від 14 серпня 2017 року скасувати, рішення Жовтневого районного суду Харківської області

від 21 квітня 2017 року залишити в силі.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги у розмірі 1 653 (одна тисяча шістсот п`ятдесят три) гривні 60 (шістдесят) копійок.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська