Постанова

Іменем України

19 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 263/11024/16-ц

провадження № 61-24723св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Мартєва С. Ю., Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Сімоненко В. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Управління Пенсійного фонду України,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Донецької області від 24 січня 2017 року у складі колегії суддів: Пономарьової О. М., Гаврилової Г. Л., Зайцевої С. А.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України про стягнення незаконно утриманої суми недоїмки єдиного внеску.

Позов обґрунтовано тим, що відповідач через виконавчу службу на підставі постанови від 31 липня 2015 року стягнув з його пенсії недоїмку єдиного внеску за листопад 2015 року у розмірі 214,98 грн та за грудень 2015 року у розмірі 214,98 грн, а всього 429,96 грн. Відповідно до постанови виконавчої служби від 31 липня 2015 рокузагальна сума стягнення становить 1 628,07 грн, однак стягнення проведено частково на суму 429,96 грн, оскільки вказана постанова державної виконавчої служби незаконна, що підтверджено рішенням суду, після чого виконавче провадження було закрито, проте безпідставно стягнута сума не була повернута позивачу.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 25 жовтня 2016 року позов задоволено. Стягнуто з Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Маріуполя Донецької області на користь ОСОБА_1 незаконно утриману суми недоїмки єдиного внеску в розмірі 429,96 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідно положень статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно, а тому вимоги ОСОБА_1 про стягнення незаконно утриманої суми недоїмки єдиного внеску в розмірі 429,96 грн є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 24 січня 2017 року Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 25 жовтня 2016 року скасовано. Ухвалено нове рішення про відмову в позові.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що стягнувши з відповідача на користь позивача 429,96 грн з посиланням на положення статті 1212 ЦК України, суд першої інстанції не врахував, що зазначену суму грошових коштів відповідач не отримував, а розглянувши справу у відсутність сторін не вжив заходів до застосування положень статті 33 ЦПК України 2004 року щодо заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою на рішення суду апеляційної інстанції, у якій просить скасувати вказане судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції або передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

27 березня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 .

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно із статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набрав чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційну скаргу мотивовано тим, що відповідач був стягувачем за виконавчим провадженням щодо стягнення з пенсії позивача, а згідно з випискою пенсійного фонду утриманні грошові кошти було отримано саме відповідачем у справі та зараховано на його рахунок, що підтверджено матеріалами справи.

Суд апеляційної інстанції без належного мотивування скасував законне та справедливе рішення суду першої інстанції.

Заперечення на касаційну скаргу до суду касаційної інстанції не надходили.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 05 липня 2013 року Управлінням Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Маріуполя, відповідно до діючого на той час законодавства, позивачу винесено вимогу про сплату недоїмки єдиного внеску № ф2232 в сумі 2 312,07 грн, яку оскаржено ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Маріуполя, але заяву позивача залишено без задоволення.

На підставі вказаної вимоги за заявою Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Маріуполя 09 серпня 2013 року постановою державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження з примусового виконання вимоги від 05 липня 2013 року № ф2232 про сплату недоїмки єдиного внеску у сумі 2 312,07 грн.

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2013 року позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Маріуполя про визнання незаконними дій відповідача при поданні заяви в виконавчу службу про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення недоїмки з позивача задоволено. Визнано незаконними дії відповідача при поданні заяви від 25 липня 2013 року до Жовтневого відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції про відкриття виконавчого провадження на підставі вимоги від 05 липня 2013 року № ф2232 про стягнення з ОСОБА_1 недоїмки у сумі 2 312,07 грн. Відповідач зобов`язаний відкликати з Жовтневого відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції заяву від 25 липня 2013 року про відкриття виконавчого провадження на підставі вимоги від 05 липня 2013 № ф 2232 про стягнення недоїмки у сумі 2 312,07 грн.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду 06 січня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 11 лютого 2014 року та ухвалою Вищого адміністративного суду від 16 жовтня 2014 року, адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Маріуполя Донецької області про визнання дій незаконними та скасування вимоги № ф2232 від 05 липня 2013 року щодо сплати єдиного внеску на суму 2 312,07 грн задоволено частково. Дії Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Маріуполя щодо прийняття вимоги від 05 липня 2013 року № ф2232 у частині сплати боргу у розмірі 684,00 грн визнано незаконними та скасовано вимогу Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Маріуполя від 05 липня 2013 року № ф2232 в частині сплати боргу у розмірі 684,00 грн.

Оскільки було відмовлено в позові в частині скасування зазначеної вимоги в частині сплати боргу у розмірі 1 628,00 грн, відповідач звернувся до Жовтневого відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції Донецької області із заявою про відкриття виконавчого провадження за вимогою № ф2232 від 05 липня 2013 року про стягнення боргу в сумі 1 628,07 грн.

31 липня 2015 року постановою державного виконавця Жовтневої державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції ВП № 48300840 відкрито виконавче провадження на підставі вимоги Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі міста Маріуполя № ф2232 від 05 липня 2013 року щодо стягнення з позивача на користь відповідача недоїмки у розмірі 1 628,07 грн, яка 20 жовтня 2015 року надійшла на виконання до відповідача.

31 липня 2015 року постановою державного виконавця Жовтневої державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції ВП № 48300840 відкрито виконавче провадження на підставі вимоги Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі міста Маріуполя № ф2232 від 05 липня 2013 року щодо стягнення з позивача на користь відповідача недоїмки по сплаті єдиного внеску у розмірі 1 628,07 грн, у зв`язку з чим відповідач стягнув з пенсії ОСОБА_1 недоїмку за єдиним внеском за листопад 2015 року у розмірі 214,98 грн та за грудень 2015 року у розмірі 214,98 грн, а всього 429,96 грн.

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2015 року позов ОСОБА_1 до Жовтневого відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції Донецької області про визнання дій незаконними та скасування постанови задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову державного виконавця Жовтневої виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції Донецької області від 31 липня 2015 року про відкриття виконавчого провадження ВП № 48300840.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення суду апеляційної інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваного судового рішення, обговоривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року № 2464-VI (з подальшими змінами та доповненнями) (далі - Закон № 2464-VI) єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання

страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пенсійний фонд України - орган, уповноважений відповідно до цього Закону вести реєстр застрахованих осіб Державного реєстру та виконувати інші функції, передбачені законом.

В статті 4 вказаного закону міститься перелік платників єдиного внеску, в якому зазначені роботодавці, фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які забезпечують себе роботою самостійно, та фізичні особи, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) та інші.

Згідно зі статтею 9 Закону № 2464-VI сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для його зарахування.

11 серпня 2013 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи» від 04 липня 2013 року № 406-VIІ і з 01 жовтня 2013 року Міністерство доходів і зборів розпочало адмініструвати єдиний соціальний внесок: приймати та обробляти звіти про суми нарахованого внеску, які підлягають сплаті на рахунки органів Міністерство доходів і зборів, відкриті в Головних управліннях Державної казначейської служби України.

Після утворення Державної фіскальної служби і затвердження відповідного положення від 21 травня 2014 року № 236, остання перебрала на себе повноваження адміністрування єдиного соціального внеску.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що на підставі постанови виконавчої служби від 31 липня 2015 року з пенсії позивача стягнуто загальну суму недоїмки єдиного внеску у розмірі 429,96 грн, а вказані грошові кошти відповідно до наданого до апеляційної скарги відповідача листа заступника начальника - начальника Жовтневого відділення Маріупольської об`єднаної державної податкової інспекції м. Маріуполя ГУ ДФС у Донецькій області надійшли на рахунок податкової інспекції (а. с. 85).

З огляду на зазначене, правильним є висновок суду апеляційної інстанції, що суд першої інстанції не взяв до уваги та не перевірив заперечення відповідача про те, що Державна фіскальна служба перебрала на себе повноваження з адміністрування єдиного соціального внеску, що Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі міста Маріуполя лише утримало суму недоїмки з пенсії позивача на підставі постанови державного виконавця, а стягнення недоїмки здійснюється на рахунки Жовтневого відділення Маріупольської об`єднаної державної податкової інспекції м. Маріуполя ГУ ДФС у Донецькій області.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Встановивши, що відповідач не отримував оскаржувана суму грошових коштів, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про неправильне застосування судом першої інстанції положень статті 1212 ЦК України.

З огляду на встановлені судом апеляційної інстанції фактичні обставини справи, обґрунтованим є висновок суду апеляційної інстанції про відмову в позові з огляду на те, що відповідно до статей 33, 36, 119 ЦПК України 2004 року на позивача покладено обов`язок визначити відповідача у справі.

При цьому суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за таким позовом, що пред`явлений, і щодо тих відповідачів, які зазначені в ньому. Винятки становлять справи, вирішення яких є неможливим без участі усіх співвідповідачів у зв`язку із характером спірних правовідносин.

Отже, позивач повинен зазначити належних відповідачів згідно з його позовними вимогами, а у порядку статті 33 ЦПК України 2004 року суд першої інстанції мав вирішити питання про залучення до участі у справі співвідповідача за клопотанням позивача, а не з власної ініціативи.

Судом апеляційної інстанції правильно вказано, що суд першої інстанції, розглянувши справу у відсутність сторін, не вжив заходів до застосування положень статті 33 ЦПК України 2004 року щодо заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача, тому з урахуванням повноважень суду апеляційної інстанції, передбачених статтею 307 ЦПК України, чинного на час ухвалення оскаржуваного рішення, дійшов правильного висновку про відмову в позові.

Доводи касаційної скарги про те, що відповідач був стягувачем за виконавчим провадженням щодо стягнення з пенсії позивача не впливають на факт отримання ним вказаних коштів, а відповідно до випискою пенсійного фонду, з якої вбачається утримання грошових коштів відповідачем, не впливають на правильність висновку суду апеляційної інстанції, оскільки згідно з листом заступника начальника - начальника Жовтневого відділення Маріупольської об`єднаної державної податкової інспекції м. Маріуполя ГУ ДФС у Донецькій області, відповідно до якого сума платежів у розмірі 214,98 грн та 214,98 грн 23 грудня 2015 року надійшли на рахунок податкової інспекції (а. с. 85).

Верховний Суд виходить з того, що відсутні підстави для скасування судового рішення суду апеляційної інстанції, оскільки відповідно до частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: 1) суд не дослідив зібрані у справі докази; або 2) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або 3) суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Верховним Судом такі обставини не встановлено.

Враховуючи встановлені судом апеляційної інстанції фактичні обставини, положення закону, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав, передбаченихположеннями статті 1212 ЦК України та про визначення неналежного відповідача у справі.

Згідно із статтею 400 ЦПК України установлення фактичних обставин у справі, дослідження доказів і надання їм правової оцінки не належить до компетенції касаційного суду.

З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, зводяться до переоцінки доказів у справі та незгоди ОСОБА_1 із ухваленим у справі судовим рішенням.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України», (CASE OF SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE), рішення від 10 лютого 2010 року).

Рішення суду апеляційної інстанції містять вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, та обґрунтування щодо доводів сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судове рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Донецької області від 24 січня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Петров

С. Ю. Мартєв

В. М. Сімоненко