Справа № 694/1500/19
Рішення

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.09.2019 року м.Звенигородка

Звенигородський районний суд Черкаської області у складі :

головуючого - судді Дудніченка В.М.,

при секретарі Матвієнко А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Звенигородка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 в якому просить усунути перешкоди в користуванні власників будинку ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 за номером 4 по АДРЕСА_1 , шляхом визнання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як особу, що втратила право користування будинком за номером АДРЕСА_1 внаслідок відсутності його за місцем реєстрації більше року.

В позовній заяві позивачка вказала, що відповідно до ухвали Звенигородського районного суду від 01 серпня 2005 року визнано частково недійсним договір дарування житлового будинку та надвірних споруд, що розташовані в АДРЕСА_2 ( АДРЕСА_1 , зареєстрований 16.06. 2004 року приватним нотаріусом Звенигородського районного нотаріального округу, реєстр №1840.

Визнано житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований в АДРЕСА_2 спільним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину жилого будинку та відповідною частиною надвірних споруд, що розташований в АДРЕСА_2 .

В даному будинку був зареєстрований та проживав ОСОБА_4 з 15.07.2014 року.

19.10.2018 року відповідно до договору про припинення права на аліменти дітей у зв`язку з набуттям права власності на нерухоме майно ОСОБА_4 передав у власність неповнолітній дитині ОСОБА_3 , малолітній дитині ОСОБА_2 кожному по 1/4 (одній четвертій) частині, що становить 1/2 (одну другу) частину житлового будинку з відповідними надвірних споруд, яка розташована в АДРЕСА_1 .

ОСОБА_4 залишив сім`ю та не проживає в даному будинку з серпня 2018 року по даний час, що підтверджується актом депутата Звенигородської міської ради

Відповідач зареєстрований, але фактично не проживає у будинку, власних речей у будинку не зберігає, житлом не користується, комунальні послуги не сплачує та не бере участі у його утриманні, що спричиняє мені певні незручності в оплаті комунальних послуг

Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Згідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.

Ухвалою суду було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та надано відповідачу строк для подання клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін. Окрім того відповідачу було надано строк для подання заперечень (відзиву) на позовну заяву.

Враховуючи викладене, суд вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Відповідач своїм правом подання до суду клопотання про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не скористався.

Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до ухвали Звенигородського районного суду від 01 серпня 2005 року визнано частково недійсним договір дарування житлового будинку та надвірних споруд, що розташовані в АДРЕСА_2 ( АДРЕСА_1 , зареєстрований 16.06. 2004 року приватним нотаріусом Звенигородського районного нотаріального округу, реєстр №1840.

Визнано житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований в АДРЕСА_2 спільним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину жилого будинку та відповідною частиною надвірних споруд, що розташований в АДРЕСА_2 .

В даному будинку був зареєстрований та проживав ОСОБА_4 з 15.07.2014 року.

19.10.2018 року відповідно до договору про припинення права на аліменти дітей у зв`язку з набуттям права власності на нерухоме майно ОСОБА_4 передав у власність неповнолітній дитині ОСОБА_3 , малолітній дитинТ^ ОСОБА_2 кожному по 1/4 (одній четвертій) частині, що становить 1/2 (одну другу) частину житлового будинку з відповідними надвірних споруд, яка розташована в АДРЕСА_1 .

ОСОБА_4 залишив сім`ю та не проживає в даному будинку з серпня 2018 року по даний час, що підтверджується актом депутата Звенигородської міської ради.

Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, а ст.150 ЖК України передбачає, що власник жилого будинку користується ним для особистого проживання та проживання членів своєї сім`ї і має право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ч.1 ст.71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зокрема, усунення перешкод можливе шляхом визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням.

Таким чином судом встановлено, що відповідач, який зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 не проживає в будинку тривалий час без поважних причин і тому втратив право на користування цим житлом.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позов слід задовольнити та визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням.

Враховуючи вищевикладене, керуючись: ст.ст. 64, 150 Житлового кодексу України, ст.ст. 334, 391 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 13, 76-81, 128, 223,258, 259, 263-265, 268, 272-273, 274-279 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Усунути перешкоди в користуванні власників будинку ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 за номером 4 по АДРЕСА_1 , шляхом визнання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як особу, що втратила право користування будинком за номером АДРЕСА_1 внаслідок відсутності його за місцем реєстрації більше року.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо в апеляційний суд Черкаської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя В.М.Дудніченко