Постанова

Іменем України

11 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 554/10202/13-ц

провадження № 61-30808св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І. (суддя-доповідач),

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Журавель В. І., Краснощокова Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

треті особи: приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Руденко Наталія Юріївна, нотаріус Полтавської районної державної нотаріальної контори Махринська Оксана Володимирівна, приватне підприємство Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор»,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 , на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 05 квітня 2017 року у складі судді: Тімошенко Н. В., та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 10 липня 2017 року у складі колегії суддів: Пікуля В. П., Бутенко С. Б., Панченка О. О.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2013 року ОСОБА_1 звернувся із позовом до ОСОБА_2 , треті особи: нотаріус Полтавської районної державної нотаріальної контори Руденко Н. Ю., приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Махринської О.В., приватне підприємство Полтавського бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» про визнання недійсною довіреності на представлення інтересів та визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири.

Позов обґрунтований тим, що батько позивача ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Під час оформлення спадкових прав ОСОБА_1 з`ясував, що квартира АДРЕСА_1 , в якій проживав та власником якої був його батько вже належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 15 квітня 2011 року. Від імені продавця на підставі довіреності виступила матір відповідача ОСОБА_4 Позивач вважав, що через свою хворобу його батько ОСОБА_3 не міг усвідомлювати свої дії під час підписання довіреності на розпорядження майном.

Крім того продавши квартиру своєму сину ОСОБА_4 фактично уклала договір купівлі-продажу в своїх інтересах та в інтересах своєї сім`ї, тому такий правочин є укладеним внаслідок зловмисної домовленості представника одної сторони з іншою стороною, що є підставою для визнання недійсним договору купівлі-продажу.

ОСОБА_1 просив визнати:

недійсною довіреність від 01 жовтня 2010 року видану ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_4 , посвідчену нотаріусом Полтавської районної державної нотаріальної контори Махринською О. В.;

недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідчений 15 квітня 2011 року приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Руденко Н. Ю.

Короткий зміст рішень суду першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 05 квітня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 10 липня 2017 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано недійсним договір купівлі-продажу від 15 квітня 2011 року квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_4 , яка діяла від імені ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Руденко Н. Ю. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій мотивовані тим, що відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи за № 170 від 11 квітня 2016 року ОСОБА_3 станом 01 жовтня 2010 року міг усвідомлювати значення свої дій та керувати ними. Тому позовна вимога про визнання недійсною довіреності від 01 жовтня 2010 року не підлягає задоволенню.

При задоволенні позовної вимоги про визнання недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 суди вважали, що 15 квітня 2011 року ОСОБА_4 користуючись виданою на її ім`я довіреністю уклала договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 . При цьому покупцем цієї квартири виступив її рідний син ОСОБА_2 Укладаючи договір купівлі-продажу ОСОБА_4 та ОСОБА_2 не повідомили нотаріуса про те, що грошові кошти за квартиру не будуть отримуватись. Навпаки, в пункті 3 договору зазначили, що гроші в сумі 169 900 грн передані покупцем продавцю до підписання договору та підписанням цього договору підтвердили факт повного розрахунку за нерухоме майно. Згідно довіреності від 01 жовтня 2010 року, ОСОБА_4 мала право продати майно ОСОБА_3 за ціну та на умовах за її розсудом. Тобто, відчуження майна повинно було відбуватись за умови отримання взамін грошових коштів. Ціною договору купівлі-продажу визначено грошову суму в розмірі 169 900 грн. ОСОБА_4 діяла свідомо всупереч інтересам довірителя та бажала настання таких наслідків, а ОСОБА_2 зазначаючи в договорі, що грошові кошти за придбану квартиру сплачені ним до підписання договору, діяв свідомо за домовленістю зі своєю матір`ю і несплата коштів за квартиру була несприятливим наслідком для довірителя. Таким чином, сукупність зібраних у справі доказів свідчить про наявність зловмисної домовленості ОСОБА_4 , яка діяла за довіреністю від імені ОСОБА_3 , з іншою особою її сином ОСОБА_2 при укладенні договору купівлі-продажу належної ОСОБА_3 квартири, оскільки про це свідчить те, що договір укладався близьким родичем, а кошти за договором передані не були.

При відхиленні доводів апеляційної скарги про те, що ОСОБА_3 віддавав звіт своїм діям, знав про укладення договору купівлі-продажу і погодив таку угоду та даний договір за життя не оскаржував апеляційний суд вказав, що ні суду першої інстанції ні суду апеляційної інстанції не надано доказів того, що ОСОБА_3 знав про укладення даного договору та він укладався в його інтересах. Посилання ОСОБА_2 на те, що позивач дізнався про укладення договору купівлі-продажу при оформленні спадщини після смерті батька проте не ставив його під сумнів за життя ОСОБА_4 не є підставою для скасування рішення суду оскільки дана обставина не позбавляє ОСОБА_1 права на звернення до суду і захисту своїх прав, оскільки строк позовної давності не пропущений.

Аргументи учасників справи

У серпні 2017 року ОСОБА_2 подав касаційну скаргу на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 05 квітня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 10 липня 2017 року, в якій просить скасувати оскаржені рішення та ухвалите нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі. При цьому посилався на те, що судами неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що оспорюваний договір купівлі-продажу не суперечить ЦК України. ОСОБА_3 за життя не оспорював договір купівлі-продажу, хоча міг це зробити бо був адвокатом. Зловмисна домовленість відповідача та ОСОБА_4 не була доведена під час судового розгляду. Неправильним є висновок судів, що ОСОБА_3 не знав про укладення договору купівлі-продажу, оскільки в матеріалах справи містяться довідки які отримував особисто ОСОБА_3 перед укладенням договору купівлі-продажу.

Аналіз касаційної скарги свідчить, що судові рішення оскаржуються тільки в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу від 15 квітня 2011 року квартири АДРЕСА_1 . В іншій частині не оскаржуються, а тому в касаційному порядку не переглядаються.

У вересні 2017 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5 подав до суду висновок наукового експерта Перця В. І.

Короткий зміст ухвали суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

Ухвалою Верховного Суду від 22 серпня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів приймає аргументи, які викладені у касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що квартира АДРЕСА_1 , належала ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 05 січня 2000 року.

Позивач ОСОБА_1 є сином ОСОБА_3 від першого шлюбу.

01 жовтня 2010 року ОСОБА_3 видав довіреність на ім`я ОСОБА_4 Дана довіреність була посвідчена нотаріусом Полтавської районної державної нотаріальної контори Махринською О.В. Згідно довіреності ОСОБА_4 отримала право діючи від імені довірителя бути його представником в різних установах та організаціях з питань управління та розпорядження всім майном довірителя, в тому числі з правом розпорядження майном, купувати, продавати за ціну та на умовах за її розсудом.

15 квітня 2011 року ОСОБА_4 на підставі довіреності від 01 жовтня 2010 року уклала договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 . При цьому покупцем цієї квартири виступив її рідний син ОСОБА_2

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

При визнанні недійсним договору купівлі-продажу суди вважали, що укладаючи договір купівлі-продажу ОСОБА_4 та ОСОБА_2 не повідомили нотаріуса про те, що грошові кошти за квартиру не будуть отримуватись. Навпаки, в пункті3 договору зазначили, що гроші в сумі 169 900 грнпередані покупцем продавцю до підписання договору та підписанням цього договору підтвердили факт повного розрахунку за нерухоме майно. Згідно довіреності від 01 жовтня 2010 року, ОСОБА_4 мала право продати майно ОСОБА_3 за ціну та на умовах за її розсудом. Тобто, відчуження майна повинно було відбуватись за умови отримання взамін грошових коштів. Ціною договору купівлі-продажу визначено грошову суму в розмірі 169 900 грн. ОСОБА_4 діяла свідомо всупереч інтересам довірителя та бажала настання таких наслідків, а ОСОБА_2 зазначаючи в договорі, що грошові кошти за придбану квартиру сплачені ним до підписання договору, діяв свідомо за домовленістю зі своєю матір`ю і несплата коштів за квартиру була несприятливим наслідком для довірителя.Таким чином, сукупність зібраних у справі доказів свідчить про наявність зловмисної домовленості ОСОБА_4 , яка діяла за довіреністю від імені ОСОБА_3 , з іншою особою її сином ОСОБА_2 при укладенні договору купівлі-продажу належної ОСОБА_3 квартири, оскільки про це свідчить те, що договір укладався близьким родичем, а кошти за договором передані не були.

Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці.

Відповідно до частини першої статті 232 ЦК України правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 серпня 2018 року у справі № 522/15095/15-ц (провадження № 61-11797св18) зроблено висновок по застосуванню статті 232 ЦК України та вказано, що «під зловмисною домовленістю необхідно розуміти умисну змову однієї сторони із представником іншої, проти інтересів особи, яку представляють. Зловмисна домовленість представника з контрагентом особи, що представляють, створює правову ситуацію, коли дійсна воля довірителя, яку повинен утілювати представник, замінюється його власною волею, що суперечить волі довірителя. Саме підміна волі довірителя волею представника і слугує підставою для визнання такого правочину недійсним. Тобто в основу зловмисної домовленості покладено умисні дії представника, який усвідомлював, що вчиняє правочин усупереч інтересам довірителя та бажав (або свідомо допускав) їх настання. При цьому не має значення, від кого виходила ініціатива здійснити змову - від представника чи від другої сторони правочину. Головне, що характеризує цей правочин - наявність усвідомленості і волі другої сторони правочину та представника на здійснення дій усупереч інтересам особи, яку він представляє. Кваліфікація правочину, як вчиненого вчиненого внаслідок зловмисної домовленості, зумовлює встановлення, що: від імені однієї із сторін правочину виступав представник, хоча й не виключаються випадки, коли від імені обох сторін виступають представники; зловмисна домовленість і вчинення правочину з іншою стороною відбулася на підставі наявних повноважень представника; існував умисел в діях представника щодо зловмисної домовленості; настали несприятливі наслідки для особи, яку представляють; існує причинний зв`язок поміж зловмисною домовленістю і несприятливими наслідками для особи, яку представляють».

Укладення договору купівлі-продажу, в ситуації коли від імені продавця діє представник (мати відповідача), саме по собі не свідчить, що мала зловмисна домовленість представника із іншою стороною - покупцем (син представника).

Згідно абзацу 1 частини першої статті 60 ЦПК України (у редакції, чинній на момент ухвалення оскаржених рішень) кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За таких обставин, не встановивши, що мала місце зловмисна домовленість представника ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , суди зробили неправильний висновок про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 .

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що судові рішення у частині позовної вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 15 квітня 2011 року ухвалені без додержання норм матеріального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає необхідним касаційну скаргу задовольнити, судові рішення у частині позовної вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 15 квітня 2011 року скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

ОСОБА_2 було сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги в ромірі 125,41 грн та за подання касаційної скарги у розмірі 137,64 грн, а тому з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню понесені судові витрати на сплату судового збору.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 05 квітня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 10 липня 2017 року у частині позовної вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 15 квітня 2011 року квартири АДРЕСА_1 скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 15 квітня 2011 року квартири АДРЕСА_1 відмовити.

З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 05 квітня 2017 року та ухвала апеляційного суду Полтавської області від 10 липня 2017 року у частині позовної вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 15 квітня 2011 року квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 263,05 грн судових витрат, понесених на сплату судового збору.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

В. І. Журавель

Є. В. Краснощоков