ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

13 лютого 2019 року

м. Харків

справа № 641/4445/18

провадження № 22-ц/818/871/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Пилипчук Н.П. ,

суддів: Маміної О.В., Кіся П.В.,

за участю секретаря судового засідання - Плахотнікової І.О.,

учасники справи:

скаржник - ОСОБА_1,

особа, дії якої оскаржуються - державний виконавець Міжрайонного ВДВС по Основ*янському та Слобідському районах міста Харкова ГТУЮ у Харківській області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за скаргою ОСОБА_1 на неправомірну бездіяльність державного виконавця Міжрайонного ВДВС по Основ*янському та Слобідському районах міста Харкова ГТУЮ у Харківській області,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 22 жовтня 2018 року, постановлену суддею Курганниковою О.А.,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на неправомірну бездіяльність державного виконавця Міжрайонного ВДВС по Основ*янському та Слобідському районах міста Харкова ГТУЮ у Харківській області.

В обґрунтування скарги вказує, що рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 05 травня 2017 року по цивільній справі № 641/474/17 позов ОСОБА_1 задоволено частково та вирішено, зокрема, усунути ОСОБА_1 перешкоди в користуванні власністю шляхом виселення ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1. На виконання цього рішення 04 липня 2017 року стягувачу Комінтернівським районним судом м. Харкова було видано виконавчий лист, який 12 жовтня 2017 року в порядку ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-19 засобами поштового зв'язку був направлений стягувачем до Міжрайонного ВДВС по Основ'янському та Слобідському районах міста Харків ГТУЮ у Харківській області разом із заявою про відкриття за ним виконавчого провадження. Станом на час подання скарги стягувачу було невідомо чи виніс державний виконавець постанову про відкриття виконавчо провадження, так як ніяких документів від державної виконавчої служби на його адресу не надходило. Крім того, на офіційному сайті Міністерства юстиції України у розділі «Автоматизована система виконавчого провадження» взагалі не міститься інформації про виконавче провадження про виселення ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1, що свідчить про те, що вказане виконавче провадження навіть не зареєстроване в реєстрі. Таким чином, з моменту отримання державним виконавцем заяви ОСОБА_1 про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом пр виселення ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1, державним виконавцем, в провадженні якого перебуває вказаний виконавчий лист не було вчинено ніяких виконавчих дій, спрямованих на виконання рішення суду.

На підставі викладеного ОСОБА_1 просить визнати неправомірною діяльність державного виконавця Міжрайонного ВДВС по Основ'янському та Слобідському районах міста Харкова ГТУЮ у Харківській області, в провадженні якого знаходяться виконавчі провадження про виселення ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1, щодо невиконання рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 05 травня 2017 року у справі № 641/474/17 (провадження № 47/2017); зобов'язати державного виконавця Міжрайонного ВДВС по Основ'янському та Слобіському районах міста Харкова ГТУЮ у Харківській області, в провадженні якого знаходиться виконавче провадження про виселення ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1, невідкладно фактично належним чином в повному обсязі виконати рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 05 травня 2017 року у справі № 641/474/17 (провадження № 747/2017); винести окрему ухвалу, якою направити до органів прокуратури частину матеріалів цієї справи, достатню для внесення інформації про злочин державного виконавця Міжрайонного ВДВС по Основ'янському та Слобідському районах міста Харкова )ГТУЮ у Харківській області, в провадженні якого знаходяться виконавчі провадження про виселення ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1, в ЄРДР та подальшого притягнення його до кримінальної відповідальності за бездіяльність, відповідальність за яку передбачена ч. 2 ст. 382 Криміінального кодексу України; стягнути з Міжрайонного ВДВС по Основ'янському та Слобідському районах Харкова ГТУЮ у Харківській області (СДРПОУ: 41430683) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1) понесені ним та документально підтверджені судові витрати на правову допомогу в розмірі 5 120 грн.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 22 жовтня 2018 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 - відмовлено у повному обсязі.

Ухвала суду мотивована тим, що державним виконавцем було вчинено всі необхідні дії передбачені законом, а стягувач своєю бездіяльністю навпаки перешкоджає виконанню рішення суду, оскільки жодного разу не з'явився до державного виконавця на виклик та для ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову, якою задовольнити його скаргу в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов передчасних висновків про відмову у задоволенні скарги, оскільки з часу направлення виконавчого листа до виконання заявником не було отримано жодного поштового листа, постанови про відкриття виконавчого провадження, повідомлення про вчинення будь-яких дій від відділу держаної служби. В матеріалах справи не має жодного доказу того, що державний виконавець надсилав на адресу стягувача прийняті ним письмові рішення, виклики чи повідомлення, а стягувач їх ігнорував. Також суд необґрунтовано дійшов висновку про те, що з акту державного виконавця, вбачається, що вихід за адресою боржника, здійснювався без участі стягувача або його представника, хоча участь боржника і стягувача під час проведення примусового виселення не є обов'язковою і їхня відсутність не є перешкодою для проведення виконавчих дій.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Представник Міжрайонного ВДВС по Основ*янському та Слобідському районах міста Харкова ГТУЮ у Харківській області будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи (а.с. 93, 95) до апеляційного суду повторно не з*явився. На адресу суду надходили клопотання про відкладення судового розгляду, між тим поважність причин неявки належним чином не підтверджена.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам ухвала суду першої інстанції не відповідає.

Відповідно до Основного Закону України держава забезпечує захист прав усіх громадян та суб'єктів господарювання, не залежно від форми власності; усі рівні перед законом; права і свободи людини і громадянина захищаються судом; судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій її території; обов'язковість рішень суду є однією з основних засад судочинства (частина четверта статті 13, частина перша статті 55, частина п'ята статті 124, пункт 9 частини третьої статті 129).

Всі судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. При цьому виконавче провадження охоплюється вказаними конвенційними гарантіями ст. 6.

В рішенні у справі "Шмалько проти України" від 20 липня 2004 року Європейський суд вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а також юридичних осіб, а обов'язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Виконання судових рішень це заключна стадія цивільного процесу, заключний етап у процесі реалізації захисту цивільних прав. Згідно із прецедентною практикою Європейського суду з прав людини для визначення розумного строку розгляду справи включається період з надходження до суду позовної заяви й закінчується виконанням рішення суду.

Отже, завданням державного виконавця є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень передбачених законом, яке є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Апеляційним судом встановлено, що рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 05 травня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково та вирішено, зокрема, усунути ОСОБА_1 перешкоди в користуванні власністю шляхом виселення ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1.

На виконання цього рішення 04 липня 2017 року Комінтернівським районним судом м. Харкова стягувачу було видано виконавчий лист.

Матеріалами справи підтверджено, що 13 жовтня 2017 року уповноважена особа Міжрайонного ВДВС по Основ'янському та Слобідському районах міста Харків ГТУЮ у Харківській області отримала заяву ОСОБА_1 про відкриття виконавчого провадження, оригінал виконавчого листа та квитанцію про авансування витрат державного виконавця.

Згідно ч. 5 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

В порушення зазначених строків постанова про відкриття виконавчого провадження (ВП № 55277798) була ухвалена державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ*янському та Слобідському районах м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Івченко Д.Ю. лише 20 грудня 2017 року.

ВДВС надав до суду першої інстанції відзив на скаргу, в якому лише виклав зміст статей 18 та 19 Закону України "Про виконавче провадження", однак жодним чином не зазначив, яким чином вказані норми були реалізовані в ході виконання судового рішення і чим викликано зволікання із вирішенням питання про відкриття виконавчого провадження.

Посилаючись на бездіяльність стягувача, який не з*являється на його виклики, старший державний виконавець ВДВС надав суду копії двох листів на адресу стягувача від 27.07.2018 року та від 20.09.2018 року, тобто складені після подання ОСОБА_1 цієї скарги.

Між тим, порядок виконання рішення про виселення боржника визначений ст. 66 Закону України "Про виконавче провадження", а саме:

1. Державний виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання боржником рішення про його виселення.

У разі невиконання боржником рішення про його виселення самостійно державний виконавець виконує його примусово.

2. Державний виконавець призначає день і час примусового виселення, про що письмово інформує боржника. Боржник вважається повідомленим про його примусове виселення, якщо повідомлення надіслано йому за адресою, за якою має здійснюватися виселення, чи іншою адресою, достовірно встановленою державним виконавцем.

Відсутність боржника, належним чином повідомленого про день і час примусового виселення, під час виконання рішення про виселення боржника не є перешкодою для його виселення.

3. Примусове виселення полягає у звільненні приміщення, зазначеного у виконавчому документі, від боржника, його майна, домашніх тварин та у забороні боржнику користуватися цим приміщенням. Примусовому виселенню підлягають виключно особи, зазначені у виконавчому документі.

4. Примусове виселення здійснюється у присутності понятих за участю працівників поліції.

5. Якщо виконання рішення здійснюється за відсутності боржника, державний виконавець зобов'язаний провести опис майна. Описане майно передається для відповідального зберігання стягувачу або іншій особі, визначеній державним виконавцем.

6. Якщо боржник перешкоджає виконанню рішення про його виселення, державний виконавець накладає на нього штраф у порядку, визначеному цим Законом.

7. Передане для зберігання майно боржника повертається йому державним виконавцем на підставі акта після відшкодування боржником витрат, пов'язаних із зберіганням такого майна. У разі якщо боржник відмовляється відшкодувати витрати, пов'язані із зберіганням майна, вони компенсуються за рахунок реалізації майна боржника або його частини.

Зберігання майна здійснюється протягом не більше двох місяців з дня передачі на зберігання. Після закінчення двомісячного строку невитребуване майно реалізується в порядку, визначеному цим Законом. Отримані від реалізації такого майна кошти, за вирахуванням понесених витрат, перераховуються боржнику.

У разі якщо майно не було реалізовано, розпорядження ним здійснюється в порядку, встановленому для розпорядження безхазяйним майном.

8. Про виконання рішення про виселення боржника державний виконавець складає акт, що підписується особами, які брали участь у виконанні рішення про примусове виселення.

9. У разі якщо особі, яка підлягає виселенню, має бути надано інше житлове приміщення, державний виконавець надсилає органу, який відповідно до судового рішення зобов'язаний надати боржнику інше житлове приміщення, повідомлення про строк виконання рішення про надання такого приміщення. У разі ненадання у визначений строк іншого житлового приміщення державний виконавець складає відповідний акт і звертається до суду з поданням про встановлення порядку подальшого виконання рішення. До вирішення судом зазначеного питання виконавчі дії не проводяться.

10. У разі якщо особа самостійно вселилася у приміщення, з якого вона була примусово виселена, повторне її виселення може бути здійснено державним виконавцем на підставі ухвали суду, який прийняв рішення про виселення. Виконавче провадження у такому разі підлягає відновленню за постановою державного виконавця.

Матеріали справи, відзив старшого державного виконавця з доданими до нього матеріалами виконавчого провадження не містять відомостей та доказів щодо вчинення державними виконавцями жодних дій, передбачених ст. 66 Закону України "Про виконавче провадження" у виконавчому провадженні № 55277798.

Матеріали справи містять акт, складений старшим державним виконавцем М.М. Слащовою від 28.07.2018 року, за змістом якого виходом деражвного виконавця за адресою вказаною у виконавчому листі не виявилось можливим потрапити до житла, оскільки двері ніхто не відчинив.

Між тим, такий акт був складений після подання скарги ОСОБА_1 та не свідчить про вчинення виконавчих дій, передбачених ст. 66 Закону України "Про виконавче провадження".

Отже, протягом тривалого часу, з 13 жовтня 2017 року, рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 05 травня 2017 року залишається невиконаним через бездіяльність .державних виконавців Міжрайонного ВДВС по Основ*янському та Слобідському районах міста Харкова ГТУЮ у Харківській області, в провадженні яких перебувало виконавче провадження № 55277798.

Таке зволікання з виконанням рішення суду не відповідає засадам розумності строків виконавчого провадження, декларованим п. 7 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про виконавче провадження".

За таких обставин неправильним є висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення скарги. Висновки суду першої інстанції суперечать обставинам справи та вимогам Закону України "Про виконавче провадження"

Отже, скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, необхідно визнати неправомірною бездіяльність державних виконавців Міжрайонного ВДВС по Основ'янському та Слобідському районах міста Харкова ГТУЮ у Харківській області, в провадженні яких до 03.07.2018 року (до подання скарги ОСОБА_1) перебувало виконавче провадження № 55277798 про виселення ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 на виконання рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 05 травня 2017 року у справі № 641/474/17.

За даними Автоматизованої системи виконавчого провадження, виконавче провадження № 55277798 не закінчено і на цей час.

Встановивши порушення державними виконавцями положень Закону України «Про виконавче провадження», невиконання судового рішення у розумні строки, невчинення дій для виконання рішення суду, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», колегія суддів важає за необхідне покласти на державного виконавця, на виконанні у якого перебуває виконавче провадження № 55277798 обов'язку вжити заходів, необхідних для примусового виконання рішення суду, оскільки такий спосіб захисту прямо передбачений частиною другою статті 451 ЦПК України та є ефективним, оскільки спрямований на поновлення прав скаржника, реальне виконання протягом розумного строку остаточного судового рішення.

Згідно роз*яснень, що надані у 19 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" судові витрати, пов'язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на відділ державної виконавчої служби, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника (стаття 452 ЦПК). Розподіл таких судових витрат здійснюється судом незалежно від того, чи оскаржуються рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, оскільки відповідно до частини другої статті 4 Закону України "Про державну виконавчу службу" державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, та рішень інших органів (посадових осіб), виконання яких покладено на державну виконавчу службу, у порядку, передбаченому законом.

Згідно з ч.1 ст. 137 ЦПК України передбачена компенсація витрат на правничу допомогу, надану адвокатом.

Частиною 3 статті 137 ЦПК України, передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі.

На підтвердження цих обставин скаржником були надані документи, що свідчать про оплату правничої допомоги адвоката в розмірі 5120 грн.: копія договору № 01-03/07-18 про надання правової допомоги, укладеного між адвокатом Поліщук О.Л. та ОСОБА_1, калькуляція-рахунок з детальним описом робіт (наданих послуг), акт приймання-передачі наданих послуг, квитанція про перерахування коштів на рахунок адвоката, обумовлений у договорі (а.с. 10-14).

Між тим, розмір судових витрат має відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. З опису робіт (наданих послуг) вбачається, що, крім іншого, адвокат здійснював пошук і вивчення консультацій, судової практики в аналогічних справах та аналіз нормативного матеріалу. Однак підвищення адвокатом своєї кваліфікації не повинно відбуватися за рахунок сторони у справі. Тому зазначені скаржником витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5120 грн є завищеними, належним чином не обґрунтованими та становлять надмірний тягар для ВДВС, що суперечить принципу розподілу судових витрат.

Враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, колегія суддів дійшла висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнути з ВДВС на користь скаржника 2560 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених на складання адвокатом скарги.

Для постановлення окремої ухвали колегія суддів підстав не вбачає, оскільки ОСОБА_1 не позбавлений можливості самостійно ініціювати притягнення винних осіб до відповідальності.

Оскільки суд першої інстанції неповно зясував обставин, що мають значення для справи; ухвалив судове рішення при недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; з неправильним застосуванням норм матеріального права, то відповідно до п.п. 1,2, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення суду першої інстанції повністю та ухвалює нове - про задоволення скарги.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384, ЦПК України суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 22 жовтня 2018 року скасувати.

Скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність державних виконавців Міжрайонного ВДВС по Основ'янському та Слобідському районах міста Харкова ГТУЮ у Харківській області, в провадженні яких до 03.07.2018 року перебувало виконавче провадження № 55277798 про виселення ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1, яка полягає у невиконанні протягом розумного строку рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 05 травня 2017 року у справі № 641/474/17 в порядку, передбаченому ст. 66 Закону України "Про виконавче провадження".

Зобов*язати державного виконавця Міжрайонного ВДВС по Основ'янському та Слобідському районах міста Харкова ГТУЮ у Харківській області, в провадженні у якого перебуває виконавче провадження № 55277798 про виселення ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1, вжити заходів, передбачених Законом України "Про виконавче провадження", необхідних для примусового виконання рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 05 травня 2017 року.

Стягнути з Міжрайонного ВДВС по Основ'янському та Слобідському районах міста Харкова ГТУЮ у Харківській області на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати на правничу допомогу 2560 грн.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий - Н.П.Пилипчук

Судді - О.В. Маміна

П.В. Кісь