ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2019 року м. Київ

справа № 753/18305/18

провадження № 22-ц/824/10/19

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

ІвановоїІ.В. (суддя-доповідач), Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.

сторони :

позивач - ОСОБА_4

відповідач - ОСОБА_5

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 30 жовтня 2018 року у складі судді Заставенко М.О., повний текст складений 13.11.2018 року,

встановив:

У вересні 2018 року ОСОБА_4 звернулась до ОСОБА_5 з позовом, в якому просила змінити розмір стягнутих з відповідача на її користь аліментів на утримання доньки за рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 12.11.2004 року по справі № 2-4273/04 та стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 на утримання ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення повноліття.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 12.11.2004 року у справі № 2-4273/04 присуджено до стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання ОСОБА_6 у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше неоподатковуваного мінімуму доходів громадян до повноліття дитини починаючи з 15.09.2004 р.

На даний час, мінімальна сума аліментів, яка підлягає стягненню на утримання ОСОБА_6 за рішенням суду складає 17 грн., що є недостатнім для забезпечення дитини та її утримання. Вказаний розмір суперечить нормам чинного законодавства, яким встановлено що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 30 жовтня 2018 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4

Не погоджуючись з зазначеним рішенням позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Дарницького районного суду м. Києва від 30 жовтня 2018 року через порушення судом норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_4 зазначає, що суд не може визначити розмір аліментів на дитину, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Прийняття закону про внесення змін щодо мінімального розміру аліментів спрямоване на посилення захисту права дитини на належне утримання, а тому є підставою для зміни розміру стягнутих з відповідача аліментів. Розмір аліментів, визначений судом станом на 2004 рік у сумі 17 грн. не може задовольнити потреби дитини її віку.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача ОСОБА_5 не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмово провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 12.11.2004 року у справі № 2-4273/04 присуджено до стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання ОСОБА_6 у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше неоподатковуваного мінімуму доходів громадян до повноліття дитини починаючи з 15.09.2004 р.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено наявність підстав для збільшення розміру аліментів, встановлений ст.192 СК, а саме зміни матеріального та сімейного стану сторін по справі, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 8 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно вимог ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються, зокрема, у частці від доходу її матері, батька.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» № 4928 від 08 липня 2016 року, було внесено зміни до Сімейного кодексу України в частині збільшення мінімального розміру аліментів.

Положеннями ч. 2 ст. 182 СК України, в редакції, що набула чинності з 08 липня 2017 року, передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з частиною першою статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Наведена правова норма вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав.

У абзаці 3 пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині другій статті 182 СК України. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

У пункті 23 цієї ж постанови роз'яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Разом з тим, звертаючись до суду з позовом про збільшення розміру аліментів, позивач не надала доказів на підтвердження підстав, встановлених статтею 192 СК України, а саме: про зміну матеріального та сімейного стану сторін по справі, погіршення чи поліпшення здоров'я когось з них. Зі змісту позовної заяви вбачається, що єдиною підставою для зміни розміру аліментів є внесення змін в чинне законодавство щодо мінімального розміру стягуваних аліментів.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивач фактично просить змінити не розмір аліментів, а мінімальну межу не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, яка була встановлена законом.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Отримати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку.

Разом з тим, збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для ухвалення нового рішення про збільшення аліментів.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову ОСОБА_4 про збільшення розміру аліментів є обґрунтованими, підстав для скасування рішення суду в межах доводів апеляційної скарги немає, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах,-

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 30 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків передбачених ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: