Постанова

Іменем України

18 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 760/21117/15-ц

провадження № 61-7441св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю.,

Коротенка Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач ? ОСОБА_2 ,

третя особа ? приватний нотаріус Київського нотаріального округу Занудіна Ольга Іванівна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Войнаровською Оксаною Ігорівною, на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 11 квітня 2018 року у складі судді Шереметьєвої Л. А. та постанову Київського апеляційного суду

від 12 березня 2019 року у складі колегії суддів: Крижанівської Г. В.,

Чобіток А. О., Шебуєвої В. А.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ:

Короткий зміст позовних вимог:

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовними вимогами про усунення ОСОБА_2 від права на спадкування за законом після померлої ОСОБА_3 .

Позовні вимоги мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла

ОСОБА_3 , яка була сестрою позивача та тіткою відповідача. Після її смерті відкрилася спадщина. Право на спадкування має позивач та дві племінниці померлої - ОСОБА_2 та ОСОБА_4

ОСОБА_3 був вставлений діагноз «шизофренія» та встановлено другу групу інвалідності довічно. Догляд за ОСОБА_3 та матеріальні затрати здійснювали позивач та її дочка ОСОБА_4 .

Посилаючись на те, що відповідач постійно та свідомо ухилялася від обов`язку доглядати хвору ОСОБА_3 , не брала ніякої участі в її житті, не піклувалася про її здоров`я, позивач просила усунути ОСОБА_2 від права на спадкування за законом після померлої ОСОБА_3 .

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій:

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 11 квітня

2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не доведено обставин, якими обґрунтовано позов, а саме перебування померлої в безпорадному стані та факту ухилення відповідача від надання допомоги по догляду за

ОСОБА_3

Постановою Київського апеляційного суду від 12 березня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 11 квітня 2018 року залишено без змін.

Постанова суду мотивована тим, що суд першої інстанції в межах доводів позовних вимог повно і всебічно дослідив обставини справи, дав належну оцінку доказам, правильно визначив правову природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Короткий зміст вимог та доводів, наведених у касаційній скарзі:

11 квітня 2019 року представник ОСОБА_1 - адвокат

Войнаровська О. І.звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 11 квітня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду

від 12 березня 2019 рокута ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 , а саме - усунути ОСОБА_2 від права на спадкування за законом після померлої ОСОБА_3 , мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що cуди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували норму частини п`ятої статті 1224 ЦК України та дійшли помилкового висновку про те, що спадкодавець не була у безпорадному стані, а також суди неповно з`ясували обставини справи, що стосуються ухилення відповідача від надання допомоги спадкодавцю.

Для доведення безпорадного стану особи необхідно встановити факт того, що особа не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування, однак суди першої та апеляційної інстанцій неправильно розтлумачили частину п`яту

статті 1224 ЦК України, помилково вважаючи, що необхідно встановити факт того, чи була спадкодавець прикута до ліжка, чи здатна вона була усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, визнання спадкодавця недієздатною або обмежено дієздатною.

Висновки судів про можливість ОСОБА_3 забезпечити умови свого життя самостійно без стороннього догляду спростовуються показаннями свідків та медичними документами, якими підтверджено, що спадкодавець страждала на шизофренію параноїдального типу, що є хронічною тяжкою психічною хворобою, у зв`язку з чим потребувала постійного стороннього догляду.

Судами попередніх інстанцій в оскаржуваних рішеннях не відображено показання свідків про свідоме ухилення відповідача від надання будь-якої допомоги спадкодавцю, не здійснено оцінку відповідних доказів та не наведено мотивів відхилення таких доказів. Факт перебування відповідача у відпустці по догляду за дитиною не свідчить про те, що вона була позбавлена можливості надавати мінімальну моральну та фізичну допомогу спадкодавцю. Крім того, зазначений період не охоплює проміжок часу між 2009 та 2011 роки, коли померла також потребувала допомоги.

Доводи інших учасників справи:

У травні 2019 року ОСОБА_2 подала до Верховного Суду відзив, в якому просить залишити касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Войнаровською О. І., без задоволення, а рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 11 квітня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 12 березня 2019 року ? без змін.

Рух касаційної скарги:

Ухвалою Верховного Суду від 16 квітня 2019 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи

№ 760/21117/15-ц з Солом`янського районного суду міста Києва.

У квітні 2019 року матеріали цивільної справи № 760/21117/15-ц надійшли до Верховного Суду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ:

Перевіривши доводи касаційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Короткий зміст встановлених судами першої та апеляційної інстанцій обставин справи:

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , яка була сестрою позивача та тіткою відповідача.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, у зв`язку з чим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Занудіною О. І. було відкрито спадкову справу № 5/2013, яка зареєстрована у спадковому реєстрі за № 55150735.

На момент смерті померлій на підставі Договору дарування частки квартири від 02 грудня 2004 року та Свідоцтва про право власності на житло від 12 липня 1994 року належала квартира АДРЕСА_1 .

Відповідно до Договору банківського вкладу №2635/1106/516339 від

05 листопада 2012 року, укладеного між ПАТ «Банк Форум» та

ОСОБА_3 , останній належав банківський вклад у розмірі

20 000,00 грн.

Згідно зі Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 13 серпня

2010 року ОСОБА_3 також належала 1/2 частки земельної ділянки, розташованої на території Хотянівської сільської ради, СТ «Весна» Вишгородського району Київської області, площею 0,0416 га.

Відповідно до Статуту ТОВ Науково - виробничого підприємства «ПИК - СМ», зареєстрованого у Державному реєстрі 12 грудня 2005 року за

№ 1000198, ОСОБА_3 належало 40 % статутного капіталу зазначеного товариства.

Відповідно до матеріалів спадкової справи, 16 жовтня 2013 року заяву про прийняття спадщини подала ОСОБА_1 , а 11 лютого 2014 року - відповідач, яка є дочкою рідного брата померлої, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права:

Відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України особа може

бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Виходячи зі змісту частини п`ятої статті 1224 ЦК України та з урахуванням роз`яснень, наданих судам у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Суд при вирішенні справи про усунення особи від права на спадкування повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Так, для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права

на спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Таким чином, лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Частиною першою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Обов`язок надання доказів покладається на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди вірно врахували роз`яснення, надані судам у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України

від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», положення частини п`ятої статті 1224 ЦК України, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшли правильного висновку про те, що позивачкою у сукупності не доведено одночасного настання факту ухилення ОСОБА_2 від надання спадкодавцеві, померлій ОСОБА_3 допомоги, так і факту перебування її у безпорадному стані через тяжку хворобу, а також її потребу у наданні допомоги саме відповідачкою, що в силу статті 81 ЦПК України є її процесуальним обов`язком. Тобто, лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від права на спадкування.

Щодо доводів касаційної скарги:

Доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів попередніх інстанцій, якими у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до приписів статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду за результатом розгляду касаційної скарги:

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій в оскаржуваній частині, оскільки суди правильно застосували до даних правовідносин норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Підстави для їх скасування відсутні.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу

ОСОБА_1 , подану адвокатом Войнаровською О. І., без задоволення, а рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 11 квітня

2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 12 березня

2019 року - без змін, оскільки підстави для скасування судових рішень відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Войнаровською Оксаною Ігорівною, залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 11 квітня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 12 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко