Справа № 347/2051/18
Провадження № 22-ц/4808/1058/19
Головуючий у 1 інстанції Крилюк М. І.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючої Пнівчук О.В.

суддів : Мелінишин Г.П., Ясеновенко Л.В.

секретаря Турів О.М.

з участю апелянта ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Косівського районного суду від 11 червня 2019 року, в складі судді Крилюк М.І., у справі за позовом ОСОБА_1 до Яворівської сільської ради, третя особа на стороні відповідача ОСОБА_2 про визнання незаконним рішення Яворіської сільської ради від 07 червня 2018 року № 121,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Яворівської сільської ради, третя особа на стороні відповідача ОСОБА_2 про визнання незаконним рішення органу державної влади у сфері землекористування.

Позовні вимоги мотивувала тим, що на сесії Яворівської сільської ради Косівського району 7 червня 2018 року прийнято рішення №121 про припинення тимчасового договору оренди із ОСОБА_2 яким постановлено новий договір оренди не укладати, а земельну ділянку площею1.00 га залишити в користуванні ОСОБА_2 без права оренди, оскільки вона була користувачем спірної земельної ділянки більше 15-ти років. Підставою прийняття такого рішення Яворівська сільська рада зазначає, закінчення тимчасового договору оренди земельної ділянки площею 1.00 га з ОСОБА_2 та того що дана земельна ділянка яка розташована в с. Яворів уч. Стоянів спірна.

Позивач вважає дане рішення сільської ради незаконним та таким, що порушує її права, законні права та інтерреси, оскільки вона має намір у визначеному законом порядку отримати спірну земельну ділянку для пасовища.

Рішенням Косівського районного суду від 11 червня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з`ясування судом обставин що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Зазанчає, що Яворівська сільська рада грубо порушила приписи ст.92 ЗК України, всупереч закону передала у постійне користування земельну ділянку площею 1.00 га, чого робити не вправі.

Окрім цього вважає, що дане незаконне рішення порушує і її законні права, оскільки вона також має намір у визначеному законом порядку отримати спірну земельну ділянку для пасовища, а незаконне рішення сільської ради цьому перешкоджає.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення яким її позовні вимоги задовольнити.

Правом на подачу відзиву сторони не скористалися.

У судовому засіданні апеляційного суду апелянт ОСОБА_1 підтримала доводи апеляційної скарги з наведених у ній мотивів та пояснила, що вона не претендує на земельну ділянку надану ОСОБА_2 та вважає, що суд не з`ясував належним чином яка земельна ділянка надана ОСОБА_2 та про надання якої земельноі ділянки вона зверталася до сільської ради.

Відповідач - представник Яворівської сільської ради, третя особа на стороні відповідача - ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, а тому їх неявка у судове засідання, відповідно до положень ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ч.ч.1, 2 та 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду відповідає.

Постановляючи рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що позивач не довела у судовому засіданні, що вона має переважне право на отримання спірної земельної ділянки і прийняття сільською радою оскаржуваного рішення порушує її право як законного землекоритувача чи власника.

З таким висновком суду погоджується колегія суддів з огляду на наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що рішенням Яворівської сільської ради №121 від 07.06.2018 року у зв`язку із закінченням тимчасового договору оренди земельної ділянки площею 1.00 га з ОСОБА_2 та в тому, що дана земельна ділянка яка розташована в с. Яворів уч. Стоянів спірна, сесія сільської ради вирішила новий договір оренди не укладати, а земельну ділянку площею 1.00 га залишити в користуванні ОСОБА_2 без права оренди, оскільки вона була користувачем спірної ділянки більше 15-ти років.

Позивач пред`явила позов про визнання даного рішенння сільської ради незаконним посилаючись на те, що право на користування вказаною земельною ділянкою ОСОБА_2 втратила у зв`язку із закінченням строку тимчасового договору оренди земельної ділянки, а тому вона має право на отримання вказаної земельної ділянки для пасовища.

Так, із долученої до матеріалів справи заяви ОСОБА_1 від 19.12.2016 року, вбачається, що вона звернулась до Яворівської сільської ради про надання їй пасовища яке знаходиться в с. Яворів уч.Стоянів, яке входило до господарства, котре придбали її батьки у 1989 році у ОСОБА_3 . Разом з тим заява не містить даних щодо площі такої земельної ділянки, а із змісту оскаржуваного рішення сільської ради не вбачається, що на сесії сільської ради вирішувалася заява ОСОБА_1 про надання їй земельної ділянки під пасовище.

Положеннями статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, також кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до п.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У відповідності до ст. 12 ЦПК України суд розглядає справу на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Держава, відповідно до приписів ст. 152 ЗК України, забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

На підтвердження своїх позовних вимог позивач ОСОБА_1 представила суду копію поданої нею 19 грудня 2016 року до Яворівської сільської ради заяви про надання їй пасовища яке знаходиться в с. Яворів уч.Стоянів, яке входило до господарства, котре придбали її батьки у 1989 році у ОСОБА_3

Однак, будь-яких доказів придбання її батьками у 1989 році у ОСОБА_3 будинковолодіння та даних щодо земельної ділянки яка була облікована за вказаним господарством позивач суду не представила.

Матеріали справи також не містять даних про те, що земельна ділянка площею 1.00 га яка розташована в с. Яворів уч. Стоянів надана сесією Яворівської сільської ради в користування ОСОБА_2 (яка перебувала в її користуванні більше 15 років) належала до придбаного батьками позивача господарства.

Таким чином, позивач не довела того, що вона коли-небудь являлась законним землекористувачем спірної земельної ділянки, а відтак відсутні підстави для висновку, що сокаржуваним рішенням сесії сільської ради порушено її права землекористувача.

Відповідно до положень п.п. а, б, в ч.1 ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Громадяни та юридичні особи, згідно ч.1 ст. 116 ЗК України набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Судом встановлено, що Яворівська сільска рада в межах наданих їй повноважень прийняла рішення про залишення земельної ділянки площею 1,00 га в с. Яворів уч. Стоянів яка перебувала в оренді ОСОБА_2 у користуванні останньої.

Посилання апелянта на те, що вона мала намір отримати у встановленому законом порядку спірну земельну ділянку не дає підстав для висновку що прийняте сільською радою рішення у зв`язку з цим є неправомірним.

Не заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що суд не дав належної оцінки Акту 18-001 земельної комісії Яворівської сільської ради від 15.06.2018 року, оскільки із його змісту вбачається, що комісія розглянувши заяву ОСОБА_1 про використання спірної земельної ділянки встановила, що дана земельна ділянка знаходиться на уч. Стоянів та більше 15 років знаходиться у користуванні ОСОБА_2 про що свідчать записи в погосподарських книгах (а.с. 25).

Таким чином, позивач не довела того, що вона коли-небудь являлась законним землекористувачем спірної земельної ділянки, а відтак відсутні підстави для висновку, що сокаржуваним рішенням сесії сільської ради порушено її права землекористувача.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Косівського районного суду від 11 червня 2019 року - без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 вересня 2019 року.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: Г.П. Мелінишин

Л.В. Ясеновенко