ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/212/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Талалай О.І. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Пєнти І.В.,

секретар судового засідання Гриньова А.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №686/23397/15-ц за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 січня 2016 року (суддя Мороз В.О.) у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за аліментами.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, суд

у с т а н о в и в :

У листопаді 2015 року ОСОБА_5, звертаючись до суду з вказаним позовом та уточнивши виомги, зазначала, що від спільного проживання у них з відповідачем є донька ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 січня 2006 року з ОСОБА_4 на утримання дитини стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), починаючи з 22 грудня 2005 року і до повноліття доньки, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач належним чином не виконував рішення суду, у зв'язку з чим утворилась заборгованість, яку він сплачувати не бажає.

Тому, позивачка просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість за аліментами у сумі 50350 грн 21 коп.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 січня 2016 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 заборгованість за аліментами у сумі 50350 грн 21 коп.

Вирішено питання про судовий збір.

ОСОБА_4, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові. Посилається на невідповідність рішення суду вимогам матеріального та процесуального права. Заяву від 25 грудня 2015 року про розгляд справи за його відсутності та визнання позовних вимог не формував і не подавав до суду, оскільки перебував за межами України. Суд не врахував, що стягнення заборгованості за аліментами за відсутності спору про її розмір є подвійним стягненням аліментів.

У засідання апеляційного суду сторони повторно не з'явилися, про розгляд справи належним чином повідомлені, причини неявки не повідомили.

Частиною 1 ст. 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

ОСОБА_4 як ініціатор апеляційного перегляду судового рішення зобов'язаний з розумним інтересом цікавитись провадженням у справі, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати свої процесуальні обов'язки. Неодноразове неотримання відповідачем кореспонденції за повідомленою апеляційному суду адресою та місцем реєстрації суд розцінює як втрату зацікавленості у розгляді апеляційної скарги та актуальності самого питання для ОСОБА_4

З урахуванням наведеного суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_5 і ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого у них народилась донька ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 11 січня 2006 року у справі №2-1437/06 з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_6 у розмір 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), починаючи з 22 грудня 2005 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

На підставі рішення суду 11 червня 2006 року виданий виконавчий лист №2-1437, який звернуто до примусового виконання.

ОСОБА_4 належним чином зобов'язання зі сплати аліментів не виконував, у зв'язку з чим утворилась заборгованість.

Згідно з довідкою-розрахунком державного виконавця Другого міського відділу Державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції від 12 жовтня 2015 року №30769 заборгованість відповідача за аліментами за період з 01 січня 2008 року по 01 грудня 2015 року становить 53522 грн 71 коп.

Під час розгляду справи у суді позивачка зменшила позовні вимоги до 50350 грн 21 коп.

Наведене підтверджується матеріалами справи.

При задоволенні позову суд виходив з факту невиконання відповідачем зобов'язань зі сплати аліментів, що призвело до заборгованості за аліментами, з приводу якої виник спір. При цьому врахував визнання ОСОБА_4 позову у зменшеному розмірі, яке не суперечить закону, не порушує права та інтереси сторін чи інших осіб.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до ч. 1 і ч. 2 статті 27 Конвенції Організації Об'єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з ч. 4 ст. 195 СК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом.

Встановивши, що відповідач не сплачував аліменти за виконавчим листом №2-1437 від 11 червня 2006 року, внаслідок чого утворилася заборгованість, яку він не визнав, суд першої інстанції з урахуванням зменшеного розміру позовних вимог, зробив правильний висновок про задоволення позову.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що спір про розмір суми аліментів між сторонами відсутній і заборгованість мала бути стягнута державним виконавцем, а не за рішенням суду, апеляційний суд відхиляє.

Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року у редакції, чинній на час визначення боргу державним виконавцем (жовтень - грудень 2015 року).

Положеннями ч. 9 ст. 74 цього Закону визначено, що спір щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Отже, за відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження», а спір щодо розміру заборгованості - вирішується судом.

Із матеріалів справи вбачається наявність спору щодо розміру заборгованості за аліментами. Визначений державним виконавцем розмір заборгованості у сумі 53522 грн 71 коп ОСОБА_4 не визнав і подав до суду копії квитанцій про сплату аліментів, які на його думку не були враховані державним виконавцем. Під час розгляду справи позивачка зменшила позовні вимоги, а відповідач визнав позовні вимоги у зменшеному розмірі - заборгованість за аліментами у сумі 50350 грн 21 коп.

Доводи апеляційної скарги про перебування ОСОБА_4 за кордоном та про відсутність волевиявлення на визнання позову і розгляд справи за його відсутності не підтверджені належними та допустимими доказами і не заслуговують на увагу.

Із журналу судового засідання від 23 грудня 2015 року і звукозапису до нього вбачається, що відповідач був присутній у судовому засіданні, подавав докази сплати аліментів, з урахуванням яких визначався розмір заборгованості за аліментами.

Саме 23 грудня 2015 року ОСОБА_4 підписана заява (а.с. 26) про визнання заборгованості за аліментами у зменшеному розмірі відповідно до довідки державного виконавця від 23 грудня 2015 року (50350 грн 21 коп) і подальший розгляд справи за його відсутності.

Про розгляд справи 12 січня 2016 року відповідач повідомлений у встановленому законом порядку, що підтверджується розпискою (а.с. 23).

Інші доводи апеляційної скарги правильний висновок суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України».

Рішення суду першої інстанції ухвалене відповідно до норм матеріального права із додержанням норм процесуального права і підстав для його скасування у межах доводів апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 січня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач /підпис/ О.І. Талалай

Суддя /підпис/ А.П. Корніюк

Суддя /підпис/ І.В. Пєнта

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду О.І.Талалай