Ухвала

Іменем України

06 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 296/8711/16-ц

провадження № 61-1242ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Висоцької В.С., Пророка В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Корольовського районного суду міста Житомира від 18 вересня 2018 року

та постанову Житомирського апеляційного суду від 06 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Комунального навчального закладу «Житомирська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат І-ІІІ ступенів № 2» Житомирської обласної ради, Управління освіти Житомирської обласної державної адміністрації про захист честі, гідності та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Комунального навчального закладу «Житомирська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат І-ІІІ ступенів № 2» Житомирської обласної ради (далі - КНЗ «Житомирська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат І-ІІІ ступенів № 2» Житомирської обласної ради), Управління освіти Житомирської обласної державної адміністрації про захист честі, гідності та відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що з 1993 року ОСОБА_4 працювала вихователем у КНЗ «Житомирська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат І-ІІІ ступенів № 2» Житомирської обласної ради. За час своєї роботи зарекомендувала себе з позитивної сторони. Намагаючись забезпечити дітям належний рівень навчання, виховання та матеріально-побутового забезпечення, вона неодноразово зверталась до керівництва школи та у вищі інстанції із заявами, в яких гостро висвітлювала проблеми навчального закладу, зокрема, вимагала негайно вжити відповідні заходи у зв'язку з недопустимою поведінкою та висловлюванням окремих вчителів на адресу учнів, порушенням прав дітей. Внаслідок цього адміністрація навчального закладу та колеги з 2001 року почали негативно ставитись до неї, принижувати її, переводили без її згоди вихователем у інші класи, де навчались діти із важкими проблеми та вадами здоров'я.

22 лютого 2006 року на засіданні шкільної ради її діяльність гостро критикували члени ради, безпідставно зазначивши, що вона неодноразово морально принижувала учнів та застосовувала до них фізичну силу.

21 березня 2006 року на зборах шкільного колективу вихователь

ОСОБА_5 зазначив, що «діти її недолюблюють та вона не відповідає своїй кваліфікаційній категорії, не дбає про моральне виховання учнів, має неврівноважений характер та недоліки у роботі».

Ставлення до неї колег та керівництва навчального закладу погіршилось, у зв'язку з чим 04 вересня 2008 року ОСОБА_4 внаслідок психологічного тиску адміністрації школи змушена була написати заяву про звільнення за власним бажанням.

Посилаючись на те, що вказана інформація є недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію, внаслідок такого ставлення колег та адміністрації школи, а також поширення цієї інформації позивачу була спричинена моральна шкода, адже вона тривалий час піддавалась приниженню, перебувала у стресовому стані та потрапила до психіатричної лікарні, ОСОБА_4 просила суд визнати недостовірною та такою, що принижує її честь, гідність і порушує право на недоторканність ділової репутації, та спростувати інформацію, викладену в акті засідання шкільної ради від 22 лютого 2006 року, наступного змісту: «вихователька

ОСОБА_4 неодноразово (систематично) піддавала всіх дітей моральному приниженню та фізичному покаранню»; інформацію, поширену в протоколі № 1 загальних зборів трудового колективу загальноосвітньої спеціальної школи-інтернату І-ІІІ ступенів для глухих дітей міста Житомира від 21 березня 2006 року, про те, що «вихователь ОСОБА_4 не відповідає своїй кваліфікаційній категорії, не дбає про моральне виховання учнів, має неврівноважений характер та недоліки в роботі»; зобов'язати

КНЗ «Житомирська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат І-ІІІ ступенів № 2» в особі керівника в присутності свідків вибачитись перед нею за приниження її честі, гідності та поширення інформації, яка не відповідає дійсності, та зачитати на зборах її позитивну характеристику; стягнути з відповідача на свою користь 10 000 грн на відшкодування спричиненої моральної шкоди.

Рішенням Корольовського районного суду міста Житомира від 18 вересня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 06 листопада 2018 року рішення Корольовського районного суду міста Житомира від 18 вересня 2018 року залишено без змін.

Судові рішення мотивовані тим, що у акті засідання шкільної ради

від 22 лютого 2006 року, протоколі № 1 загальних зборів трудового колективу від 21 березня 2006 року висловлена суб'єктивна критика та оцінка дій ОСОБА_4, що за своїм змістом не може вважатись недостовірною інформацією в розумінні статті 277 ЦК України.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Також у касаційній скарзі ОСОБА_4 порушує клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень з посиланням на те, що строк пропущено з поважних причин. Скаржник зазначає, що вона є інвалідом ІІ групи, у зв'язку з чим має право на отримання правової допомоги за рахунок Житомирського місцевого центру безоплатної вторинної правової допомоги. Проте, дo кінця 2018 року була призупинена видача доручень для представлення інтересів у цивільних справ, через відсутність фінансування. Таким чином, адвокату для захисту прав

ОСОБА_4 було видано доручення лише 03 січня 2019 року, що підтверджується копією доручення та роздруківкою з електронної пошти адвоката. Отже, причини пропуску строку на касаційне оскарження є поважними та такими, що не залежали від волі скаржника.

Відповідно до частин другої, третьої статті 390 ЦПК України учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що строк на касаційне оскарження пропущено з поважних причин, наявні підстави для його поновлення.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України встановлено, що суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до вимог пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України

у справі з ціною позову, що не перевищує п'ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщоправильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Суди встановили, що з 01 вересня 1993 року по 04 вересня 2008 року ОСОБА_4 обіймала посаду вихователя КНЗ «Житомирська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат І-ІІІ ступенів № 2» Житомирської обласної ради.

У акті, складеного комісією даного навчального закладу 22 лютого

2006 року з метою перевірки звернення учнів 4-Д класу щодо фактів грубого поводження з ними вихователя ОСОБА_4, міститься інформація про те, що під час проведення бесіди з дітьми з'ясувалось, що ОСОБА_6 ОСОБА_4 неодноразово поводилась вкрай некоректно з дітьми. У процесі розмови з дітьми виявилось, що такі дії щодо дітей є систематичними.

Крім того, відповідно до протоколу загальних зборів трудового колективу загальноосвітньої спеціальної школи-інтернату І-ІІІ ступенів для глухих дітей міста Житомира від 21 березня 2006 року, предметом розгляду якого було подання Управління освіти і науки Житомирської обласної державної адміністрації щодо поведінки вихователя ОСОБА_4 У протоколі вказано, що під час свого виступу старший вихователь ОСОБА_5 зазначив, що «вихователька має «Т» кваліфікаційну категорію, але не відповідає даній категорії. Зауважив, що ОСОБА_4 не дбає про моральне виховання учнів. В приватній розмові з учнями класу виявив, що діти недолюблюють виховательку. Відмітив, що ОСОБА_4 має неврівноважений характер, неадекватно реагує на зауваження; недоліки в роботі прикриває численними сімейними проблемами».

Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Згідно зі статтею 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Частиною 1 статті 277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред'явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім'ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 20 травня 2010 року у справі «Мирський проти України», згідно з усталеною практикою Суду, свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод свобода вираження поглядів стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Такими є вимоги парламентаризму, толерантності та відкритості думок, без яких немає «демократичного суспільства». Як передбачено статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ця свобода має винятки, які, проте, повинні тлумачитись чітко, а потреба в будь-яких обмеженнях має бути переконливо встановлена.

Наявність фактів може бути продемонстрована, у той час як достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу довести правдивість оціночного судження виконати неможливо, і така вимога порушує свободу вираження думки як таку, а вона є основною складовою права, гарантованого статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того що недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Встановивши, що у акті від 22 лютого 2006 року міститься інформація, яка отримана в результаті бесіди з учнями, а у протоколі загальних зборів трудового колективу від 21 березня 2006 року викладений зміст виступу старшого вихователя, який висловив свою думку щодо конфліктної ситуації, яка виникла у школі, та врахувавши, що у зазначених документах висловлена суб'єктивна критика та оцінка дій ОСОБА_4, що за своїм змістом не може вважатись недостовірною інформацією, суди дійшли обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Вирішуючи спір в частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суди дійшли правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині, оскільки вони є похідними від позовних вимог про визнання недостовірної інформації та її спростування.

Зі змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що вона є необґрунтованою, правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності та неправильності.

За правилом пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись статтею 390, пунктом 5 частини другої, частинами четвертою та п'ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_4 про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень задовольнити.

Поновити ОСОБА_4 строк на касаційне оскарження рішення Корольовського районного суду міста Житомира від 18 вересня 2018 року

та постанови Житомирського апеляційного суду від 06 листопада 2018 року.

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до Комунального навчального закладу «Житомирська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат І-ІІІ ступенів № 2» Житомирської обласної ради, Управління освіти Житомирської обласної державної адміністрації про захист честі, гідності та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Корольовського районного суду міста Житомира від 18 вересня 2018 року

та постанову Житомирського апеляційного суду від 06 листопада 2018 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

В. С. Висоцька

В. В. Пророк