Ухвала

19 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 367/1585/15-ц

провадження № 61-2383св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Крата В. І.,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення порядку користування земельною ділянкою та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Ірпінська міська рада, про визнання спільною сумісною власністю та визнання права власності, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 04 серпня 2016 року та рішення апеляційного суду Київської області від 02 листопада 2016 року,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення порядку користування земельною ділянкою.

У червні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 , третя особа - Ірпінська міська рада, про визнання спільною сумісною власністю та визнання права власності.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 04 серпня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 та зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 02 листопада 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 04 серпня 2016 року в частині відмови у задоволенні зустрічного позову скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності задоволено частково.

Визнано об`єкт нерухомості незавершений будівництвом садибний (індивідуальний) житловий будинок готовністю 95 % загальною площею 89,3 кв. м., житловою площею 33,3 кв. м., розташований на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину незавершеного будівництвом садибного (індивідуального) житлового будинку готовністю 95 % загальною площею 89,3 кв. м., житловою площею 33,3 кв. м., розташованого на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 .

У задоволенні решти позовних вимог за зустрічним позовом відмовлено.

В решті рішення Ірпінського міського суду Київської області від 04 серпня 2016року залишено без змін.

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Ірпінського районного суду Київської області від 04 серпня 2016 року та рішення апеляційного суду Київської області від 02 листопада 2016 рок, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 20 грудня 2016 року відкрито касаційне провадження та витребувано справу.

У березні 2017 року матеріали цивільної справи 367/1585/15-ц надійшли до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Підпунктом 4 пунктом 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У статті 388 ЦПК України зазначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У січні 2018 року матеріали цивільної справи 367/1585/15-ц надійшли до Верховного Суду.

05 червня 2019 року матеріали цивільної справи передані судді-доповідачу.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною п`ятою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції призначає справу до судового розгляду за відсутності підстав, встановлених частинами третьою, четвертою цієї статті. Справа призначається до судового розгляду, якщо хоча б один суддя із складу суду дійшов такого висновку. Про призначення справи до судового розгляду постановляється ухвала, яка підписується всім складом суду.

Виходячи з викладеного, зважаючи на те, що під час проведення попереднього розгляду справи не встановлено обставин, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України, справу слід призначити до судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Враховуючи категорію і складність справи, з огляду на положення частини одинадцятої статті 34 ЦПК України, справа підлягає розгляду колегією у складі п`яти суддів.

Керуючись статтями 34, 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення порядку користування земельною ділянкою та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Ірпінська міська рада, про визнання спільною сумісною власністю та визнання права власності, призначити до судового розгляду Верховного Суду ускладі колегії суддівДругої судової палати Касаційного цивільного суду у кількості п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Інформацію про дату розгляду справи оприлюднити на офіційному веб-порталі судової влади України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

В. І. Крат