Постанова

Іменем України

06 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 521/18161/15-ц

провадження № 61-47884св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3, яка діє від власного імені та в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,

відповідач - ОСОБА_9,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_9 на рішення Малиновського районного суду

м. Одеси, у складі судді Поліщук І. О., від 06 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду Одеської області, у складі колегії суддів: Заїкіна А. П., Погорєлової С. О., Таварткіладзе О. М., від 25 жовтня 2018 року.

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2015 року ОСОБА_3, яка діє від власного імені та в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, звернулась до суду з позовом доОСОБА_9 про вселення, встановлення порядку користування житловим приміщенням та зобов'язання не чинити перешкоди у користуванні квартирою.

Позовна заява мотивована тим, що на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Місік О. В., вона та відповідач у рівних частках є співвласниками 495/1000 часток квартири АДРЕСА_1. Вона та її п'ятеро дітей зареєстровані у спірній квартирі, проте не проживають у ній. Зазначала, що у неї виникла потреба у користуванні зазначеною квартирою, оскільки вона не має іншого житла, мешкає разом із дітьми у орендованій квартирі. Вона сама виховує дітей та не має фінансової можливості надалі орендувати житло. Вказувала, що відповідач чинить їй перешкоди у користуванні спірною квартирою та не погоджується на її вселення до квартири разом із дітьми.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просила суд вселити її та її неповнолітніх дітей у квартиру АДРЕСА_1 у

м. Одесі; встановити порядок користування зазначеною квартирою, виділивши їй та її неповнолітнім дітям у користування житлову кімнату площею 18,1 кв. м, а відповідачу - житлову кімнату площею 13,7 кв. м, кухню площею 7,5 кв. м та підсобні приміщення залишити у загальному користуванні; зобов'язати ОСОБА_9 не чинити їй та дітям перешкоди у користуванні спірною квартирою.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 06 лютого 2018 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Вселено ОСОБА_3,

ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 у 495/1000 часток квартири АДРЕСА_1. Зобов'язано ОСОБА_9 не чинити перешкоди ОСОБА_3,

ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 у користуванні 495/1000 частками квартири АДРЕСА_1. В іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач як співвласник 495/1000 частин квартири АДРЕСА_1 має право на вселення до цієї квартири, оскільки відповідач чинить їй перешкоди у користуванні власністю. Ураховуючи те, що у спірній квартирі зареєстровані також неповнолітні діти позивача, суд виходив із того, що вони мають бути вселені до спірної квартири разом з матір'ю.

Короткий зміст постанови апеляційного суду

Постановою Апеляційного суду Одеської області від 25 жовтня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_9 залишено без задоволення, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, зазначивши при цьому, що рішення суду першої інстанції в оскарженій частині є законним та обґрунтованим, суд повно та всебічно дослідив наявні у матеріалах справи докази, надав їм належну правову оцінку, порушень норм матеріального та процесуального права судом не допущено. Суд апеляційної інстанції, посилаючись на положення законодавства про захист права власності,відхилив доводи ОСОБА_9 про те, що квартира призначена для проживання лише однієї сім'ї і про неможливість спільного проживання у ній без порушення прав дітей та її прав як інваліда другої групи. Суд апеляційної інстанції критично оцінив доводи апеляційної скарги щодо незалучення до участі у справі співвласника інших 505/1000 частин квартири, оскільки ОСОБА_3 та її діти вселені у 495/1000 частин квартири з визначенням конкретних приміщень.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі ОСОБА_9 просить скасувати оскаржені судові рішення у частині задоволення позову та ухвалити у цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що спірна квартира призначена для проживання однієї сім'ї, спільне проживання співвласників у зазначеній квартирі неможливо, а тому суд повинен був відмовити позивачу у задоволенні позовних вимоги, роз'яснивши їй право на інші способи захисту її прав. Суди попередніх інстанцій не залучили до участі у справі іншого співвласника спірної квартири, що є підставою для скасування оскаржених судових рішень.

В іншій частині судові рішення не оскаржуються, а тому касаційному перегляду в силу статті 400 ЦПК України не підлягають.

Відзиву на касаційну скаргу не надходило

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 13 грудня 2018 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою у цій справі та витребувано справу із Малиновського районного суду м. Одеси.

09 січня 2019 року справу передано судді-доповідачу.

Ухвалою Верховного Суду від 30 січня 2019 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п'яти суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Під час розгляду справи суди встановили, що на підставі свідоцтва про право на спадщину від 02 лютого 2015 року ОСОБА_9 та ОСОБА_3 є співвласниками по 1/2 частині кожна 495/1000 часток квартири АДРЕСА_1, які складаються з:

приміщень 5, 6 - житлові кімнати, житловою площею 31,8 кв. м; 3-а - кухня; 495/1000: кухні - 3, коридору - 2, туалета - 8, тамбура - 1.

Квартира АДРЕСА_1 є комунальною. У частці, яка належить сторонам, проживає ОСОБА_9

Згідно довідки (виписки з домової книги про склад сім'ї та реєстрацію), виданої на ім'я ОСОБА_3 начальником дільниці № 7 комунального підприємства «ЖКС «Черьомушки», у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_3, 1982 року народження, ОСОБА_6, 2004 року народження, ОСОБА_5, 2004 року народження, ОСОБА_4, 2003 року народження, ОСОБА_8, 2013 року народження, ОСОБА_7, 2010 року народження.

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи

№ 5403/17-1027, складеного 29 червня 2017 року Одеським науково-дослідним інститутом судових експертиз, технічна можливість визначення порядку користування 495/1000 частинами квартири АДРЕСА_1 між співвласниками ОСОБА_9 та ОСОБА_3 з урахуванням ідеальних часток співвласників відсутня.

Суди встановили, що відповідач проживає у спірній квартирі (у частці сторін) та користується нею одноособово. Позивач разом з дітьми не проживає у цій квартирі, відповідач заперечує проти їх вселення.

ОСОБА_3 зверталася до Малиновського відділення ОМУ ГУМВС України у Одеській області із заявою щодо неправомірних дій відповідача, про що свідчить талон - повідомлення № 001575, реєстровий

№ 33033 від 14 жовтня 2015 року.

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є не порушеним.

Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.

Відповідно до частини першої статті 356 ЦК Українивласність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно з частинами першою, третьою статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Встановивши, що позивач є власником частини квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину, а відповідач чинить їй перешкоди у користуванні власністю, суд першої інстанції, з урахуванням статті 29 ЦК України, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про вселення позивача разом із неповнолітніми дітьми до спірної квартири, а також усунення перешкод у користуванні власністю. Неможливість встановлення порядку користування спірною квартирою не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог по вселення співвласника з неповнолітніми дітьми до квартири, в якій зареєстроване їхнє місце проживання, та усунення перешкод у користуванні власністю. Посилання касаційної скарги на те, що у випадку неможливості виділу у натурі частки у майні співвласник має право на грошову компенсацію вартості його частки не можуть бути взяті до уваги, оскільки зазначені вимоги не були предметом розгляду у справі, яка переглядається.

Аргументи касаційної скарги щодо незалучення до участі у справі іншого співвласника спірної квартири відхиляються колегією суддів, оскільки частки співвласників 495/1000 та 505/1000 частини спірної квартири є визначеними із зазначенням конкретних приміщень, тому вселення позивача до частки квартири, яка належить їй на праві спільної часткової власності із відповідачем, не порушує права та інтереси співвласника 505/1000 частин зазначеної квартири.

Відповідно до частини другої статті 410 ЦПК України не може бути скасовано правильне по суті судове рішення з одних лише формальних міркувань.

Доводи касаційної скарги є аналогічними доводам апеляційної скарги, які були розглянуті судом апеляційної інстанції та на які була надана вмотивована відповідь у судовому рішенні.

Апеляційний суд, відповідно до вимог статті 367 ЦПК України перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, та обґрунтовано залишив рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 402, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 06 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду Одеської області від 25 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк