Постанова

Іменем України

11 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 562/635/17

провадження № 61-34441св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області, у складі судді Кушніра О. Г., від 25 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області, у складі колегії суддів: Боймиструк С. В., Григоренко М. П., Гордійчук С. О., від 13 вересня 2017 року.

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - ФГВФО, фонд), публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра») про зобов`язання вчинити дії та стягнення коштів.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 10 лютого 2014 року між ним та ПАТ «КБ «Надра» укладено договір № 1837119 строкового банківського вкладу (депозиту) з поповненням, оформленого в рамках пакету послуг «Новий ПУ «Забота» до 11 лютого 2015 року з виплатою 19 % річних за користування коштами вкладу на суму 80 тис. грн шляхом перерахування на поточний рахунок. Також з банком укладено договір № 1883460 строкового банківського вкладу (депозиту) без поповнення, оформленого в рамках пакету послуг «Новий ПУ «Забота» від 01 квітня 2014 року з виплатою 24 % річних за користування коштами вкладу на суму 4 000, 00 грн шляхом перерахування на поточний рахунок, аналогічний договір № 1917163 від 05 травня 2014 року на суму 4 000, 00 грн, договір № 1939850 від 02 червня 2014 року на суму 3 800, 00 грн, договір № 1962695 від 01 липня 2014 року на суду 9 000, 00 грн, договір №1994925 від 05 серпня 2014 року на суму 10 000, 00 грн, договір № 2015370 від 02 вересня 2014 року на суму 5 000, 00 грн, а також договір № 2044522 строкового банківського вкладу (депозиту) з поповненням, оформленого в рамках пакету послуг «Новий ПУ «Забота» від 14 жовтня 2014 року з виплатою 22,5 % річних за користування коштами вкладу на суму 1 000, 00 грн. Загальна сума вкладених коштів склала 116 800, 00 грн. Після запровадження у банку тимчасової адміністрації ним на ім`я уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у відділенні ПАТ «КБ «Надра» написано заяву по визнання його кредитором та 17 червня 2015 року він отримав кошти в сумі 31 126, 96 грн, а решта суми у розмірі 85 673, 04 грн не виплачена, а тому підлягає стягненню у судовому порядку.

Із урахуванням зазначеного, уточнивши позовні вимоги, позивач просив позов задовольнити, стягнути з ФГВФО кошти у сумі 113 002, 41 грн, яка складається з неповернутих депозитів за договорами № 1837119 від 10 лютого 20914 року, № 1883460 від 01 квітня 2014 року, № 1917163 від 25 травня 2014 року, № 1939850 від 02 червня 2014 року, № 1962695 від 01 липня 2014 року, № 1994925 від 05 серпня 2014 року на загальну суму 110 800, 00 грн, а також нарахованих і невиплачених відсотків за час дії тимчасової адміністрації у сумі 2 202, 41 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 25 липня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ФГВФО не відшкодовує кошти за вкладами, за якими вкладники отримують від банку проценти на індивідуальній основі і у зв`язку з ліквідацією банку задоволення таких кредиторських вимог здійснюється фондом за рахунок коштів, одержаних в результаті ліквідації та реалізації майна неплатоспроможного банку у порядку черговості, визначеної частиною першою статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», яка передбачає задоволення вказаних вимог вкладників банку в четверту чергу.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 13 вересня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, а рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 25 липня 2017 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що районний суд дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині, що стосуються невиконаних договірних зобов`язань з повернення вкладів за договорами № № 1883460, 1917163, 1939850, 1962695, 1994925, які уповноважена особа ФГВФО на ліквацію ПАТ «КБ «Надра» заперечує, вказавши на те, що строк їх дії закінчився до запровадження у банку тимчасової адміністрації та банком свої зобов`язання були виконані у повному обсязі шляхом видачі коштів ОСОБА_1 і подальшого їх зарахування на депозитні рахунки, а позивачем належних та допустимих доказів невиплати за вказаними договорами коштів не надано.

Відповідно до рішення виконавчої дирекції ФГВФО від 05 червня 2015 року № 113 з 05 червня 2015 року розпочато процедуру ліквідації ПАТ «КБ «Надра». 18 червня 2015 року ОСОБА_1 подав уповноваженій особі ФГВФО на ліквідацію банку заяву про визнання його кредитором по договору від 10 лютого 2014 року № 1837119. Після запровадження у банку тимчасової адміністрації та початку процедури ліквідації задоволення вимог кредиторів відбувається у особливому, передбаченому спеціальним законом порядку, а тому позовні вимоги в цій частині до задоволення не підлягають, враховуючи спеціальну процедуру повернення фондом коштів вкладникам.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 25 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 13 вересня 2017 року і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що висновки ФГВФО щодо того, що кошти не повинні виплачуватись, неправомірні та не відповідають умовам укладеного між ним та ПАТ «КБ «Надра» договору. У жодному з договорів з ПАТ «КБ «Надра», у тому числі № 1837119, не зазначено, що йому надані будь-які пільги чи переваги при їх укладенні, а індивідуальні умови укладення мають бути конкретно вказані у тексті договору, або у підписаному сторонами договору додатку до нього. Подальші листи чи роз`яснення з боку ПАТ «КБ «Надра» щодо змісту договору є порушенням його прав як споживача послуг банку, зокрема статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів», яка передбачає, що права споживача вважаються порушеними, якщо будь-яким чином обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію.

Позивач посилався на намагання односторонньо змінити та корегувати умови договору з банком, що суперечить вимогам статей 639, 651, 654 ЦК України. Оскільки договір був укладений у письмовій формі за підписами сторін, то і всі зміни і доповнення мають бути вчинені у такій самій формі, що передбачено також пунктом 7.1 договору № 1837119.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

Статтею 383 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України), що набрав чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до пункту 4 Перехідних положень ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

05 червня 2019 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду справу № 562/635/17 розподілено судді-доповідачеві.

Ухвалою Верховного Суду від 02 вересня 2019 року справу за позовом ОСОБА_1 до ФГВФО, ПАТ «КБ «Надра» про зобов`язання вчинити дії та стягнення коштів призначено до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Доводи осіб, які подали відзив (заперечення) на касаційну скаргу

У поданих запереченнях ПАТ «КБ «Надра» посилалося на те, що касаційна скарга не підлягає до задоволення, рішення судів попередніх інстанцій ухваленні із дотримання норм матеріального та процесуального права. Інтереси позивача підлягають захисту відповідно до положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Фактичні обставини справи, встановлені судами

10 лютого 2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ «КБ «Надра» укладено договір № 1837119 строкового банківського вкладу (депозиту) з поповненням, оформлений в рамках пакету послуг «Новий ПУ «Забота» до 11 лютого 2015 року з виплатою 19 % річних за користування коштами вкладу на суму 80 000, 00 грн шляхом перерахування на поточний рахунок строком на дванадцять місяців + 1 день, який відповідно до пункту 4.8 договору продовжується на той же термін у разі відсутності заяви вкладника про відмову від продовження строку дії вкладу (а. с. 8).

Крім того між ОСОБА_1 та ПАТ «КБ «Надра» також було укладено наступні договори: договір № 1883460 строкового банківського вкладу (депозиту) без поповнення, оформлений в рамках пакету послуг «Новий ПУ «Забота» від 01 квітня 2014 року з виплатою 24 % річних за користування коштами вкладу на суму 4 000, 00 грн шляхом перерахування на поточний рахунок строком до 01 липня 2014 року (а. с. 9); договір № 1917163 строкового банківського вкладу (депозиту) без поповнення, оформлений в рамках пакету послуг «Новий ПУ «Забота» від 05 травня 2014 року з виплатою 24 % річних за користування коштами вкладу на суму 4 000, 00 грн строком до 05 серпня 2014 року (а. с. 11); договір № 1939850 строкового банківського вкладу (депозиту) без поповнення, оформлений в рамках пакету послуг «Новий ПУ «Забота» від 02 червня 2014 року з виплатою 24 % річних за користування коштами вкладу на суму 3 800, 00 грн строком до 02 вересня 2014 року (а. с. 13); договір № 1962695 строкового банківського вкладу (депозиту) без поповнення, оформлений в рамках пакету послуг «Новий ПУ «Забота» від 01 липня 2014 року з виплатою 25 % річних за користування коштами вкладу на суду 9 000, 00 грн строком до 01 січня 2015 року (а. с. 15); договір № 1994925 строкового банківського вкладу (депозиту) без поповнення, оформлений в рамках пакету послуг «Новий ПУ «Забота» від 05 серпня 2014 року з виплатою 25 % річних за користування коштами вкладу на суму 10 000, 00 грн строком до 05 лютого 2015 року (а. с. 17); договір № 2015370 строкового банківського вкладу (депозиту) без поповнення, оформлений в рамках пакету послуг «Новий ПУ «Забота» від 02 вересня 2014 року з виплатою 24 % річних за користування коштами вкладу на суму 5 000, 00 грн строком до 02 червня 2015 року (а. с. 19); договір № 2044522 строкового банківського вкладу (депозиту) з поповненням, оформлений в рамках пакету послуг «Новий ПУ «Забота» від 14 жовтня 2014 року з виплатою 22,5 % річних за користування коштами вкладу на суму 1 000, 00 грн строком до 14 липня 2015 року, що не заперечується банком (а. с. 8-23).

Згідно з постановою правління Національного банку України від 05 лютого 2015 року № 83 «Про віднесення ПАТ «КБ «Надра» до категорії неплатоспроможних» та відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 12 і статті 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» рішенням виконавчої дирекції ФГВФО від 05 лютого 2015 року № 26 в ПАТ «КБ «Надра» з 06 лютого 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію строком на три місяці. Уповноваженою особою ФГВФО на здійснення тимчасової адміністрації у банку призначено Стрюкову І. О .

Відповідно до рішення виконавчої дирекції ФГВФО від 05 червня 2015 року № 113 з 05 червня 2015 року розпочато процедуру ліквідації ПАТ «КБ «Надра».

До закінчення дії укладених між сторонами договорів банківського вкладу № 1837119, № 2015370, № 2044522 постановою виконавчої дирекції ФГВФО від 05 лютого 2015 року в ПАТ «КБ «Надра» у період із 06 лютого по 05 червня 2015 року було запроваджено тимчасову адміністрацію, а в подальшому рішенням виконавчої дирекції ФГВФО № 113 від 05 червня 2015 року розпочата процедура ліквідації ПАТ «КБ «Надра» та призначено уповноважену особу Стрюкову І. О. на ліквідацію банку.

Отже, починаючи із 06 лютого 2015 року ПАТ «КБ «Надра» здійснює свою діяльність на підставі Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який встановлює процедуру щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку та їх ліквідації.

17 червня 2015 року позивач отримав кошти в сумі 31 126, 96 грн, що складаються із повернутих банком кошів за договорами банківського вкладу № 2015370, № 2098083, № 2044522 та поточного рахунку № НОМЕР_1 з нарахованими по них відсотками станом на 06 лютого 2015 року, що підтверджується повідомленням про отримання переказу фізичним особам та не заперечується позивачем в заяві про уточнення позовних вимог (а. с. 22, 95).

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судові рішення у повній мірі не відповідають.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад учасників правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 19 ЦПК України установлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім випадків, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Разом з тим відповідно до частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення. Зокрема, юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 4 цього Кодексу).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження фонду, порядок виплати фондом відшкодування за вкладами встановлюються Законом України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон № 4452-VI). Цим Законом також регулюються відносини між Фондом, банками, НБУ, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Цей Закон є спеціальним у регулюванні спірних правовідносин.

Відповідно до пункту 17 частини першої статті 2 зазначеного Закону уповноважена особа фонду - це працівник фонду, який від імені фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

За змістом статті 3 Закону № 4452-VI фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об`єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні.

Згідно із частиною першою статті 4 вказаного Закону основним завданням фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Для цього фонд наділено відповідними функціями, визначеними частиною другою статті 4 Закону № 4452-VI, серед яких, зокрема: ведення реєстру учасників Фонду; здійснення заходів щодо організації виплат відшкодувань за вкладами у строки, визначені цим Законом; здійснення заходів щодо інформування громадськості про функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, захисту прав та охоронюваних законом інтересів вкладників.

На підставі частин першої та другої статті 6 цього Закону в межах своїх функцій та повноважень фонд здійснює нормативне регулювання системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд приймає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов`язковими до виконання банками, юридичними та фізичними особами.

Відповідно до частин першої та другої статті 26 Закону № 4452-VI фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 тис. грн. Вкладник має право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами.

У разі прийняття НБУ рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України від 07 грудня 2000 року № 2121-III «Про банки і банківську діяльність», фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за вкладами, включаючи відсотки, на день початку процедури ліквідації банку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку (частина шоста статті 26 Закону № 4452-VI).

Нормами статті 27 цього Закону установлено порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, зокрема: уповноважена особа фонду складає перелік рахунків вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів фонду станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку; уповноважена особа Фонду формує перелік рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню; виконавча дирекція фонду затверджує реєстр відшкодувань вкладникам для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою фонду переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів фонду; фонд не пізніше ніж через 20 робочих днів з дня початку процедури виведення фондом банку з ринку розміщує оголошення про початок відшкодування коштів вкладникам на офіційному веб-сайті фонду та оприлюднює оголошення про початок відшкодування коштів вкладникам у газеті «Урядовий кур`єр» або «Голос України».

Відповідно до частини першої статті 28 цього Закону фонд розпочинає виплату відшкодування коштів у національній валюті України в порядку та у черговості, встановлених фондом, не пізніше 20 робочих днів з дня початку процедури виведення фондом банку з ринку.

За приписами частини першої статті 54 Закону № 4452-VI рішення, що приймаються відповідно до цього Закону НБУ, фондом, працівниками фонду, що виконують функції, передбачені цим Законом, у тому числі у процесі здійснення тимчасової адміністрації, ліквідації банку, виконання плану врегулювання, можуть бути оскаржені до суду.

Гарантії фонду є гарантіями держави, передбаченими Законом № 4452-VI. Для виконання фондом відповідних зобов`язань можуть залучатися державні кошти. Тому рішення та дії фонду чи уповноваженої особи фонду щодо включення вкладника до переліку осіб, яким необхідно здійснити виплату відшкодувань сум вкладів за рахунок коштів Фонду, є рішеннями та діями суб`єкта владних повноважень, який реалізує делеговані державою повноваження щодо виведення з ринку неплатоспроможних банків.

Правовідносини між фондом і вкладником, який претендує на отримання гарантованого державою відшкодування за рахунок коштів фонду в межах граничної суми, складаються без участі банку-боржника та мають управлінський характер.

У цих правовідносинах фонд виконує управлінські функції щодо гарантованої державою виплати відшкодування за банківським вкладом у межах граничного розміру за рахунок коштів фонду незалежно від перебігу процедури ліквідації банку (продажу його майна). А тому у вказаних відносинах у фізичних осіб виникають майнові вимоги не до банку-боржника, що ліквідується, а до держави в особі фонду.

Отже, спір щодо права фізичної особи на відшкодування за вкладом за рахунок коштів фонду у сумі, що не перевищує 200 тис. грн (якщо адміністративна рада фонду згідно з пунктом 17 частини першої статті 9 Закону № 4452-VI не прийняла рішення про збільшення граничної суми такого відшкодування), є публічно-правовим і пов`язаний з виконанням фондом владної управлінської функції з організації виплати цього відшкодування. А тому такий спір має розглядатися за правилами адміністративного судочинства. Такі висновки Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала у постановах від 18 квітня 2018 року у справі № 813/921/16, від 23 травня 2018 року у справі № 820/3770/16, від 06 червня 2018 року у справі № 727/8505/15-ц, від 23 січня 2019 року у справі № 285/489/18-ц та інших.

Банк, який ліквідується, жодним чином не впливає на той факт, чи буде особу включено до переліку тих осіб, які мають право на відшкодування за рахунок коштів фонду. Це питання відповідно до норм Закону № 4452-VI вирішує виключно фонд.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частини перша та третя статті 13 ЦПК України).

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (аналогічні висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц; від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц; від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц; від 12 грудня 2018 року у справах № 570/3439/16-ц та № 372/51/16-ц).

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для закриття провадження у справі. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача.

З огляду на викладене Верховний Суд погоджується з висновком суду першої інстанції та апеляційного суду про відмову у задоволенні позовних вимог до банку.

Однак, позовні вимоги, заявлені позивачем до фонду підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, а тому провадження у справі в цій частині підлягає закриттю.

Аналогічні правові висновки висловлені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12 червня 2019 року у справі № 285/457/18 (провадження № 14-276цс19).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до частин першої та другої статті 414 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255та 257 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19 - 22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів касаційної скарги.

Частиною третьою статті 400 ЦПК України визначено, що суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки суди першої та апеляційної інстанції в повному обсязі не встановили природу правовідносин, які виникли між сторонами, невірно застосували норми процесуального права, судові рішення щодо вирішення зазначених позовних вимог до Фонду підлягають скасуванню, а провадження у справі у цій частині - закриттю.

Згідно з положеннями частини першої статті 256 ЦПК України, якщо провадження у справі закривається з підстав, визначених пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен повідомити заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що розгляд його вимог до фонду про зобов`язання вчинити певні дії та стягнення коштів віднесено до юрисдикції адміністративних судів.

Керуючись статтями 255, 402, 409, 414, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 25 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 13 вересня 2017 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про зобов`язання вчинити дії та стягнення коштів скасувати.

Провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про зобов`язання вчинити дії та стягнення коштів - закрити.

В іншій частині рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 25 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 13 вересня2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников
Судді О. М. Осіян
Н. Ю. Сакара
С. Ф. Хопта
В. В. Шипович