Житомирський апеляційний суд
Справа №292/103/19 Головуючий у 1-й інст. Рябенька Т. С.
Категорія 18 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2019 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого - судді: Миніч Т.І.

суддів: Трояновської Г.С.,

Павицької Т.М.

секретаря

судового засідання Ковальської Я.В.

з участю сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Юкрен-Пікарді-Агрікюльтюр"

на рішення Червоноармійського районного суду Житомирської області від 13 червня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Рябенької Т.С.

у цивільній справі №292/103/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Юкрен-Пікарді-Агрікюльтюр" до ОСОБА_1 про стягнення суми безпідставно отриманих грошових коштів, -

в с т а н о в и в:

У січні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Юкрен Пікарді-Агрікюльтюр" звернулось до суду із даним позовом. Позивач просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача ОСОБА_1 на свою користь грошові кошти в сумі 230 367,80 грн, з яких: 150 000 грн. - кошти, сплачені за оренду та 80 367,80 грн. - сплачені за відповідачку як податки з ПДФО, а також суму понесених судових витрат в повному обсязі. В обґрунтування позову зазначав, що 18.12.2008 року сторони домовились про те, що відповідачка передасть позивачу в оренду на 5 років, починаючи з 01.01.2009 року по 31.12.2013 року нерухоме майно, яке ОСОБА_1 як співвласник отримає від розпаювання майна пайового фонду ПАФ "ЛІАНА", а саме: господарський двір площею 5,1 га. з будівлею та спорудами, телятник, конюшню, корівник, зерносушку, зерносклад, кузню, зерноплощадку, артезіанську свердловину, водонапірну башту, автозаправочний блок, розміщені за адресою АДРЕСА_1 з орендною платою в сумі 100 000 грн. на рік, про що сторони уклали попередній договір оренди майна.

За попередньою домовленістю сторін позивачем на користь відповідачки у 2010-2011 роках була здійснена попередня оплата (аванс) за оренду в сумі 150 000,00 грн. в тому числі: 11.03.2010 року в сумі 30 000 грн., 01.06.2010 року в сумі 20 000 грн, 28.01.2011 року в сумі 80 000 грн., 14.04.2010 року в сумі 20 000 грн. Крім того, позивачем як податковим агентом була здійснена сплата податків з ПДФО за відповідачку у 2010-2013 роках на суму 80 367,80 грн., в тому числі: 31.03.2011 року на суму 28 166,07 грн., 10.11.2011 року на суму 4407,91 грн., 13.12.2012 року на суму 16811,80 грн., 27.02.2013 року на суму 16785,40 грн., 24.12.2013 року на суму 16770,60 грн.

Таким чином, позивачем на користь відповідачки були виконані перерахування на загальну суму 230 367,80 грн. Однак, в обумовлений строк відповідачка нерухоме майно в оренду позивачу так і не передала, оскільки не набула права власності на нього. Право власності на майновий пай було зареєстровано за ОСОБА_1 лише 12.01.2011 року. Договір оренди у встановленому законодавством порядку та належній формі укладено не було, у зв`язку з чим отримані відповідачкою від позивача грошові кошти в сумі 230 367, 80 грн. є безпідставно отриманими, які підлягають поверненню.

Рішенням Червоноармійського районного суду Житомирської області від 13 червня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю "Юкрен-Пікарді-Агрікюльтюр" просить зазначене рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі. На думку апелянта, рішенням суду першої інстанції постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт вважає, що судом першої інстанції всупереч вимог закону було встановлено право власності відповідачки на нерухоме майно, що було предметом договору оренди від 18.12.2008р., як власника майнового паю без надання відповідачкою належних та допустимих документів на підтвердження набуття права власності станом на 18.12.2008р. як на майновий пай, так і на нерухоме майно, зазначене в договорі оренди. Тобто, встановлення наявності у відповідачки права власності на майновий пай та нерухоме майно по договору оренди здійснено судом лише на припущеннях без належного підтвердження доказами. Висновки суду про наявність у відповідачки правомочностей на укладення договору оренди як власника майнового паю, на думку апелянта, не відповідають обставинам справи, оскільки згідно договору в оренду передавалось нерухоме майно, а не майновий пай та права на нього. Оскільки, на орендоване нерухоме майно відповідачка набула права власності лише 02.01.11р., то до цього часу воно перебувало у власності ПАФ «Ліана», від імені якого укладати договори могла лише уповноважена на це особа. За відсутності відповідних повноважень від ПАФ «Ліана», у відповідачки були відсутні правомочночті на укладання договору оренди від 18.12.2008 року. передання нерухомого майна в оренду з 01.01.2009р. по 02.02.2011р. та отримувати орендну плату. Крім того, рішенням Червоноармійського районного суду Житомирської області від 19.06.2017 року у справі №292/252/16-ц ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні її позову до позивача у стягненні суми заборгованості за оренду та пені. Таким чином, оскільки відповідачкою не заявлялись вимоги про визнання дійсним договору оренди від 18.12.2008 року, то вважає, що він є нікчемним і потреби у визнанні його недійсним законодавством не передбачено, що судом не було взято до уваги.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 01.03.2003 року проведено інвентаризацію майна пайового фонду ПАФ "Ліана" в частині основних засобів та співставлення з майном пайового фонду на дату реформування, що підтверджується відповідним актом інвентаризації майна(а.с.62-63).

Відповідно до протоколу зборів співвласників майнових паїв ПАФ "Ліана" від 25.09.2008 року вирішено продати ОСОБА_1 майно співвласників майнових паїв ПАФ "Ліана" (а.с.61).

Згідно витягу з протоколу загальних зборів співвласників майнових паїв ПАФ "Ліана" с.Будище від 28.12.2008 року та переліку-передачі майна пайового фонду по ПАФ "Ліана" ОСОБА_1 виділено належний майновий пай в сумі 408 949,00 грн. в натурі цілісним майновим комплексом загальною вартістю 408 949,00 грн. (а.с.57-58,59-60).

18.12.2008 року між ОСОБА_1 та ТОВ "Юкрен-Пікарді-Агрікюльтюр" підписано договір оренди майна, згідно якого ОСОБА_1 передає ТОВ "Юкрен-Пікарді-Агрікюльтюр" в оренду на п`ять років, починаючи з 01.01.2009 року по 31.12.2013 року, нерухоме майно, а саме: господарський двір площею 5,1 га. з будівлею та спорудами: телятник, конюшню, корівник, зерносушку, зерносклад, кузню, зерноплощадку, артезіанську свердловину, водонапірну башту, автозаправочний блок за адресою: АДРЕСА_1 , а ТОВ "Юкрен-Пікарді-Агрікюльтюр" сплачує орендодавцю кожного року орендну плату в сумі 100 000,00 грн. (а.с.7-9).

На виконання умов цього договору позивач перерахував на користь відповідачки орендну плату в сумі 30 000,00 грн. (платіжне доручення №1 від 11.03.2010 року), 20 000,00 грн. (платіжне доручення від 13.04.2010 року), 20 000,00 грн. (платіжне доручення №150 від 31.05.2010 року), 80 000,00 грн. (платіжне доручення від 28.01.2011 року), а всього 150 000,00 грн. (а.с.10-11).

Крім того, ТОВ "Юкрен-Пікарді-Агрікюльтюр" перерахувало за ОСОБА_1 податок з доходів фізичних осіб в сумі 28 166,07 грн. (платіжне доручення №6 від 31.03.2011 року), 4407,91 грн. (платіжне доручення №134 від 10.11.2011 року), 16785,40 грн. (платіжне доручення №342 від 27.02.2013 року), 16 770,60 грн. (платіжне доручення №499 від 25.12.2013 року), 16 811,80 грн. (платіжне доручення №311 від 14.12.2012 року), а всього 82 941,78 грн. (а.с.12-14), що підтверджується також виписками по рахунку ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" (а.с.29,30).

Рішенням Червоноармійського районного суду від 19.06.2017 року у справі №292/252/16-ц відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ "Юкрен-Пікарді-Агрікюльтюр" про стягнення заборгованості, пені та трьох відсотків річних за договором оренди (а.с.19-27).

За даними Пулинського відділення Коростенської ОДПІ №516 від 23.03.2017 року ТОВ "Юкрен-Пікарді-Агрікюльтюр" виплачено доходи за період з 01.01.2009 року по 31.12.2016 року (а.с.28).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що підстав для стягнення з відповідачки зазначених коштів, як отриманих без достатніх правових підстав (ст.1212 ЦК), не було.

При цьому судом враховано, що згідно з положеннями ст.759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч.1 ст.760 ЦК України предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ).

Згідно ст.761 ЦК України право передання майна у найм має власник речі, особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму.

Оскільки майно, що було предметом договору, являється майновим паєм, власником якого є ОСОБА_1 , яка має право використовувати його на свій розсуд, тому твердження представника позивача про те, що ОСОБА_1 не мала права здавати його в оренду є безпідставним.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Вiдповiдно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивiльнi права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов`язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов`язання повинно виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства, а за вiдсутноcтi таких умов та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства - вiдповiдно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із частинами першою та другою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов`язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.

Якщо ж зобов`язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов`язання). Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Статтею 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному судочинстві, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За наведених обставин суд правильно вважав, що достатніх підстав для стягнення спірних коштів відповідно до ст.1212 ЦК не було.

Крім того, суд обгрунтовано вважав, оскільки вимога про стягнення сплачених позивачем податків з ПДФО є похідною від вимоги про повернення орендної плати, то вона теж задоволенню не підлягає.

Доводи викладені в апеляційній скарзі висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають, а зводяться до переоцінки доказів.

Разом з тим, будь-яких процесуальних підстав, які б давали підстави для переоцінки доказів, апеляційним судом не встановлено.

Оскаржуване рішення постановлено судом із додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його зміни чи скасування апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,376,381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Юкрен-Пікарді-Агрікюльтюр" залишити без задоволення.

Рішення Червоноармійського районного суду Житомирської області від 13 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий: Судді:

Повний текст постанови складений 21.09.2019 року.