Ухвала

01 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 201/14226/14

провадження № 61-48711ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Крата В. І. розглянув касаційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», яка підписана представником Далієм Сергієм Олександровичем, на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 серпня 2017 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 листопада 2018 року у справі за позовом виконуючого обов'язки Коростенського міськрайонного прокурора в інтересах ОСОБА_2 до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про розірвання договорів та стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

АналізЄдиного державного реєстру судових рішень свідчить, що у листопаді 2014 року виконуючий обов'язки Коростенського міжрайонного прокурора звернувся до суду в інтересах ОСОБА_2 до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), у якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив розірвати договори банківських вкладів № НОМЕР_3 від 14 грудня 2011 року, № НОМЕР_2 від 14 грудня 2011 року; стягнути з АТ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 грошові кошти за договором № НОМЕР_3: суму вкладу у розмірі 26 050,00 грн, 6 642,75 грн - нарахованих відсотків, 322,00 грн - 3 % річних; за договором № НОМЕР_2: суму вкладу у розмірі 14 825,00 грн; 3 765,55 грн - нарахованих відсотків; 183,00 грн - 3% річних.

Позовна заява мотивована тим, що до Коростенського міжрайонного прокурора звернулась ОСОБА_2 із заявою про здійснення представництва її інтересів у суді щодо розірвання договорів банківського вкладу та стягнення грошових коштів. Між ОСОБА_2 та АТ КБ «ПриватБанк» було укладено договори банківського вкладу: № НОМЕР_3 (вклад «Стандарт» із щомісячною виплатою) на зберігання грошових коштів у розмірі 1 000 доларів США на строк 6 місяців, тобто до 14 грудня 2011 року, у зв'язку з чим ОСОБА_2 був відкритий рахунок № НОМЕР_1, та № НОМЕР_2 (вклад «Стандарт» із щомісячною виплатою) на зберігання грошових коштів у розмірі 500,00 євро на строк 6 місяців, тобто до 14 грудня 2011 року, з відкриттям рахунку № НОМЕР_4. Дія вказаних договорів була пролонгована згідно з пунктом 6 договорів.

15 червня 2014 року закінчувався черговий термін дії депозитних договорів, який ОСОБА_2 не мала наміру продовжувати, у зв'язку із чим вона звернулася до банку із заявою від 09 червня 2014 року про повернення суми вкладів, яка була залишена без задоволення. 14 серпня 2014 року, а також у вересні 2014 року позивач знову зверталася до банку з аналогічними заявами, проте суми вкладів так і не були повернуті. Оскільки в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернув кошти згідно з договорами банківського вкладу, виконуючий обов'язки Коростенського міськрайонного прокурора в інтересах ОСОБА_2 просив позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 серпня 2017 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 14 листопада 2018 року, позов задоволено. Розірвано договір банківського вкладу № НОМЕР_3 (вклад «Стандарт» із щомісячною виплатою), який було укладено 14 червня 2011 року між ОСОБА_2 та АТ «ПриватБанк». Розірвано договір банківського вкладу № НОМЕР_2 (вклад «Стандарт» із щомісячною виплатою), який було укладено 14 червня 2011 року між ОСОБА_2 та АТ «Приватбанк». Стягнуто із АТ «Приватбанк» на користь ОСОБА_2 за договором № НОМЕР_3 (вклад «Стандарт» із щомісячною виплатою) від 14 червня 2011 року суму вкладу у розмірі 26 050,00 грн, 6 642,75 грн - нарахованих відсотків та суму трьох відсотків річних, відповідно до частини другої статті 625 ЦК України у розмірі 322,00 грн, а разом - 33 014,75 грн. Стягнуто із АТ «Приватбанк» на користь ОСОБА_2 за договором № НОМЕР_2 (вклад «Стандарт» із щомісячною виплатою) від 14 червня 2011 року суму вкладу у розмірі 14 825,00 грн, 3 765,55 грн - нарахованих відсотків та суму трьох відсотків річних, відповідно до частини другої статті 625 ЦК України у розмірі 183,00 грн, а разом - 18 773,55 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

14 грудня 2018 року АТ «ПриватБанк» засобами поштового зв'язку подало до Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана представником Далієм С. О., на постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 листопада 2018 року.

Ухвалою Верховного Суду від 27 грудня 2018 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, а саме: для звернення до суду із уточненою касаційною скаргою щодо рішення суду першої інстанції. На виконання ухвали Верховного Суду від 27 грудня 2018 року особою, яка подала касаційну скаргу, усунуто недоліки.

В уточненій касаційній скарзі АТ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій повно та всебічно не дослідили всі обставини, що мають значення для справи, не надали належної правової оцінки доказам, зокрема, оригіналам спірних договорів. Крім того, необґрунтованим є визначення початку періоду нарахування процентів, оскільки проблеми доступу до майна банку на території АРК Крим почалися з моменту окупації - у лютому 2014 року, а не у червні 2014 року, як стверджує позивач.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом касаційного оскарження є судові рішення ухвалені у справі про розірвання двох договорів банківського вкладу та стягнення грошових коштів у розмірі 51 788,30 грн.

Отже, справа № 201/14226/14 не є справою з ціною позову, що перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Справа № 201/14226/14 є незначної складності та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Тлумачення статті 19 ЦПК України свідчить, що малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, незалежно від того чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції. Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі 1 Загальних положень ЦПК України, то вона поширюються й на стадію касаційного провадження.

З урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи, а також значення справи для сторін і суспільства, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Таким чином, оскаржені рішення ухвалені у малозначній справі. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга АТ «ПриватБанк» подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити акціонерному товариству комерційний «ПриватБанк» у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 серпня 2017 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 листопада 2018 року у справі за позовом виконуючого обов'язки Коростенського міськрайонного прокурора в інтересах ОСОБА_2 до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про розірвання договорів та стягнення грошових коштів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. І. Крат