Ухвала

09 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 201/6984/18

провадження № 61-16147ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Петрова Є. В. розглянув касаційну скаргу Комунального закладу «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» Дніпропетровської обласної ради на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 04 лютого 2019 року, додаткове рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 квітня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 09 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» Дніпропетровської обласної ради про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2018 року позивач звернувся до суду першої інстанції з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 24 травня 2018 року вона звільнена наказом № 121-о КЗ «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» ДОР через відсутність на роботі з 24 квітня 2018 року по 17 травня 2018 року без поважних причин. Таке звільнення є незаконним, адже наказ про поновлення на роботі позивача прийнятий 16 травня 2018 року, позивач з ним ознайомлена 17 травня 2018 року, перебуваючи вдома, запис в трудову книжку про поновлення на роботі внесений 18 травня 2018 року і цього ж дня позивач приступила до роботи. На думку позивача таке звільнення відбулось з порушенням ч. 3 ст. 24 КЗпП України.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 04 лютого 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Поновлено ОСОБА_1 на посаді реєстратора в Обласній медико-соціальній експертній комісії №5 КЗ «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» Дніпропетровської обласної ради. Стягнуто з КЗ «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» Дніпропетровської обласної ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 24 травня 2018 року по день набрання даним рішенням законної сили. Стягнуто з КЗ «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» Дніпропетровської обласної ради на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у сумі 20 000,00 грн.

Додатковим рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 квітня 2019 року стягнуто з КЗ «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» Дніпропетровської обласної ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 24 травня 2018 року по 04 лютого 2019 року у розмірі 26514,12 грн.

КЗ "Обласний клінічний центр медико-соціальної екпертизи" Дніпропетровської обласної ради не погодився з вказаним рішенням суду та додатковим рішенням суду, та подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказані рішення та постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 09 липня 2019 року апеляційну скаргу Комунального закладу "Обласний клінічний центр медико-соціальної екпертизи" Дніпропетровської обласної ради залишено без задоволення.

Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 25 січня 2019 року та додаткове рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 квітня 2019 року залишено без змін.

У серпні 2019 року, засобами поштового зв`язку, Комунальним закладом "Обласний клінічний центр медико-соціальної екпертизи" Дніпропетровської обласної ради до Верховного Суду була подана касаційна скарга на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 04 лютого 2019 року, додаткове рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 квітня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 09 липня 2019 року, в якій представник заявника просить скасувати оскаржувані судові рішення, а справу направити на новий розгляд, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Частиною четвертою статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частина перша статті 274 ЦПК України визначає, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються: малозначні справи і справи, що виникають з трудових відносин, а згідно частини другої цієї статті - може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Частиною четвертою статті 274 ЦПК України передбачено, що в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Предметом спору в даній справі є поновлення на роботі (немайнова вимога), стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 26 514,12 грн (майнова вимога).

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Зі змісту положень пункту 3 частини третьої статті 175, пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Ціна позову у даній справі становить 26 514, 12 грн, яка станом на 1 січня 2019 року не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1921*500=960 500).

Судами попередніх інстанцій вказану справу не визнано малозначною, однак малозначна справа є такою в силу своїх властивостей. Тому незалежно від того визнав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розташована серед Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (справа «Зубак проти Хорватії» від 05 квітня 2018 року).

Встановлені судами фактичні обставини справи та правовідносини; доводи касаційної скарги; ціна позову та застосування норм матеріального та процесуального права дають підстави для висновку, що зазначена справа не представляє значної складності.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства.

За встановленими судами обставинами справи та визначеними правовідносинами, правове регулювання та застосування норм матеріального права не представляє складності.

Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню не заслуговують на увагу, оскільки вони належним чином не обґрунтовані та нічим не підтверджені.

Суди ухвалювали рішення відповідно до усталеної судової практики, а доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки наявних у справі доказів, що не входить до компетенції суду касаційної інстанції (частина перша статті 400 ЦПК України).

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обгрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Ураховуючи, що касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, і судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Разом з тим, не потребують окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Комунального закладу «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» Дніпропетровської обласної ради на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 04 лютого 2019 року, додаткове рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 квітня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 09 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» Дніпропетровської обласної ради про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Петров