Ухвала

30 січня 2019 року

м. Київ

справа № 376/331/16-ц

провадження № 61-43400св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - заступник керівника Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області,

відповідачі: Головне управління Держгеокадастру у Київській області, ОСОБА_3,

третя особа - Реєстраційна служба Сквирського районного управління юстиції Київської області,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу першого заступника прокурора Київської області на постанову апеляційного суду Київської області від 25 липня 2018 року у складі колегії суддів: Сушко Л. П., Кашперської Т. Ц., Кулішенка Ю. М.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2016 року заступник керівника Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, ОСОБА_3 та просив: визнати недійсним наказ Головного управління Держземагенства у Київській області від 08 вересня 2014 року № 10-5171/14-14 СГ про надання дозволу ОСОБА_3 на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої на території Пищиківської сільської ради Сквирського району Київської області, загальною площею 58, 4217 га, в оренду; визнати недійсним наказ Головного управління Держземагенства у Київській області від 09 жовтня 2014 року № 108095/15-14 СГ про затвердження документації із землеустрою та передачі в оренду земельної ділянки, загальною площею 17, 2167 га, (кадастровий номер НОМЕР_1) для ведення фермерського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої на території Пищиківської сільської ради; визнати недійсним договір оренди земельної ділянки, укладений між в. о. начальника відділу Держземагенства у Сквирському районі Київської області та ОСОБА_3 від 24 жовтня 2014 року; зобов'язати ОСОБА_3 повернути Головному управлінню Держземагенства у Київській області земельну ділянку загальною площею 17, 2167 га, кадастровий номер НОМЕР_1, розташовану на території Пищиківської сільської ради Сквирського району Київської області.

Позовна заява мотивована тим, що наказ Головного управління Держземагенства від 08 вересня 2014 року про надання дозволу ОСОБА_3 на розроблення документації із землеустрою та щодо відведення земельної ділянки в оренду суперечить вимогам статтей 34, 36, 116, 123-125 ЗК України та вимогам Закону України «Про фермерське господарство», оскільки в поданому ОСОБА_3 клопотанні про надання дозволу на розробку документації із землеустрою не обґрунтовано розмір вищевказаної земельної ділянки, не зазначено перспективи діяльності фермерського господарства, кількість його членів, наявність у них права на безоплатне отримання земельних ділянок у власність, не надано документів на підтвердження досвіду роботу у сільському господарстві.

На момент прийняття Управлінням Держземагенства оспорюваних наказів, фермерське господарство «ОСОБА_3», головою якого є відповідач ОСОБА_3, вже набуло статусу юридичної особи, а відтак відповідач не мав права на отримання додаткової земельної ділянки як громадянин з метою створення фермерського господарства.

Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 29 грудня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції виходив із того, що прокурором не зазначено, чиї права та інтереси порушені оскаржуваним наказом Головного управління Держземагенства у Київській області від 08 вересня 2014 року, не наведено жодної невідповідності оскаржуваного наказу актам діючого цивільного законодавства. Також прокурором не вказано, яким законодавчим актам суперечить оспорений договір оренди землі, та не доведено порушення відповідачами інтересів держави.

Постановою апеляційного суду Київської області від 25 липня 2018 року рішення Сквирського районного суду Київської області від 29 грудня 2016 року скасовано, провадження у справі закрито.

Суд апеляційної інстанції виходив із того, що можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов'язана з наданням (передачею) йому земельних ділянок для ведення фермерського господарства, що є обов'язковою умовою для державної реєстрації фермерського господарства.

Відповідач ОСОБА_3 є засновником фермерського господарства «ОСОБА_3», що підтверджується довідкою з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій.

Пунктом 15 оспореного договору оренди, укладеного між в. о. начальника відділу Держземагенства у Сквирському районі Київської області та ОСОБА_3, визначено, що земельна ділянка передається в оренду для ведення фермерського господарства.

З комплексного аналізу статтей 1, 5, 7, 8, 12 Закону України «Про фермерське господарство» можна зробити висновок, що після укладення договору про тимчасове користування землею, у тому числі на умовах оренди, фермерське господарство реєструється в установленому законом порядку, і з дати реєстрації набуває статусу юридичної особи. З цього часу обов'язки землекористувача здійснює фермерське господарство, а не громадянин, якому надавалася земельна ділянка у користування.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку про те, що оскільки фермерські господарства є юридичними особами, їхні земельні спори з іншими юридичними особами, у тому числі з центральним органом виконавчої влади, який реалізовує політику у сфері земельних відносин щодо користування земельними ділянками, наданими із земель державної або комунальної власності, підвідомчі господарським судам.

У серпні 2018 року перший заступник прокурора Київської області оскаржив постанову апеляційного суду Київської області від 25 липня 2018 року у касаційному порядку. Посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосуванням норм матеріального права, просив скасувати указане судове рішення та правити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_3 звертався до Головного управління Держземагенства у Київській області як громадянин України та отримав в оренду спірні земельні ділянки як фізична особа, що підтверджується оскаржуваними наказом та договором оренди. Тому безпідставним є висновок суду апеляційної інстанції про необхідність пред'явлення вказаного позову до фермерського господарства в порядку господарського судочинства.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини шостої статті 403 ЦПК України справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду у всіх випадках, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної чи суб'єктної юрисдикції.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 404 ЦПК України питання про передачу справи на розгляд палати, об'єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи.

Про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду суд постановляє ухвалу із обґрунтуванням підстав, визначених у частині шостій статті 403 цього Кодексу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду, оскільки касаційна скарга містить доводи щодо порушення судом правил предметної юрисдикції.

Керуючись частиною шостою статті 403, частинами першою та четвертою статті 404 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Справу № 376/331/16-ц за позовом заступника керівника Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, ОСОБА_3, третя особа: Реєстраційна служба Сквирського районного управління юстиції Київської області про визнання недійсними наказу та договору оренди земельної ділянки, зобов'язання вчинити дії передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді:Н. О. Антоненко В. І. Журавель
В. М. Коротун
В. І. Крат