У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 серпня 2019 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Деметрадзе Т.Р., при секретарі Секереш О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Ужгород подання головного державного виконавця Ужгородського міського відділу державної виконавчої службиГоловного територіального управління юстиції в Закарпатській області Грицищук М.П. про визначення частки у спільній сумісній власності,

В С Т А Н О В И В:

Головний державний виконавець Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ в Закарпатській області Грицищук М.П. звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з поданням про визначення частки у спільній сумісній власності.

Подання мотивує тим, що на виконанні в Ужгородському МВ ДВС ГТУЮ в Закарпатській області знаходиться зведене виконавче провадження № 21888155, з примусового виконання виконавчого листа № 2-п5327 від 09.08.2010 року, виданого Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 28.04. 2010 року і до досягнення ним повноліття, та виконавчого листа №308/11181/17 від 07.03.2018 року, виданого Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 01 червня 2010 року по 01 листопада 2017 року в сумі 13 540 гривень.

Заявник вказує на те, що заборгованість ОСОБА_1 станом на 21.06.2019 рік за вищезазначеними виконавчими документами становить 89913,00 грн.

Відтак, державний виконавець вважає, що боржником не вчиняються дії, спрямовані на виконання рішення суду, що підтверджує факт ухилення ОСОБА_1 від виконання рішення суду.

За період проведення виконавчих дій державним виконавцем встановлено, що кв. АДРЕСА_1 , зареєстрована за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в спільній сумісній власності.

На підставі викладеного для забезпечення повного і своєчасного виконання зведеного виконавчого провадження № 21888155, з примусового виконання виконавчого листа № 2-п5327 від 09.08.2010 року та виконавчого листа №308/11181/17 від 07.03.2018 року, виданих Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області, державний виконавець просить суд розглянути подання та визначити частку боржника ОСОБА_1 у кв. АДРЕСА_1 .

Головний державний виконавець в судове засідання не з`явився, хоча був повідомлений про дату та час розгляду подання, та в поданні просив розглянути таке у його відсутності.

Стягувач ОСОБА_5 .В також не скористалася правом на участь у судовому засіданні та подала заяву про розгляду справи у її відсутності.

Боржник ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, клопотань чи заперечень не подавав.

Беручи до уваги те, що їх явка не є обов`язковою під час розгляду подання, суд дійшов висновку про можливість розглянути таке у відсутності сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали подання та додані до нього матеріали, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що на виконанні в Ужгородському МВ ДВС ГТУЮ в Закарпатській області знаходиться зведене виконавче провадження № 21888155, з примусового виконання виконавчого листа № 2-п5327 від 09.08.2010 року, виданого Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 28.04. 2010 року і до досягнення ним повноліття, та виконавчого листа №308/11181/17 від 07.03.2018 року, виданого Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 01 червня 2010 року по 01 листопада 2017 року в сумі 13 540 гривень.

Заявник вказує на те, що боржник ОСОБА_1 добровільно рішення суду не виконує, внаслідок чого його заборгованість станом на 21.06.2019 рік становить 89913,00 грн.

З матеріалів подання вбачається, що за період проведення виконавчих дій встановлено, що кв. АДРЕСА_1 , зареєстрована за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в спільній сумісній власності, підтвердженням чого є інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №160495902 від 21.03.2019 року.

Згідно ч.5 ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У п.9 ч.3 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду. Зазначене конституційне положення відображено і у ст. 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Положеннями ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконанню рішень інших органів це сукупність дій органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, порядок захисту прав стягувача, боржника та інших осіб у виконавчому провадженні унормовано положеннями Закону України «Про виконавче провадження». Згідно п.1 ч.2 ст.11 Закону державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. Відповідно до ст.32 Закону заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням. Відповідно до п.6 ст.48 Закону стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», частка боржника у спільній власності з іншими особами визначається за поданням державного виконавця відповідно до положень законодавства, що регулює право власності. Такі подання мають розглядатися з додержанням вимог процесуального закону щодо допустимості засобів доказування.

Згідно ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Статтею 370 ЦК України визначено, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними.

Відповідно до 443 ЦПК України, питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця.

Таким чином, суд приходить до висновку, що заявником надані належні і достатні докази, які свідчать про належність майна на праві спільної сумісної власності боржнику, тому подання про визначення частки ОСОБА_1 у праві спільної власності на квартиру підлягає задоволенню.

Враховуючи, що ОСОБА_1 володіє квартирою на праві спільної сумісної власності з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , їх частки не визначені будь-яким способом, тому суд вважає, що частка ОСОБА_1 у праві спільної сумісної власності на квартиру становить 1 АДРЕСА_2 .

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. 260, 353, 443 ЦПК України, ст.ст. 368, 370 ЦК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Подання задовольнити.

Визначити частку боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , у квартирі АДРЕСА_1 розмірі 1/4.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Т.Р. Деметрадзе