__________ _ МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ____________
Справа №521/6664/18
Пр. №2/521/474/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2019 року м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді - Сегеди О.М.,

при секретарі - Колесник Т.В., за участю:

представника позивача - адвоката Маковійчук Н.В.,

представника Малиновської районної адміністрації

Одеської міської ради - Петрікєєва Б. Б .,

розглянувши увідкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , яка діє в інтересах дитини-сироти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради, ОСОБА_5 про усунення перешкод в здійсненні володіння та користування квартирою шляхом виселення,

встановив:

У квітні 2018 року ОСОБА_2 , діюча в інтересах дитини-сироти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулась до Малиновського районного суду м. Одеси із позовом, уточненим у подальшому, до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради, посилаючись на те, що відповідно до розпорядження Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради від 26 жовтня 2017 року №465/01-06 вона призначена опікуном неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якому на підставі розпорядження Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради від 06 липня 2017 року №293/01-06 наданий статус дитини - сироти, оскільки його рідні батьки, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , померли.

Позивачка зазначала, що неповнолітньому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був зареєстрований в квартирі АДРЕСА_1 , яка належала на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого ПАБ «Одеська теплоелектроцентраль» від 12 червня 2018 року його батьку ОСОБА_7 та бабусі ОСОБА_8 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 , померла. Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 . Спадкоємцем першої черги за законом був її рідний син ОСОБА_7 , який прийняв спадщину оскільки на день смерті постійно проживав разом із матір`ю.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 , помер. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1 . Спадкоємцями першої черги за законом є його рідні діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , які прийняли спадщину шляхом своєчасного звернення до державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини.

02 березня 2019 року державним нотаріусом Малиновської державної нотаріальної контори у м. Одесі на ім`я неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 .

На іншу Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_5 , свідоцтво про право на спадщину не видавалось.

Інших спадкоємців після смерті ОСОБА_7 не має.

Позивачка стверджувала, що в квартирі АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 проживає без реєстрації та законних на то підстав відповідачка ОСОБА_4 , яка відмовляється в добровільному порядку виселиться із даної квартири, чим перешкоджає ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як власнику частини квартири здійснювати свої права щодо користування та розпорядження своєю власністю.

Посилаючись на порушення прав дитини-сироти неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивачка яка дії в його інтересах, просила суд усунути ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перешкоди у здійсненні права володіння та користування квартирою АДРЕСА_1 , шляхом виселення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з квартири АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси ОСОБА_10 від 04 травня 2018 року було відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання (а.с. 25).

Ухвалою суду від 11 липня 2018 року до участі у даній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору було залучено ОСОБА_5 (а.с. 66).

Ухвалою суду від 08 квітня 2019 року ОСОБА_9 , представнику відповідачки було відмовлено в представництві (а.с. 143).

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу справ між суддями Малиновського районного суду м. Одеси від 15 травня 2019 року, у зв`язку із звільненням з посади судді ОСОБА_10 , справу було передано на розгляд судді Сегеді О.М.

Ухвалою суду від 20 травня 2019 року справу було прийнято до провадження, призначено підготовче провадження повторно (а.с. 146-147).

Ухвалою суду від 13 червня 2019 року відповідачці було відмовлено у прийнятті зустрічного позову (а.с. 175-176).

Ухвалою суду від 12 серпня 2019 року підготовче провадження по справі було закрито та призначено судовий розгляд (а.с. 198-199).

Представник позивача, діюча за ордером та договором про надання правової допомоги №17 від 19 квітня 2018 року, в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити у повному обсязі. Раніше надала відповідь на відзив, в якій зазначала, що відповідачки не має доказів того, що померлий ОСОБА_7 надавав згоду на її вселення у спірну квартиру, а тому вона вселилася в квартиру самовільно, з підстав чого повинна її звільнити (а.с. 17, 18, 19-22, 45-48).

Відповідачка та її представник, діючий за ордером від 04 вересня 2019 року, в судове засідання не з`явилися, про час і місце слухання справи повідомлялися належним чином відповідно до ст. 128 ЦПК України. Раніше відповідачка надала суду відзив на позов, в якому зазначала, що позовні вимоги не визнає та просила суд відмовити в їх задоволенні, оскільки вважає що вони є безпідставними. Стверджувала, що вона вселилася в спірну квартири як член сім`ї померлого, та проживала в ній за його згодою. Іншого житла вона не має. Вказувала, що діти померлого були тільки зареєстровані в спірній квартирі, але в ній не проживали. Крім того, відповідачка надала до суду письмові пояснення щодо можливої участі у судовому процесі ОСОБА_9 в якості представника відповідача (а.с. 29-31, 152-154, 205, 206).

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, діючий за довіреністю від 10 січня 2019 року, в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити у повному обсязі. Раніше надав письмові пояснення про доцільність виселення ОСОБА_4 без надання іншого житлового приміщення (а.с. 53-56, 113).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, надав заяву про підтримання позовних вимог та просив суд їх задовольнити та слухати справу за його відсутністю (а.с. 70, 193).

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

Зловживанням процесуальними правами в розумінні процесуального закону є, крім іншого, вчинення (або не вчинення) дій, спрямованих на безпідставне затягування розгляду справи.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року учасником якої є Україна, закріплено право кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку. Тобто зловживання процесуальними правами, спрямоване на свідоме невиправдане затягування судового процесу, порушує права інших учасників цього процесу та вимоги названих Конвенції та Кодексу.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду слідує, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

У справах «Рябих проти Росії» (заява №52854/99, рішення від 24 липня 2003 року, пункт 52) та «Пономарьов проти України» (заява №3236/03 від 03 квітня 2008 року, пункт 40) Європейський суд з прав людини зазначив, що сторона, яка приймає участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Отже, суд дійшов до висновку про розгляд справи за відсутності відповідачки та її представника, які належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

Частиною 1 ст. 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи представника позивача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються розділом першим книги третьої Цивільного кодексу України, Житловим кодексом України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами.

Судом встановлено, що батьками неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , були ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 7).

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_6 , померла, що підтверджується змістом розпорядження Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради від 06 липня 2017 року №293/01-06.

Розпорядженням Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради від 06 липня 2017 року №293/01-06 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 був наданий статус дитини - сироти, оскільки його рідні батьки, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , померли (а.с. 11).

Відповідно до розпорядження Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради від 26 жовтня 2017 року №465/01-06 опікуном дитини - сироти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , була призначена ОСОБА_2 , яка є його рідною тіткою (а.с. 10).

З матеріалів справи вбачається, що квартира АДРЕСА_1 належала в рівних частках на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого ПАБ «Одеська теплоелектроцентраль» від 12 червня 2018 року батьку дитини ОСОБА_7 , та бабусі дитини ОСОБА_8 , що підтверджується листом КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради від 01 серпня 2017 року №486712.72 (а.с. 12).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 , померла. Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 . Спадкоємцем першої черги за законом був її рідний син ОСОБА_7 , який прийняв спадщину оскільки на день смерті постійно проживав разом із матір`ю.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 , помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 37).

Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1 . Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_7 є його рідні діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , які прийняли спадщину шляхом своєчасного звернення до державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини. Інших спадкоємців після смерті ОСОБА_7 не має.

02 березня 2019 року державним нотаріусом Малиновської державної нотаріальної контори у м. Одесі на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 (а.с. 120).

02 березня 2019 року право власності ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 214, 215).

На іншу Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_5 , свідоцтво про право на спадщину не видавалось.

Відповідно до довідки про склад сім`ї та реєстрації №123 від 22 лютого 2018 року в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , які є єдиними власниками даної квартири.

Судом встановлено, що в квартирі АДРЕСА_1 проживає без реєстрації та законних підстав відповідачка у справі ОСОБА_4 , яка відмовляється в добровільному порядку звільнити квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно довідки відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області від 02 травня 2018 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованою/знятою з реєстрації по м. Одесі та Одеській області не значиться (а.с. 14).

Посилання відповідачки на те, що в квартиру АДРЕСА_1 вона вселилася за згодою померлого ОСОБА_7 не знайшли свого підтвердження, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_4 вселилася та проживає в квартирі АДРЕСА_1 за згодою ОСОБА_7 , оскільки в даній квартирі вона не зареєстрована і заява ОСОБА_7 про надання згоди на її реєстрацію в зазначеній квартирі відсутня.

Стаття 47 Конституції України гарантує кожному право на житло.

Згідно ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Частиною 2 статті 64 Житлового кодексу УРСР встановлено, що до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Права власника житлового будинку, квартири визначенні статтями 317, 383 ЦК України та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише на підставах, передбачених законом. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження його майна.

Суд вважає, що чинним законодавством не передбачено перехід прав та обов`язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом особами, які заселилися до нього зі згоди колишнього власника, у випадку зміни власника.

Виникнення права осіб на користування житлом та обсяг цих прав залежить від наявності у особи, зі згоди якої він вселився, права власності на це житло, а отже, припинення права власності цієї особи на житло припиняє право осіб, які з її згоди були вселені, на користування житлом.

Права відповідача, який не є власником квартири, на користування нею були похідними від прав колишнього власника цієї квартири, а з припиненням його права власності, припинилося і право користування житлом відповідачки.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Оскільки позивач є новим власником квартири, який не давав згоди на вселення до неї відповідачки, тому суд приходить до висновку про задоволення вимог щодо усунення перешкод позивачу у реалізації його прав власника, шляхом виселення ОСОБА_4 із квартири АДРЕСА_1 , без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Судовий збір по справі становить 704, 80 грн., від сплати яких позивачка була звільнена, тому такі витрати слід стягнути з відповідачки на користь держави.

Керуючись ст.ст.15,16, 319, 321, 383, 386, 391 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 259, 264, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_2 , яка діє в інтересах дитини-сироти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради, ОСОБА_5 про усунення перешкод в здійсненні володіння та користування квартирою шляхом виселення - задовольнити.

Усунути ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перешкоди у здійсненні права володіння та користування квартирою АДРЕСА_1 , яка належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 02 березня 2019 року, шляхом виселення ОСОБА_4 із квартири АДРЕСА_1 , без надання іншого жилого приміщення.

Виселити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , із займаного житлового приміщення, а саме квартири АДРЕСА_1 , без надання іншого жилого приміщення.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 17 вересня 2019 року.

Суддя: О.М. Сегеда