Справа № 282/154/19
Провадження № 2/282/131/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2019 року смт.Любар

Любарський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді: Гуцала П.І.

за участю секретаря судового засідання: Войтович Г.М.

позивача: ОСОБА_1

законного представника позивача: ОСОБА_2

відповідача: ОСОБА_3

представника служби у справах дітей

Теребовлянської РДА: Гурмак О.П

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , законний представник позивача: ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: Служба у справах дітей Теребовлянської районної державної адміністрації, Орган опіки та піклування Любарської районної державної адміністрації, Служба у справах дітей Любарської селищної ради про позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка вказує на те, що вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в сім`ї ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . 17 червня 2008 року шлюб між її батьками розірвано. Після розірвання шлюбу вона залишилася проживати з матір`ю, а батько, через деякий час, створивши нову сім`ю, виїхав на проживання до Любарського району.

З дитинства відповідач не провідував її по місцю проживання, в тім числі, жодного разу не робив цього за період її навчання у Теребовлянській ЗОШ, включаючи при цьому і перший дзвоник. Вона перестала існувати для нього як дитина, за весь цей час батько не зробив для неї жодної покупки та не проявив елементарної батьківської турботи. Крім того, на протязі останнього року батько не надає матеріальної допомоги на її утримання. Він не цікавиться її навчанням, станом її здоров`я, іншими питаннями її повсякденного життя.

Таким чином вона вважає, що вищевикладене свідчить про те, що ОСОБА_3 свідомо ухилявся та ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо її виховання, не проявляє щодо неї батьківської турботи та піклування, не виховує та утримує її, а тому просить суд позбавити його батьківських прав щодо неї. Залишити її під опікою матері - ОСОБА_2 . Стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати.

В судовому засіданні позивачка заявлені позовні вимоги підтримала в повному об`ємі та просила суд їх задовольнити з мотивів викладених у позовній заяві.

Законний представник позивача ОСОБА_2 у судовому засіданні зазначила, що відповідач тривалий час не спілкується з дитиною, не цікавиться її життям, не надає матеріальної допомоги.

Відповідач у судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що на його дзвінки ніхто не відповідав, ОСОБА_2 перешкоджала його спілкуванню із дітьми. Поїхати до дітей не мав змоги через матеріальні складнощі. На даний час на утриманні має малолітнього сина.

Представник служби у справах дітей Теребовлянської РДА у судовому засіданні пояснила, що на засіданні комісії було розглянуто дане питання і комісія визнала за доцільне позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав щодо його неповнолітньої доньки ОСОБА_1 .

Вислухавши пояснення сторін, розглянувши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась ОСОБА_1 , що стверджується свідоцтвом серії НОМЕР_1 . Її батьками записані: ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

17 червня 2008 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було розірвано, актовий запис № 71, свідоцтво серії НОМЕР_2 . Після розірвання шлюбу дружині присвоєно прізвище ОСОБА_2 .

Рішенням Любарського районного суду Житомирської області №282/651/17 від 15.11.2017 року змінено розмір стягуваних із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та встановлено їх розмір у твердій грошовій формі у сумі 890 грн. щомісяця до досягнення нею повноліття.

Згідно розрахунку Любарського РВ ДВС ГТУЮ у Житомирській області від 27.08.2019 року ОСОБА_3 , станом на 27.08.2019 року має заборгованість по сплаті аліментів на загальну суму 14824,94 грн.

Згідно довідки виконавчого комітету Теребовлянської міської ради №02-25/135 від 23.01.2019 року, ОСОБА_1 проживає разом із матір`ю ОСОБА_2 .

Згідно характеристики Теребовлянської загальноосвітньої школи I-III ступенів №2 від 24.01.2019 року, мати приділяє належну увагу вихованню доньки ОСОБА_1 .

Згідно довідки Теребовлянської загальноосвітньої школи I-III ступенів №2 від 24.01.2019 року, за період навчання ОСОБА_1 з 5 по 10 клас (2013-2019 р.р.) батько учениці ОСОБА_3 жодного разу не цікавився у класного керівника про успіхи учениці та її шкільні справи.

Своїм висновком №01-329/02-20 від 26.02.2019 року орган опіки та піклування Теребовлянської районної державної адміністрації враховуючи роль батька у вихованні, утриманні дитини, вважає доцільним позбавлення ОСОБА_3 , 1976 року народження батьківських прав стосовно неповнолітньої дитини ОСОБА_1 , 2002 року народження.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Позов про позбавлення батьківських прав позивачкою заявлений на підставі п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України. Відповідно до вказаної норми права, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Відповідно до п.п. 15, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на цей орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Відповідно до статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою ВРУ від 27.02.1991 року №789-ХІІ (далі - Конвенція), держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до статті 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч. 5, 6 ст.19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Оглядом матеріалів справи встановлено, що відповідно до висновку органу опіки та піклування Теребовлянської районної державної адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , встановлено, що улистопаді 2017 року в Любарському районному суді Житомирської області (справа № 282/651/17 провадження № 2/282/248/17) розглядалася цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та зміну розміру аліментів, однак позов був задоволений частково. Рішенням Любарського районного суду Житомирської області від 15.11.2017 року з ОСОБА_3 стягнено аліменти в розмірі 890 грн. щомісячно на неповнолітню дочку ОСОБА_1 , а також попереджено ОСОБА_3 про необхідність змінити ставлення до виховання доньки. В результаті перевірки умов проживання та утримання дитини встановлено, що за місцем проживання матері за адресою АДРЕСА_1 , (акт обстеження умов проживання від 20.02.2019року) дитина має окрему кімнату: диван, комп`ютерний стіл, крісло, шафу, телевізор, комп`ютер, принтер, ноутбук. Трьохкімнатна квартира з евроремонтом, умебльована меблями нового зразка, наявна вся необхідна побутова техніка. З ОСОБА_1 проведено бесіду, з якої стало відомо, що батько не цікавиться життям дочки, не провідує її вже понад 10 років. Відповідно до характеристики, виданої з місця навчання Теребовлянською ЗОШ І-ІІІ ст. №2, ОСОБА_1 характеризується як старанна учениця, є старостою класу, також зазначено, що мати приділяє належну увагу вихованню доньки. Згідно з довідкою, виданою Теребовлянською ЗОШ І-ІІІ ст. №2 (№25 від 24.01.2019 року), встановлено, що за період навчання ОСОБА_1 з 5 по 10 клас, батько ОСОБА_3 жодного разу не цікавився про успіхи доньки та її шкільні справи. А тому керуючись ст.ст. 164, 165 Сімейного кодексу України, Законом України ''Про охорону дитинства", Конвенцією ООН про права дитини, з метою захисту прав та законних інтересів дитини, спираючись на встановлені факти, беручи до уваги самоусунення у здійсненні батьківських обов`язків щодо утримання та виховання дитини, безвідповідальне ставлення батька до дитини, зважаючи на рішення комісії з питань захисту прав дитини від 25 лютого 2019 року № 14, орган опіки та піклування районної державної адміністрації вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відносно дитини ОСОБА_1 .

Суд вважає, що причини такої поведінки відповідача орган опіки та піклування не врахував, про необхідність змінити ставлення до виховання дитини не дослідив, та передчасно прийняв рішення про позбавлення його батьківських прав.

Згідно рішення Любарського районного суду Житомирської області від 15.11.2017 року, на яке посилається органу опіки та піклування Теребовлянської районної державної адміністрації у своєму висновку, ОСОБА_3 попереджено про необхідність змінити ставлення до виховання доньки ОСОБА_1 та покладено контроль за виконанням ОСОБА_3 батьківських прав та обов`язків на орган опіки та піклування.

Як видно з висновку органу опіки та піклування Теребовлянської районної державної адміністрації, контроль за виконанням ОСОБА_3 батьківських прав та обов`язків не здійснювався, ОСОБА_3 на засідання органу опіки та піклування не викликали, що підтвердила і представник ОСОБА_8 в судовому засіданні посилаючись на віддаленість місця проживання ОСОБА_3 .

Слід зазначити, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яке тягне за собою правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини, згідно ст.166 СК України та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Згідно зі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. У частині 4 ст.10 ЦПК України зазначено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини в рішенні по справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року (п.54) зазначив, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і такі інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага.

Окрім цього, в п. 53 рішення «Хант проти України», Європейський суд вказав про те, що беззаперечно, що аналіз того, що має найкраще задовольняти інтереси дитини, є дуже важливим у таких справах. Більше того, необхідно зважити, що зазвичай державні органи мають перевагу у безпосередньому спілкуванні з особами, яких стосується справа. Виходячи з цих міркувань, завдання Суду полягають не в виконанні обов`язків національних органів щодо визначення питань опіки чи доступу до дитини, а в дослідженні рішень, які виносились державними органами, здійснюючи свої дискреційні повноваження, на предмет їх відповідності Конвенції.

Суд звертає увагу, що висновок органу опіки та піклування Теребовлянської районної державної адміністрації від 26.02.2019 року № 01-329/02-20 прийнято у відсутності відповідача ОСОБА_3 , якого як ствердила представник ОСОБА_8 в судовому засіданні не викликали посилаючись на віддаленість місця проживання. Разом з тим ОСОБА_3 у судовому засіданні ствердив, що він не згідний на позбавлення його батьківських прав стосовно його дочки ОСОБА_1 , однак на даний час не має змоги фінансово допомогти дитині, ОСОБА_2 перешкоджала його спілкуванню із дітьми, поїхати до дітей не мав змоги через матеріальні складнощі. Наведене свідчить про небайдужість відповідача до дитини та про існування об`єктивних перешкод для спілкування батька з дитиною. Суд зазначає, що в даній справі компетентні органи, вирішуючи позбавити відповідача батьківських прав, брали до уваги аргументи, надані матір`ю дитини, відповідно до яких відповідач не цікавиться донькою та не бере участь у її вихованні, однак позицію батька в спосіб, передбачений законом не з`ясували.

Окрім цього, суд звертає увагу і на наступні положення п. 56-57 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року.

Так, згідно п.п. 56-57 Суд вказав, що звертаючись до усталеної прецедентної практики Суду щодо статті 8, яка включає імпліцитні процедурні вимоги, необхідно визначити, чи був заявник залучений до процесу прийняття рішень, розглядаючи провадження в цілому, в тій мірі, яка є достатньою для забезпечення відповідного захисту його інтересів, беручи до уваги обставини справи, а також важливість прийнятих рішень. Суд зазначив, що цивільне провадження у справі стосувалось сімейних відносин заявника та позбавлення його батьківських прав. Ці питання як за національним законодавством, так і у оскаржуваному провадженні мали ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці. На думку Суду, досить складно визначити, в якій мірі національні суди могли дати оцінку, не заслухавши заявника особисто, або принаймні з огляду на обставини справи, не отримавши інформації особисто від заявника щодо його бачення подій та відносин з дитиною, користуючись міжнародними угодами про правову допомогу.

Наведене положення, свідчить про неможливість розгляду справи про позбавлення батьківських прав у відсутності відповідача, без оцінки його особистості, поведінки та ставлення до дитини.

Статтею 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному судочинстві, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач належним чином не вмотивувала власних доводів про обрання щодо відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав, не надала належних та допустимих доказів невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків без поважних причин, а судом не встановлено винної поведінки відповідача, свідомого нехтування ним своїми обов`язками.

Таким чином, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України, матеріалів справи, враховуючи, що відповідач ОСОБА_3 умисно не ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини, на даний час він прагне належним чином виконувати свої батьківські обов`язки, а тому позбавлення його батьківських прав на даний час є передчасним, так як винна поведінка його або свідоме нехтування своїми обов`язками щодо дитини в суді не доведені, а відтак в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись п.2 ч.1, ч. 3 ст.164, ст.165-166 СК України, Конвенцією ООН від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року) "Про права дитини", Законом України «Про охорону дитинства», Постановою Пленуму ВСУ від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав", ст.ст. 12, 13, 76, 81, 89, 259, 264, 265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволені позову ОСОБА_1 , законний представник позивача: ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: Служба у справах дітей Теребовлянської районної державної адміністрації, Орган опіки та піклування Любарської районної державної адміністрації, Служба у справах дітей Любарської селищної ради про позбавлення батьківських прав - відмовити в повному обсязі.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Житомирського апеляційного суду через Любарський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення суду виготовлено 23 вересня 2019 року.

Суддя Гуцал П.І.