Постанова

Іменем України

18 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 756/7354/16-ц

провадження № 61-25558св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю.,

Коротенка Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»,

третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 23 лютого 2017 року у складі судді Шумейко О. І. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 23 травня 2017 року у складі колегії суддів: Кравець В. А., Мазурик О. Ф., Махлай Л. Д.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ:

Короткий зміст позовних вимог:

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи»), третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський В. А., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Позовна заява мотивована тим, що 19 березня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А. вчинено виконавчий напис, відповідно до якого запропоновано стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором у загальній сумі 3 824 048,08 грн. Виконавчий напис вчинений нотаріусом з порушенням вимог закону, оскільки нотаріус не переконався у безспірності вимог товариства та напис вчинений відносно іншої суми боргу, ніж та, що вказана у вимозі, надісланої на ім`я позичальника.

ОСОБА_1 просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А. 19 березня 2016 року за № 6940, щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в сумі 3 824 048,08 грн.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій:

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 23 лютого 2017 року позовні вимоги задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу

Чуловським В. А. 19 березня 2016 року, реєстровий номер 6940, за заявою

ТОВ «Кредитні ініціативи» про стягнення з ОСОБА_1 на користь

ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованості за кредитним договором від

14 березня 2007 року № 10982/1-к у загальній сумі 3 824 048,08 грн.

Стягнуто з ТОВ «Кредитні ініціативи» на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 551,20 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус не пересвідчився у безспірності заборгованості ОСОБА_1 .

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 23 травня 2017 року апеляційну скаргу ТОВ «Кредитні ініціативи» відхилено.

Рішення Оболонського районного суду мста Києва від 23 лютого 2017 року залишено без змін.

Відхиляючи апеляційну скаргу ТОВ «Кредитні ініціативи», апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги:

09 червня 2017 року ТОВ «Кредитні ініціативи» через засоби поштового зв`язку подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Оболонського районного суду міста Києва від 23 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 23 травня 2017 рокута ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Касаційна скарга мотивована тим, що висновок судів попередніх інстанцій про те, що ТОВ «Кредитні ініціативи» скористалось своїм правом дострокового стягнення кредиту шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки є безпідставним. Наявність рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки та наявність виконавчого напису про стягнення заборгованості не можна вважати подвійним стягненням.

Доводи інших учасників справи:

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Рух касаційної скарги:

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 вересня 2017 рокувідкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Оболонського районного суду міста Києва.

Зупинено виконання рішення Оболонського районного суду міста Києва від

23 лютого 2017 року та ухвали Апеляційного суду міста Києва від 23 травня 2017 року до закінчення касаційного провадження у справі.

У вересні 2017 року матеріали цивільної справи надійшли до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України встановлено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року касаційну скаргу разом з матеріалами цивільної справи передано до Верховного Суду.

Розпорядженням від 12 червня 2019 року № 677/0/226-19 за касаційним провадженням № 61-25558св18 призначено повторний автоматизований розподіл даної судової справи.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями

від 12 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ:

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Короткий зміст фактичних обставин справи:

У справі, яка переглядається, судами встановлено, що 14 березня 2007 року між ЗАТ «Промінвестбанк», правонаступником усіх прав та обов`язків якого є ПАТ «Промінвестбанк», і ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав останньому кредит у розмірі

125 000,00 Євро на придбання земельних ділянок, строком повернення не пізніше 01 березня 2027 року, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12 % річних та щомісячної комісії в розмірі 0,05 % від суми кредиту, яка підлягає сплаті.

14 березня 2007 року між ЗАТ «Промінвестбанк» і ОСОБА_1 укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого для забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором ОСОБА_1 передав в іпотеку банку належні йому на підставі договору купівлі-продажу дві земельні ділянки НОМЕР_1 та НОМЕР_2 в урочищі Осинки село Зазим`є Броварського району Київської області , площею 0,2004 га та 0,2049 га відповідно, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку.

17 грудня 2012 року банк та позивач уклали договір відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого ПАТ «Промінвестбанк», як первісний кредитор, передало (відступило), а ТОВ «Кредитні ініціативи» як новий кредитор прийняло кредитний портфель, внаслідок чого набуло всіх прав вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення, включно з правом вимагати належного виконання від позичальників усіх грошових та інших зобов`язань, зокрема й за укладеними із ОСОБА_1 14 березня 2007 року кредитним та іпотечним договорами.

Заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від

30 травня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 05 лютого 2015 року та ухвалою Вищого Спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 червня 2015 року, позов задоволено.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 14 березня 2007 року в розмірі 1 134 838,43 грн, з яких: 990 315,18 грн - заборгованість за кредитом, 129 213,15 грн - заборгованість по відсотках,

7 271,04 грн - заборгованість по комісії та 8 039,05 грн - пеня, звернуто на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» стягнення на предмет іпотеки: земельну ділянку НОМЕР_1 в урочищі Осинки село Зазим`є Броварського району Київської області, площею 0,2004 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку; земельну ділянку НОМЕР_2 в урочищі Осинки село Зазим`є Броварського району Київської області, площею 0,2049 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку. Встановлено спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною продажу, визначеною у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження». Вирішено питання розподілу судових витрат.

Вказаними судовими рішеннями встановлено, що внаслідок неналежного виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором станом на 31 серпня 2013 року утворилась заборгованість за цим договором на загальну суму 1 134 838,43 грн, що за курсом Національного банку України на дату розрахунку еквівалентно 107 024,75 Євро, з яких: 990 315,18 грн - заборгованість за кредитом, 129 213,15 грн - заборгованість по відсотках,

7 271,04 грн - заборгованість по комісії та 8 039,05 грн - пеня.

ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулося до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В. А. із заявою про вчинення виконавчого напису від 19 березня 2016 року. У заяві представник відповідача зазначає, що станом на 26 січня 2016 року заборгованість боржника

ОСОБА_1 за кредитним договором становить 3 824 048,08 грн, у тому числі 2 507 977,78 грн - заборгованість за кредитом, 1 250 668,46 грн - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 65 401,84 грн - заборгованість по комісії.

Згідно вимоги відповідача до ОСОБА_1 відповідач просив повернути заборгованість по кредиту, сплатити нараховані проценти за користування кредитом і нараховану неустойку у загальній сумі 4 908 559,22 грн.

19 березня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А. вчинено виконавчий напис, за яким запропоновано стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором № 10982/1-к від 14 березня 2007 року, що виникла за період з 31 березня 2013 року по 26 січня 2016 року у загальній сумі 3 824 048,08 грн.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд:

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»).

За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти таких висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів.

Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Аналогічного висновку щодо застосування вказаних норм матеріального права у аналогічних правовідносинах, дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 березня 2019 року за наслідками розгляду цивільної справи № 137/1666/16-ц (касаційне провадження № 14-84цс19).

Суди попередніх інстанцій на підставі належним чином оцінених доказів, встановили, що на час вчинення виконавчого напису вже існувало рішення про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості станом на 31 серпня 2013 року. Суди дійшли правильного висновку про задоволення позовних вимог, оскільки існувала спірність кредитної заборгованості.

Щодо доводів касаційної скарги:

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що судові рішення першої та апеляційної інстанцій постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права, а зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального права та до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист пав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE,

№ 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення Оболонського районного суду міста Києва від

23 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 23 травня 2017 року - без змін, оскільки підстави для скасування судових рішень відсутні.

За змістом частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Враховуючи те, що касаційна скарга ТОВ «Кредитні ініціативи» підлягає залишенню без задоволення, відповідно до положень частини третьої статті 436 ЦПК України Верховний Суд поновлює виконання рішення Оболонського районного суду міста Києва від 23 лютого 2017 року та ухвали Апеляційного суду міста Києва від 23 травня 2017 року.

Щодо судових витрат:

Оскільки Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги

ТОВ «Кредитні ініціативи» без задоволення, то розподіл судових витрат відповідно до правил статті 141 ЦПК України не здійснюється.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 23 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 23 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко