Провадження № 22ц-824/2942/19 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Мельника Я.С.,

суддів: Іванової І.В., Матвієнко Ю.О.,

за участі секретаря Лисиці Ю.С.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 05 липня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2015 року представник ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду із позовом, який обґрунтований тим, що 13 грудня 2005 року між АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_3 укладено договір кредиту № 028/25-305, відповідно до якого банк надав відповідачу грошові кошти в сумі 44 074,00 доларів США зі сплатою 13,75% процентів річних та кінцевим терміном повернення всієї заборгованості за договором кредиту до 12 грудня 2020 року, однак вказує, що відповідач належним чином не виконує зобов'язання щодо повернення кредитних коштів, у зв'язку із чим за ним рахується заборгованість, тому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 518 437,42 грн.

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 05 липня 2016 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором кредиту № 028/25-305 від 13 грудня 2005 року в розмірі 518 437,42 грн. Вирішено питання щодо стягнення судових витрат.

Не погоджуючись із цим рішенням, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на те, що суд при вирішенні справи не врахував те, що у відповідача виник обов'язок достроково погасити заборгованість на підставі пункту 4.5. договору кредиту і з цього моменту розпочався перебіг позовної давності, а тому позивач пропустив позовну давність, крім того вважає розрахунки заборгованості неправильними.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 13 грудня 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішення судів мотивовані тим, що банк виконав свої зобов'язання за кредитним договором в повному обсязі, а позичальник порушив умови договору щодо своєчасного повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом.

Постановою Верховного Суду від 28 листопада 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково, заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 05 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 13 грудня 2016 року у частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 279 826, 94 грн. залишено без змін, а ухвалу апеляційного суду у частині стягнення відсотків за кредитом та пені скасовано та передано справу у цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення у частині задоволення позовних вимог про стягнення відсотків та пені, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем були порушені умови кредитного договору, зокрема щодо повернення відсотків за користування кредитом, тому позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

Проте, колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 13 грудня 2005 року між АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 028/25-305, за умовами якого останній отримав грошові кошти в розмірі 44 074 доларів США, зі сплатою 13, 75 % річних строком до 12 грудня 2020 року.

Станом на 04 лютого 2014 року, у зв'язку з порушенням умов кредитного договору у ОСОБА_3 перед банком утворилась заборгованість в розмірі 518 437,42 грн, з яких: 279 826,94 грн - заборгованість за кредитом; 198 804,33 грн - заборгованість за відсотками; 14 883,40 грн - пеня за несвоєчасне повернення кредиту та 24 922,76 грн - пеня за несвоєчасне повернення відсотків.

У пункті 4.5 договору кредиту від 13 грудня 2005 року № 028/25-305 передбачено, що в разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов'язків, визначених пунктами 3.3.5, 3.3.6 цього договору, протягом більше ніж 90 календарних днів строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит у повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

З матеріалів справи також вбачається, що останній платіж позичальником було здійснено 15 січня 2009 року (а.с.5).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред'явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов'язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.

Крім того, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання (висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 ).

Однак, місцевим судом не врахувано, що останній платіж відповідач здійснив 15 січня 2009 року, а тому за визначенням пункту 4.5 кредитного договору строк користування вважається таким, що сплив через 90 днів, тобто з 15 квітня 2009 року, а тому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилося з цієї дати, однак позивачем відповідно до наданого розрахунку кредитної заборгованості проценти за користування кредитом було нараховано станом аж на 04 лютого 2014 року у розмірі, визначеному договором кредиту, а не відповідно до положень частини другої статті 625 ЦК України.

Таким чином, враховуючи те, що останній платіж позичальником було вчинено 15 січня 2009 року, кінцевий строк виконання зобов'язань за кредитним договором сплив 15 квітня 2009 року, тому до цієї дати нарахування відсотків має здійснюватися виходячи із 13, 75 % річних відповідно до умов договору, однак з 16 квітня 2009 року до 04 лютого 2014 року розмір відсотків має вираховуватися із 3 % річних відповідно до ст. 625 ЦК України, тому з відповідача підлягає стягненню 169 386, 36 грн. заборгованості за відсотками, виходячи з 1787 днів прострочення та суми боргу за тілом кредиту у розмірі 279 826, 94 грн.

Крім того, враховуючи те, що позивач нараховував пеню з 03 лютого 2013 року відповідно до умов п. 4.6 кредитного договору, а оскільки відповідно до п.4.5 цього договору після закінчення строку виконання зобов'язань за кредитним договором стягнення пені також припиняється, то позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають.

З врахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу, тому рішення суду першої інстанції у частині задоволення позовних вимог про стягнення відсотків і пені підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині нового рішення про часткове задоволення вимог про стягнення відсотків та відмову в стягненні пені.

Керуючись ст. ст. 369, 376 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 05 липня 2016 року у частині задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками та пені - скасувати та ухвалити у цій частині нове рішення про часткове задоволення цих вимог.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІПН - НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (код ЄДРПОУ - 00039019) 169 386, 36 грн. заборгованості за відсотками відповідно до кредитного договору № 028/25-305 від 13 грудня 2005 року.

У задоволенні іншої частини цих позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Судді: