Постанова

Іменем України

16 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 373/793/16-ц

провадження № 61-30682св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Кривцової Г. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргупублічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області у складі судді Керекези Я. І. від 22 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області у складі колегії суддів: Олійника В. І., Журби С. О., Коцюрби О. П., від 04 вересня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави.

Позовна заява мотивована тим, що 23 березня 2007 року між банком та відповідачем укладений кредитний договір, згідно з яким ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 12 931,53 дол. США, зі сплатою 10,08 % річних, з кінцевим терміном повернення 29 березня 2010 року.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 23 березня 2007 року між банком та ОСОБА_2 укладений договір застави рухомого майна, згідно з яким відповідач передала в заставу банку автомобіль Great Wall, модель: Safe Suv, 2006 року випуску, реєстраційний номер: НОМЕР_1 .

У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором утворилась заборгованість, яка станом на 22 квітня 2016 року становить 26 471,77 дол. США.

З урахуванням зазначеного, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 29 березня 2007 року в сумі 26 471,77 дол. США, що за курсом 25,37 грн відповідно до службового розпорядження Національного банку України від 22 квітня 2015 року, складає 671 588,80 грн, вилучити у ОСОБА_2 та передати в заклад ПАТ КБ «ПриватБанк»: предмет застави - автомобіль Great Wall, модель: Safe Suv, рік випуску: 2006, тип ТЗ: легковий універсал - В, № кузова/шасі: НОМЕР_2 , реєстраційний номер: НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 ; комплект ключів, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) автомобіля Great Wall, модель - Safe Suv, рік випуску: 2006, тип ТЗ: легковий універсал - В, № кузова/шасі: НОМЕР_2 , реєстраційний номер: НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 . Звернути стягнення на предмет застави: автомобіль Great Wall, модель: Safe Suv, рік випуску: 2006, тип ТЗ: легковий універсал - В, № кузова/шасі: НОМЕР_2 , реєстраційний номер: НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 , шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з наданням повноважень на отримання дублікату, свідоцтва про реєстрацію т/з замість втраченого, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України по свідоцтву про реєстрацію транспортного засобу або його дублікату для його подальшої реалізації, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу та зняття вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України.

У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічним позовом, у якому просила стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на її користь надмірно сплачені грошові кошти в сумі 7 070,51 дол. США, що за курсом Національного банку України, становить 185 943,87 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 22 травня 2017 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що сторонами кредитного договору визначено строк повернення кредиту - 29 березня 2010 року, та з цього часу у позивача виникло право на звернення до суду з позовом, однак з цим позовом банк звернувся у травні 2016 року, тобто з пропуском строку позовної давності, про застосування якого заявив відповідач.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не довела того, що у неї відсутня заборгованість за кредитним договором, а також наявність надмірно сплачених коштів.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 04 вересня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилено, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції, з`ясувавши обставини справи та надавши належну оцінку зібраним доказам, дійшов обґрунтованого висновку про те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» пропустив строк позовної давності, про застосування якого заявив відповідач.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У вересні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати вказані судові рішення в частині відмови у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк», справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні позову банку, не врахували, що договір застави продовжує свою дію до повного виконання сторонами зобов`язань за кредитним договором, а тому банк мав законні підстави для нарахування заборгованості за кредитним договором до моменту виконання зобов`язань та мав право звернення стягнення на предмет застави.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 06 червня 2019 року справу призначено колегії суддів у складі судді-доповідача Кривцової Г. В. та суддів: Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

23 березня 2007 року між банком та ОСОБА_2 укладений кредитний договір, згідно з яким ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 12 931,53 дол. США, з яких: 11 819,15 дол. США на придбання транспортного засобу, 1 112,38 дол. США на оплату разових страхових платежів, комісії та внесення до Державного реєстру зі сплатою 10,08 % річних, з кінцевим терміном повернення 29 березня 2010 року.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 23 березня 2007 року між банком та ОСОБА_2 укладений договір застави рухомого майна, згідно з яким відповідач передала в заставу банку автомобіль Great Wall, модель: Safe Suv, 2006 року випуску, реєстраційний номер: НОМЕР_1 .

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 05 липня 2010 у справі № 2-703/10 за позовом ПАТ «КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором № К3РWАN04185606 задоволено.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно з умовами кредитного договору сторонами погоджено строк виконання зобов`язань за цим договором - кінцевий строк повернення кредиту - 29 березня 2010 року.

Згідно зі статтею 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Статтею 574 ЦК України передбачено, що застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До застави, яка виникає на підставі закону, застосовуються положення цього Кодексу щодо застави, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

За змістом пункту 1 частини першої статті 593 ЦК України та частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку» право застави (зокрема, іпотека) припиняється у разі припинення зобов`язання, забезпеченого заставою.

Згідно з частинами першою та другою статті 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

У справі, що переглядається, установлено, що відповідач належним чином не виконувала зобов`язань за кредитним договором, а тому банк набув право звернення стягнення на предмет застави.

Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки.

Правила про позовну давність передбачають право на позов у матеріальному сенсі. Якщо особі належить цивільне право, і це право порушено, то вона вправі здійснити своє право у примусовому порядку, проти волі зобов`язаної особи, шляхом звернення до національного суду або до іншого компетентного органу.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення Європейського суду з прав людини від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Згідно з статтею 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Строк давності переслідує кілька важливих цілей, а саме: забезпечує правову визначеність і закінченість, захищає потенційних відповідачів від застарілих вимог, які було б важко спростувати, і дозволяє уникнути несправедливості, яка може виникнути при прийнятті судами рішень щодо подій, які мали місце у далекому минулому на підставі доказів, які з часом можуть стати ненадійними і недостатніми (рішення Європейського суду з прав людини від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» («Stubbings and Others v. the United Kingdom»).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

У справі, що переглядається, установлено, що 19 грудня 2016 року ОСОБА_2 подала до суду першої інстанції заяву про застосування строку позовної давності (т. 1 а. с. 193).

Установивши, що строк кредитного договору закінчився 29 березня 2010 року, а з цим позовом позивач звернувся 17 травня 2016 року, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про те, що банк пропустив строк позовної давності за вимогою про звернення стягнення на предмет застави, про застосування якого заявив відповідач.

Доводи касаційної скарги про те, що строк дії договору застави діє до повного виконання зобов`язань за кредитним договором, є безпідставними, оскільки право застави припиняється у разі припинення зобов`язання, забезпеченого заставою.

Судові рішення в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 в касаційному порядку не оскаржуються.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 22 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 04 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Г. В. Кривцова Б. І. Гулько Д. Д. Луспеник