Справа № 158/2875/18 Головуючий у 1 інстанції: Костюкевич О.К.
Провадження № 22-ц/802/159/19 Категорія: 61 Доповідач: Бовчалюк З. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Здрилюк О.І., Карпук А.К.,

з участю секретаря судового засідання Концевич Я.О.,

стягувача ОСОБА_1,

державного виконавця Косинської Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільної справи за скаргою ОСОБА_1 на рішення, дії та бездіяльність державного виконавця Ківерцівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області - Косинської Надії Василівни за апеляційною скаргою Ківерцівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області на ухвалу Ківерцівського районного суду Волинської області від 13 грудня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на рішення, дії та бездіяльність державного виконавця Ківерцівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області Косинської Н.В..

В обґрунтування заявлених вимог вказує на те, що ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 02.04.2018 року затверджено мирову угоду, укладену між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, якою визначено місце проживання дітей та періодичні побачення з дітьми. З метою виконання ухвали Ківерцівського районного суду Волинської області від 02.04.2018 року ОСОБА_1 неодноразово звертався із заявами до Ківерцівського РВ ДВС ГТУЮ у Волинській області про виконання вказаного судового рішення, однак повідомленнями від 18.10.2018 року, 29.10.2018 року та від 08.11.2018 року повернуто виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання, з посиланням на те, що визнання мирової угоди не відповідає вимогам виконавчого документу. 19.11.2018 року ОСОБА_1 повторно звернувся із заявою до Ківерцівського РВ ДВС ГТУЮ у Волинській області про примусове виконання ухвали Ківерцівського районного суду Волинської області від 02.04.2018 року, однак 20.11.2018 року повідомленням державний виконавець Ківерцівського РВ ДВС ГТУЮ у Волинській області Косинська Н.В. повернула вказаний виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання у зв'язку з тим, що останній не відповідає вимогам ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», а саме у виконавчому документі не вказано дати народження боржника - фізичної особи, в зв'язку з чим, державним виконавцем неможливо прийняти рішення групи «Відкриття» у АСВП, а також у виконавчому документі не зазначено строк пред'явлення виконавчого документу до виконання.

Посилаючись на те, що при зверненні до державного виконавця із заявою про примусове виконання рішення суду ОСОБА_1 було надано всю необхідну інформацію про боржника - ОСОБА_3, яка добровільно виконувати ухвалу Ківерцівського районного суду Волинської області від 02.04.2018 року відмовляється, державним виконавцем Косинською Н.В. всупереч Закону України «Про виконавче провадження» не було здійснено усіх можливих та передбачених законодавством заходів щодо виконання рішення суду.

Просить суд визнати протиправними рішення, дії та бездіяльність державного виконавця Ківерцівського районного відділу держаної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області Косинської Н.В. при прийнятті рішення про винесення повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 20.11.2018 року щодо ухвали Ківерцівського районного суду Волинської області від 02.04.2018 року про визнання мирової угоди.

Скасувати повідомлення про повернення виконавчого документу без прийняття до виконання від 20.11.2018 року, винесене державним виконавцем Ківерцівського районного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Волинській області Косинською Н.В.

Зобов'язати державного виконавця Ківерцівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області Косинську Н.В. прийняти до примусового виконання ухвалу Ківерцівського районного суду Волинської області від 02.04.2018 року про визнання мирової угоди, укладеної між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, та вжити всіх невідкладних заходів, пов'язаних з примусовим виконанням вищевказаної ухвали суду.

Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 13 грудня 2018 року скаргу в даній справі задоволено.

Визнано протиправними рішення державного виконавця Ківерцівського районного відділу держаної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області Косинської Н.В. про винесення повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 20.11.2018 року щодо ухвали Ківерцівського районного суду Волинської області від 02.04.2018 року про визнання мирової угоди.

Скасовано повідомлення про повернення виконавчого документу без прийняття до виконання від 20.11.2018 року, винесене державним виконавцем Ківерцівського районного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Волинській області Косинською Н.В.

Зобов'язано державного виконавця Ківерцівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області Косинську Н.В. прийняти до примусового виконання ухвалу Ківерцівського районного суду Волинської області від 02.04.2018 року про визнання мирової угоди, укладеної між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, та вжити всіх невідкладних заходів, пов'язаних з примусовим виконанням вищевказаної ухвали суду.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, Ківерцівський відділ ДВС ГТУЮ у Волинській області подав апеляційну скаргу, в якій покликаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення і неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нове судове рішення, яким в задоволені скарги відмовити.

Заслухавши стягувача, державного виконавця, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Оскаржувана ухвала суду мотивована тим, що відсутність у виконавчому документі відомостей про дату народження боржника та строку пред'явлення виконавчого документа до виконання, не є перешкодою у відкритті виконавчого провадження, оскільки державний виконавець має право одержати таку інформацію від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними, зробленим на підставі норм права, які регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч.3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами ( ч. 1 ст. 18 ЦПК України)

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Судом встановлено, що ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 02.04.2018 року затверджено мирову угоду, укладену між ОСОБА_3 та ОСОБА_1. Відповідно до вказаної ухвали суду сторони визначили місце проживання дітей: дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, зобов'язувались не чинити перешкоди для побачень з дітьми, спільно приймати участь у вихованні, медичному обстеженні та лікуванні дітей (а.с. 9-11).

ОСОБА_1 з метою виконання ухвали Ківерцівського районного суду Волинської області від 02.04.2018 року неодноразово звертався із заявами до Ківерцівського РВ ДВС ГТУЮ у Волинській області про виконання вказаного судового рішення, однак повідомленнями від 18.10.2018 року, 29.10.2018 року та від 08.11.2018 року повернуто виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання, оскільки ухвала про визнання мирової угоди не відповідає вимогам виконавчого документу (а.с.16-29).

19.11.2018 року ОСОБА_1 повторно звернувся із заявою до Ківерцівського РВ ДВС ГТУЮ у Волинській області про примусове виконання ухвали Ківерцівського районного суду Волинської області від 02.04.2018 року, однак 20.11.2018 року повідомленням про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання державний виконавець Ківерцівського РВ ДВС ГТУЮ у Волинській області Косинська Н.В. повернула вищевказаний виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання у зв'язку з тим, що останній не відповідає вимогам ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», а саме у виконавчому документі не вказано дати народження боржника - фізичної особи, в зв'язку чим, державним виконавцем неможливо прийняти рішення групи «Відкриття» у АСВП, а також у виконавчому документі не зазначено строк пред'явлення виконавчого документу до виконання (а.с.30-34).

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню ( ст.1 ЗУ «Про виконавче провадження»).

Відповідно до вимог статті 3 ЗУ «Про виконавче провадження», примусовому виконанню підлягають рішення на підставі таких документів: виконавчих листів та наказів що видані судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, ухвали постанови суддів у цивільних справах у випадках передбачених законом.

Ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України "Про виконавче провадження"( ч. 2 ст. 208 ЦПК України).

У частині першій статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що у виконавчому документі зазначаються: назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім'я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім'я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); строк пред'явлення рішення до виконання.

Виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону(пункт 6 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавчий збір»).

Разом з тим, за змістом частин першої та другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 3 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Таким чином відсутність у виконавчому листі відомостей про дату народження боржника не є підставою для повернення державним виконавцем виконавчих документів без прийняття до виконання.

Крім того, стягувач подаючи заяву до відділу ДВС про примусове виконання ухвали суду долучив копію паспорта боржника ОСОБА_3 та копію ідентифікаційного коду, та в самому тексті заяви зазначив рік народження боржника .

За таких обставин, незважаючи на відсутність в ухвалі суду про затвердження мирової угоди інформації щодо року народження боржника у розпорядженні державного виконавця були наявні достатні докази, а саме паспорт ОСОБА_3, з усіма анкетними даними такої.

Ще однією причиною повернення виконавчого документа стягувачу без виконання слугувало не зазначення в ухвалі суду строку пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Відповідно до вимог п.п. 6, 7 ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються дата набрання рішенням законної сили, строк пред'явлення рішення до виконання.

Виконавчі документи можуть бути пред'явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісії по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред'явлені до примусового виконання протягом трьох років ( ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про виконавче провадження»).

З копії ухвали Ківерцівського районного суду Волинської області від 02 квітня 2018 року, яка міститься в матеріалах справи вбачається, що на ухвалі міститься відмітка суду про те, що судове рішення не змінено не скасовано та набрало законної сили 18 квітня 2018 року, таким чином саме з цієї дати починається перебіг строку пред'явлення судового рішення до виконання.

Стягувач останній раз звернувся до державного виконавця з заявою про примусове виконання 06 листопада 2018 року, тобто через п'ять місяців після набрання ухвалою суду законної сили, а тому не зазначення строку пред'явлення до виконання судового рішення не є підставою для повернення виконавчого документа без виконання стягувачу, оскільки державний виконавець повинен застосувати положення ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про виконавче провадження» та виходити з загального строку пред'явлення таких документів до виконання.

Згідно з положеннями статей 447, 451 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутись до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Відповідно до частини першої другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець, зокрема, здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Право на забезпечення виконання судового рішення є невід'ємною частиною права на справедливий судовий розгляд, гарантованого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція). У пункті 40 рішення у справі «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголосив що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду (див. рішення у справі «Філіс проти Греції» (Philis v. Greece) (N 1) від 27 серпня 1991 року, пункт 59).

Однак це право було б ілюзорним, якби органи державної виконавчої служби дозволяли, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням пункту 1 статті 1 Першого протоколу. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов'язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції.

З врахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, підстав для скасування не вбачається.

Задовольнивши скаргу ОСОБА_1, суд забезпечив право стягувача на примусове виконання рішення суду, яке набрало законної сили та не виконується боржником.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухваленого по даній справі судового рішення та відсутність підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 268 367, 368, 375, 382,384 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Ківерцівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області залишити без задоволення, а ухвалу Ківерцівського районного суду Волинської області від 13 грудня 2018 року - в даній справі без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий:

Судді: