СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/2954/17

пр. № 2/759/362/19

31 січня 2019 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Ул'яновської О.В.,

секретаря судового засідання Черніченко К.О.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовними вимогами ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, Святошинська районна у м. Києві державна адміністрація про визнання особи такою, що втратила право користування житлом та за зустрічними позовними вимогами ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації про зміну договору найму житлового приміщення, визначення порядку користування житловим приміщенням та вселення,

ВСТАНОВИВ:

у лютому 2017 р. позивач звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами, просить суд визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право користування жилим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1, внаслідок вибуття на постійне місце проживання в інше місце, в порядку ст. 107 ЖК УРСР.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що у 1971 р. його матері була надана квартира для проживання, після смерті якої відповідальним наймачем квартири залишився позивач, у вказаній квартирі також зареєстрований відповідач, який з 2013 р. не проживає за місцем своєї реєстрації, а проживає спільно із своєю дружиною, факт не проживання відповідача за місцем реєстрації підтверджує відповідний акт складений представниками ЖБК №4 та не зважаючи на це відповідач інколи з'являється в спірній квартирі та влаштовує сварки.

У липні 2017 р. відповідач звернувся до суду із зустрічними позовними вимогами, просить суд відмовити у задоволенні первісних позовних вимог; змінити договір найму житлового приміщення квартири АДРЕСА_1 визначивши конкретний порядок користування цією квартирою, зобов'язавши Святошинську РДА у м. Києві укласти з ОСОБА_4 окремий договір найму житлового приміщення, відкривши на його ім'я окремий особовий рахунок на кімнату площею 10,0 кв.м залишивши коридор, ванну кімнату, туалет та кухню у спільному користуванні сторін та вселити ОСОБА_4 в кімнату площею 10,0 кв.м квартири АДРЕСА_1.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що спірна квартира є не приватизованою та має загальну площу 58,0 кв.м складається із трьох жилих кімнат в одній із яких проживає ОСОБА_4 площею 10,0 кв.м, який в 1990 р. був призваний до лав Радянської армії , а після демобілізації в 1992 р. ОСОБА_4 одружився переїхав жити за місцем проживання дружини, однак 2008 р. він розлучився і повернувся жити до спірної квартири та після смерті матері ОСОБА_6 між сторонами склався наступний порядок користування спірною квартирою ОСОБА_7 і його дочка стали займати дві житлові кімнати площею 16.1 кв.м та 15,0 кв.м, а ОСОБА_4 продовжив займати ізольовану житлову кімнату площею 10,0 кв.м, однак поступово між сторонами стали виникати конфлікти з приводу користування квартирою та оплати комунальних послуг.

Представник позивача у судовому засіданні первісні позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, а також на порушення прав позивача та просив відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог, оскільки вони є недоведеними та такими, що ґрунтуються на припущеннях.

Представник відповідача у судовому засіданні проти первісних позовних вимог заперечував просив відмовити з підстав недоведеності, та просив задовольнити зустрічні позовні вимоги, оскільки позивач порушує законні права та інтереси на проживання його довірителя.

Третя особа ОСОБА_5, а також відповідач по зустрічному позові у судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суд не повідомила (а.с. 179, 218).

Третя особа Святошинська районна у м. Києві державна адміністрація та відповідач по зустрічному позові у судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, 11.10.2017 від неї надійшов лист в якому зазначила, що заперечує щодо вимог про укладення окремих договорів найму житлового приміщення, зобов'язання Святошинської РДА у м. Києві укласти договір найму жилого приміщення, оскільки договір найму жилого приміщення у будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі між наймодавцем ЖЕО та наймачем на ім'я якого видано ордер (а.с. 162).

Під розгляду справи також були заслухані свідки по зустрічному позову.

Свідок ОСОБА_8 пояснив, що ОСОБА_4 із кінця серпня два місяці проживав у нього, через сімейні проблеми.

Свідок ОСОБА_9 пояснив, що знайомий із ОСОБА_4 із1974 р., є його другом з дитинства, який проживав із матір'ю до самої смерті в одній кімнаті, в інших проживали брат із жінкою та дочкою, свідок останній раз був у спірній квартирі 2019.12.2016 та став очивидцем того, як ОСОБА_4 виганяли із спірної квартири, в минулому році позивач по справі не дочекався брата та змінив замки.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні зазначив, що ОСОБА_4 є його другом з дитинства , алкоголь не вживає, а брат його завжди ходить із пляшкою пива, також із кінця весни та початку літа ОСОБА_4 не пускають у квартиру, раніше він проживав у колишньої жінки протягом 10 років.

Свідок ОСОБА_11 також зазначив, що він знає ОСОБА_4 із дитинства, який не вживає алкоголь, а його брат вживає. Працівники ЖЕК склали акт про те, що ОСОБА_4 не проживає у спірній квартирі і коли він заходив у житло то не міг потрапити у свою кімнату його речі були скаладені у пакети, а замок на дверях був зломаний, меблі вининуті та поламані.

Свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні пояснила, що вона є мамою друга ОСОБА_4 її померлого сина та знає його з дитинства, а брата ОСОБА_3 бачила як він вигулював собаку у стані алкогольного сп'яніння.

Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що на підставі розпорядження від 20.04.2011 №292 було внесно зміни в договір найму жилого приміщення на трикімнатну кваритру АДРЕСА_1 в якій поживає три особи (заявник, брат і дочка, 1997 року народження), договір найму укладено із ОСОБА_3 у зв'язку із смертю наймача ОСОБА_6 (а.с. 8).

Згідно довідки Форми №3 від 11.01.2017 виданої КК «Центр комунального Сервісу» у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані три особи ОСОБА_3 наймач; ОСОБА_5 дочка та ОСОБА_4 брат (а.с. 9).

Актом від 03.02.2017 у складі комісії мешканців будинку, а також письмовими поясненнями мешканців будинку було встановлено факт не проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 5-7).

Як вбачається ОСОБА_4 працює в ТОВ «С.Б. Грифон» на посаді охоронника з 18.03.2016 по теперішній час, знаходився на зміні з 09 год. 00 хв. 03.02.2017 до 09 год. 00 хв. 04.02.2017 (а.с. 128-131).

27.06.2017 ОСОБА_4 звернувся із заявою до начальника КП «ККОЖФ Святошинського району м. Києва» ЖБД №4 з приводу протиправних дій брата ОСОБА_3 згідно яких у спірній квартирі неможливо проживати через поламані меблі, відключення світла через проведення ремонтних робіт (а.с. 143).

Представниками ЖЕД №4 було проведено візуальне обстеження спірної квартири на підставі чого було складено акт від 10.07.2017 про те, що прохідна кімната S=16,1 м2 зменшена за рахунок встановлення перегородки, чим збільшено площу коридору (а.с. 202).

Також 12.06.2017 ОСОБА_4 звертався до Святошинського УП ГУ НП у м. Києві з приводу того, що його брат ОСОБА_3 разом із дружиною та дочкою розпочали проводити незаконні ремонтні роботи не дочекавшись рішення суду, на підставі чого було складено висновок про те, що між гр. ОСОБА_4 та ОСОБА_3 склалися цивільно-правові відносини, які необхідно вирішувати шляхом домовленості або в судовому порядку (а.с. 203).

04.07.2017 ОСОБА_4 звертався до Святошинського УП ГУ НП у м. Києві з приводу того, що його не впускають у спірну квартиру на підставі чого було проведено перевірку, а також 21.07.2017 він звернувся до Святошинського УП ГУ НП у м. Києві з приводу того, що його брат із дружиною та дочкою не впускають його до квартири де він зареєстрований, та перешкоджають йому входженню до житла, так як ті замінили замки у вхідних дверях та не допусають до квартири. Винесли меблі з його кімнати та занесли свої, а також ходили по сусідах, що ті підписали акти щодо його не проживання у квартирі (а.с. 204, 205).

18.10.2018 на підставі акті №1060 встановлено, що ОСОБА_4 проживає за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 206).

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушеним.

В частині 1 ст. 316 ЦК України визначено поняття права власності - це право особи на річ (майно) яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч. 1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

А у відповідності до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Крім цього, відповідно до частини 1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

В ст. 391 ЦК України визначено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.7 Закону України від 11.12.2003 р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

Виходячи з того, що Закон України від 11.12.2003 «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про позбавлення власника права власності на житлове приміщення або права користування такої особи житловим приміщенням.

Частина 2 ст.405 ЦК України вказує про те, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Згідно ч. 3 ст. 77 ЦПК України сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Всупереч правилам п.п. 4, 5, ч. 2 ст 175 ЦПК України, п. 7 Постанови ВСУ № 2 від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», позивач у своєї позовної заяві викладає лише позовні вимоги, але не зазначає доказів, що підтверджують кожну обставину, на яку він посилається.

Верховний Суд України в своїй постанові від 31.10.2012 в справі №6-53цс12 зробив висновок про те, що «особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способом захисту суб'активних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника».

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв'язку, суд приходить до висновку про те, що позивачем по первісному позову не доведено факт не проживання відповідача спірній квартирі понад один рік, а також у здійсненні ним перешкод у користуванні, натомість було встановлено, що позивачем та його дружиною було здійснено дії щодо виселення відповідача по справі із його кімнати у спірній кваритрі та здійснення перешкод у користуванні житловим приміщенням.

Щодо зустрічних позовних вимог в частині зміни договору найму житлового приміщення квартири АДРЕСА_1 визначивши конкретний порядок користування цією квартирою, зобов'язавши Святошинську РДА у м. Києві укласти з ОСОБА_4 окремий договір найму житлового приміщення, відкривши на його ім'я окремий особовий рахунок на кімнату площею 10,0 кв.м залишивши коридор, ванну кімнату, туалет та кухню у спільному користуванні сторін, слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 61 Житлового Кодексу Української РСР договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією і наймачем - громадянином на ім'я якого видано ордер.

Відповідно до чинного законодавства України районні в м. Києві державні адміністрації не наділені повноваженнями стосовно укладення договорів найму, а тому в цій частині позовні вимоги не підлягають до задовлення.

З наданих суду документів вбачається, що між позивачем та відповідачем попевірсному позову склалася конфліктна ситуація яка пов'язана із неправомірними діями ОСОБА_3

За таких обставин, суд вважає, що позивачем по зустрічному позові було надано суду достатніх та належних доказів у підтвердження того, що саме відповідачами були встановлені перешкоди, які не дають можливості позивачу вільно користуватися своєю кімнатою, а відтак, з урахуванням того, що позовні вимоги необґрунтованими, такими, що підтверджені в залі судового засідання належними доказами, вони підлягають до часткового задоволення.

Керуючись ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача по зустірчному позову підлягає до стягнення судовий збір на користь позивача у розмірі 640 грн 00 коп.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст. 41 Конституції України; ст.ст. 317, 319, 321, 391 ЦК України; ст.ст. 109, 116 ЖК України; ст.ст. 12, 13, 48, 76-82, 141, 229, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

у задоволенні первісних позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, Святошинська районна у м. Києві державна адміністрація про визнання особи такою, що втратила право користування житлом відмовити.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації про зміну договору найму житлового приміщення, визначення порядку користування житловим приміщенням та вселення задовольнити частково.

Вселити ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_2) в кімнату площею 10,0 кв.м квартири АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_3) на користь ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_2) судовий збір по справі у розмірі 640 (шістсот сорок гривень) 00 коп.

У решті зустрічних позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва Враховуючи п.п. 15.5. п. 15 Розділу 13 Перехідні положення ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Святошинський районний суд м. Києва до апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О.В. Ул'яновська

Повний текст судового рішення складено 31.01.2019.