ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2019 року

м.Суми

Справа №583/5403/18

Номер провадження 22-ц/816/4227/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Левченко Т. А. , Хвостика С. Г.

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2

на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 12 червня 2019 року у складі судді Ковальової О.О., ухвалене у м. Суми, повний текст якого складений 13 червня 2019 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Охтирської міської ради про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и в :

У грудні 2018 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до суду до ОСОБА_3 і свої вимоги мотивував тим, що ОСОБА_3 є матір`ю малолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З 2005 року ОСОБА_3 та її син ОСОБА_4 проживали разом з ним однією сім`єю в будинку його батьків за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач виховував ОСОБА_5 як свого рідного сина, який називає його батьком, його батьків дитина сприймає як рідних бабусю та дідуся. Відповідачка самоусунулася від виконання своїх материнських обов`язків, власноручно склала та передала позивачу заяву про те, що відмовляється від сина ОСОБА_6 з переданням дитини позивачу під опікунство. Рішенням Охтирського міськрайонного суду від 10.04.2018 року позивача призначено опікуном над малолітнім ОСОБА_7 судовому засіданні відповідачка не заперечувала щодо призначення позивача опікуном, підтвердила, що сину ОСОБА_8 буде краще проживати з позивачем та його батьками. Починаючи з січня 2017 року малолітній ОСОБА_4 постійно проживає разом з позивачем та його батьками - ОСОБА_9 та ОСОБА_10 Мати ОСОБА_11 проживає окремо, може зловживати спиртними напоями, ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо виховання сина ОСОБА_5 , байдуже ставиться до прав дитини. Усі питання щодо виховання ОСОБА_5 вирішуються позивачем самостійно, або разом з його батьками, без участі та підтримки з боку відповідачки. Дитина знаходиться на повному утриманні ОСОБА_2 Останні два роки відповідачка ніяким чином не піклується про сина, не цікавиться його успіхами, станом здоров`я, навчання, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на фізичний розвиток ОСОБА_5 , не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі. На думку позивача, така поведінка матері дитини, свідчить про невиконання батьківських обов`язків. Зазначене розцінює як ухилення від виховання дитини, свідомого нехтування щодо своїх батьківських обов`язків. Виходячи з вищевикладеного, ОСОБА_2 просив позбавити батьківських прав ОСОБА_3 відносно сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 12 червня 2019 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , відмовлено.

Попереджено ОСОБА_3 про необхідність змінити ставлення до виховання її неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Покладено на виконавчий комітет Охтирської міської ради (орган опіки і піклування) контроль за виконанням ОСОБА_3 батьківських обов`язків відносно її неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Неповнолітній ОСОБА_1 та позивач ОСОБА_2 з вказаним рішенням суду не погодилися та оскаржили його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, необґрунтованість, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

У доводах апеляційної скарги підтримує позицію позивача ОСОБА_2 , якого вважає своїм рідним батьком. Вважає, що для матері ОСОБА_3 він є чужою людиною і їй не потрібен. Батьків ОСОБА_2 , з яким на даний час проживає, сприймає рідними бабусею та дідусем, вважає їх членами своєї родини, які турбуються про нього, забезпечують всіх необхідним та матеріально утримують. Мати ОСОБА_3 створила нову сім`ю, народила дитину, з членами її сім`ї він не знайомий. Мати матеріально його не утримує, не проявляє до нього материнської турботи та любові. Іноді вони спілкуються по телефону. Вважає, що позбавлення батьківських прав захистить його права як неповнолітньої особи.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилаючись на неповне з`ясування та недоведеність обставин, що мають значення для справи, необґрунтованість, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

У доводах апеляційної скарги зазначає, що оскаржуваним рішенням суду відповідачка попереджена про необхідність змінити ставлення до виховання сина ОСОБА_5 , проте таке попередження є неефективним заходом, так як вона не приділяє материнської уваги, ігноруючи неодноразові попередження з боку соціальних служб. Судом проігноровано позицію органу опіки і піклування Охтирської міської ради щодо доцільності позбавлення відповідачки батьківських прав.

Відзиви на апеляційні скарги не подано.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Сторони в судове засідання не з`явились, апелянти про день та час слухання справи повідомлені шляхом направлення судових повісток за місцем реєстрації, відповідач повідомлена шляхом розміщення оголошення на веб-сайті суду , а також направлення телефонограми, тому суд вважає за необхідне слухати справу у відсутність учасників справі на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи оскаржуване рішення та відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив із недоведеності позивачем достатніх підстав для застосування до відповідачки крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком місцевого суду, виходячи з наступного:

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_12 є матір`ю неповнолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Пологівського районного управління юстиції Запорізької області України 07.04.2005 року (а.с.10).

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 10.04.2018 року в цивільній справі №583/3678/17 встановлено опіку над малолітнім ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Призначено ОСОБА_2 опікуном над малолітнім ОСОБА_1 Визначено місце проживання ОСОБА_1 разом з опікуном ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того в даному рішенні судом встановлено, що з 2005 року ОСОБА_2 проживав разом з ОСОБА_3 та її малолітнім сином ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 .

З січня 2017 року неповнолітній ОСОБА_1 проживає разом з ОСОБА_2 та його батьками - ОСОБА_9 та ОСОБА_10 Мати дитини проживає окремо, матеріально сина не утримує, його вихованням та освітою не займається. Дитина знаходиться на утриманні ОСОБА_2 та його батьків (а.с. 7-9).

Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов проживання учня, складеного комісією Охтирської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №3 від 08.11.2018 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на момент обстеження проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Дитина проживає разом з опікуном ОСОБА_2 та батьками опікуна - ОСОБА_10 та ОСОБА_9 . За висновком комісії: для ОСОБА_1 створені належні умови для повноцінного навчання, всебічного розвитку та виховання. ОСОБА_13 піклується про емоційний, фізичний та духовний розвиток підопічного (а.с.12).

З характеристики учня 8-Б класу Охтирської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №3 Курілова Д.А. від 08.11.2018 року вбачається, що ОСОБА_1 навчається в Охтирській ЗОШ №3 з п`ятого класу, переважно має оцінки середнього рівня успішності. Фізично добре розвинений, наполегливий у доведенні власної правоти, комунікабельний, має друзів серед однокласників, шкідливих звичок не має (а.с.14).

З інформації щодо навчання та виховання учня Охтирської ЗОШ №3 Курілова Д. ОСОБА_14 . від 08 листопада 2018 року вбачається, що за час навчання хлопця на батьківській збори мати жодного разу не з`являлася, хоча в разі виклику її до школи завжди приходила. На батьківські збори постійно приходить ОСОБА_2 , якого ОСОБА_15 вважає своїм татом, або ОСОБА_10 , яку хлопчик вважає бабусею. ОСОБА_2 та ОСОБА_10 постійно цікавляться успіхами ОСОБА_5 в навчанні. ОСОБА_10 завжди телефонує класному керівнику в разі хвороби чи відсутності хлопця на заняттях з поважної причини. ОСОБА_4 проживає в родині ОСОБА_16 за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.15).

ОСОБА_1 знаходиться під наглядом в амбулаторії ЗПСМ №1, в жовтні-листопаді 2018 року зареєстровано звернення, в супроводі бабусі, до сімейного лікаря ОСОБА_17 з приводу гострої респіраторної вірусної інфекції та проведення профілактичного щеплення, що підтверджується довідкою Охтирського міського центру первинної медико-санітарної допомоги від 14.11.2018 року за № 01-15/4-01/917 (а.с.13).

Відповідно до паспортних даних позивача ОСОБА_2 , місце його проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 (а. с.5 ).

За відомостями відділу з питань державної реєстрації Охтирської міської ради від 13.12.2018 року № 15-13/6181 та від 27.12.2018 року №15-11/6445, ОСОБА_3 на підставі рішення суду від 09.06.2017 року по справі №583/760/17 знята з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1 . Станом на 30.10.2018 року відомості про реєстрацію місця проживання ОСОБА_3 , відсутні (а.с. 11, 26).

Згідно повідомлення Охтирського ВП ГУНП в Сумській області від 08.11.2018 року № Р-27оз, 29.03.2017 року надходила заява від громадянина ОСОБА_9 про те, що громадянка ОСОБА_3 неналежним чином виконує свої батьківські обов`язки. Кримінальних проваджень відносно ОСОБА_3 станом на 08.11.2018 року не має (а.с.18).

Органом опіки та піклування (виконавчого комітету) Охтирської міської ради складено висновок №0122/456 від 08.02.2018 року щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Висновок мотивований тим, що коли ОСОБА_1 виповнилось три місяці ОСОБА_3 познаймилася з ОСОБА_2 та стала з ним проживати у будинку його батьків за адресою: АДРЕСА_1 . Починаючи з 2015 року ОСОБА_3 стала вести антигромадській спосіб життя, зловживати спиртними напоями, добровільно залишила місце проживання та стала проживати за різними адресами в м. Охтирка. Її син ОСОБА_4 залишився проживати разом із ОСОБА_2 , а на період коли його не було вдома у зв`язку з виконанням службових обов`язків, ОСОБА_15 проживав разом із батьками ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 . ОСОБА_3 не допомагає сину матеріально, спілкується зрідка з сином по телефону, не бере участь у його вихованні, не цікавиться його життям, успіхами, здобутками, не допомагає дитині речами, продуктами харчування. На момент складання висновку перебувала на сьомому місяці вагітності, проживає з іншим чоловіком за адресою: АДРЕСА_4 . Рідко з`являється до школи, і лише за викликом адміністрації навчального закладу. Офіційно ОСОБА_3 не працює (а.с.41-43, 55-63).

Відповідно до ч.3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною 7 ст. 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до ч.1 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч.1 ст. 164 СК України.

Зокрема, п. 2 ч.1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення п. 2 ч.1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України).

Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У ч.1 ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100).

Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Пунктами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Як роз`яснено у п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

У п. 18 вказаної постанови зазначено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей).

З врахуванням встановлених обставин у справі, зазначених норм права та роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України, суд першої інстанції правильно відмовив у позбавленні відповідачки батьківських прав, попередивши її про необхідність змінити ставлення до виховання сина.

Враховуючи, що у матеріалах справи відсутні беззаперечні та достатні докази, які б свідчили про винну та свідому поведінку ОСОБА_3 щодо ухилення від участі у вихованні сина, про умисне і свідоме нехтування обов`язками матері, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав.

Колегія суддів критично ставиться до висновку органу опіки та піклування (виконавчого комітету) Охтирської міської ради №01-22/456 від 08.02.2018 року стосовно позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав, оскільки такий висновок має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду (ч.5, 6 ст.19 СК України). Крім того, вказаний висновок не містить в собі відомостей щодо наявності виключних обставин, підтверджених відповідними доказами, які б свідчили про свідоме нехтування ОСОБА_3 своїми обов`язками та які б були законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення її батьківських прав. Крім того, у висновку не зазначено, яка робота проведена органом опіки та піклування з відповідачкою щодо врегулювання її відносин із сином, висновок не містить однозначних обставин, які б вказували на наявність підстав для позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав.

Твердження позивача, що відповідачка уникає спілкування з дитиною, не надає матеріальної допомоги та ігнорує дитину не підтверджено належними доказами та не підтверджується матеріалами справи.

Наявні в матеріалах справи докази не є достатніми та належними доказами ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, давши належну правову оцінку доказам, на які сторони посилались в обґрунтування своїх вимог та заперечень, не допустив порушення норм матеріального та процесуального права, які б були підставою для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, доводи апеляційних скарг не спростовують правильних висновків суду по суті вирішення спору, а тому апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 12 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст постанови складений 17 вересня 2019 року.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: Т. А. Левченко

С. Г. Хвостик