АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2019 року

м. Чернівці

справа № 725/6269/18

провадження 822/759/19

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кулянди М.І.,

суддів Одинака О.О., Лисака І.Н.,

секретар Вовкун Н.Ю.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 15 травня 2019 року

головуючий в суді першої інстанції суддя Федіна А.В.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання незаконним переобладнання квартири в житловому фонді в нежитлове приміщення, визнання незаконними дій; усунення перешкод в користуванні квартирою та спільною сумісною власністю на нерухоме майно; припинення незаконних дій шляхом заборони використовувати житловий фонд під підприємницьку діяльність; відшкодування майнової та немайнової (моральної) шкоди, спричиненої неправомірними діями.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що їй на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 , а відповідач є власником сусідньої квартири АДРЕСА_3 у вказаному будинку, проте належне їй житлове приміщення остання використовує як офісне, не маючи для цього відповідних дозвільних документів, не сплачуючи податки за використання такого приміщення в цілях підприємницької діяльності та систематично порушує житлові права власників інших квартир у будинку.

Зазначала, що належні їй та відповідачці квартири утворились шляхом поділу однієї квартири внаслідок влаштування у ній цегляної перегородки та у спільному користуванні співвласників залишився коридор, який позначений літ. XVI площею 2,00 кв.м. Після поділу квартир для проживання двох окремих сімей відповідач використовувала свою квартиру для отримання прибутків шляхом здачі її в оренду.

Внаслідок проведених ремонтно-будівельних робіт у належній відповідачу квартирі, спричинено їй майнову шкоду, а саме, на стінах появились тріщини та обсипалась штукатурка.

Крім того, відповідач своїми діями створила для неї неможливі для сумісного проживання умови, чим завдала моральних страждань.

На підставі викладеного, з урахуванням останньої редакції позовних вимог, просила суд визнати незаконним переобладнання відповідачем належної їй квартири АДРЕСА_3 , у житловому фонді, в нежитлове приміщення та заборонити відповідачу використовувати вказану квартиру, як готель чи хостел;

визнати незаконними дії відповідача та зобов`язати усунути в спільному користуванні відповідачем квартирою АДРЕСА_3 , а позивачем, квартирою АДРЕСА_1 у вказаному будинку , в тому числі спільним коридором літ. XVI площею 2,00 кв.м., шляхом заборони відповідачу у майбутньому використовувати квартиру не за прямим його призначенням, тобто під незаконну підприємницьку діяльність та отримання нею незаконного прибутку, шляхом здавання вказаної квартири в оренду третім особам;

зобов`язати відповідача відшкодувати майнову шкоду в розмірі 20 000 гривень та моральну шкоду в розмірі 46 000 гривень.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 15 травня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено повністю.

Вирішено питання про судові витрати.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову виходив з того, що за наслідками судового розгляду справи не здобуто належних та допустимих доказів, які б вказували на те, що відповідачем переобладнано належну їй квартиру в будинку АДРЕСА_1 в нежитлове приміщення, вказана квартира на даний час незаконно використовується нею для підприємницької діяльності, що перешкоджає позивачу володіти та користуватись належною їй квартирою.

Суд також прийшов до висновку, що позивачем не доведено наявність шкоди, завданої йому саме відповідачем та не надано достатніх доказів на підтвердження вини відповідача у заподіянні вказаної шкоди.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов, посилаючись на необґрунтованість рішення суду першої інстанції через неправильно встановлені обставини справи, які мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження та оцінки доказів.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі посилається на те, що відповідач самовільно здійснила ремонт та перепланування у належній їй квартирі, що спричинило пошкодження (з`явилися тріщини на стінах та стелі ) її квартири. У зв`язку з незаконними діями відповідача, у неї погіршився стан здоров`я, у зв`язку з чим, проходила стаціонарне лікування в Чернівецькому кардіологічному центрі.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судом першої та апеляційної інстанцій

Судом першої інстанції встановлено, що позивачу, на підставі договору купівлі-продажу від 13 листопада 2000 року, належить на праві власності квартира АДРЕСА_1 (а.с. 18).

Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 29 листопада 2017 року, власником квартири АДРЕСА_3 є ОСОБА_2 , вказана квартира належить їй на праві власності, на підставі свідоцтва про право на спадщину від 26 жовтня 2010 року (а.с. 10).

Відповідно до інформації, яка міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, у період з 26 вересня 2016 року по 31 січня 2018 року, відповідач була зареєстрована як фізична особа приватний-підприємець з надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого житла (а.с. 6-7).

Відповідно до довідки ГУДФС у Чернівецькій області, перепланування квартири відповідача відбулось, на підставі відповідного дозволу, за рішенням виконавчого комітету Першотравневої районної у м.Чернівці ради №50/7 від 18 червня 2014 року (а.с. 25).

Відповідно до витягу з історії хвороби № 5347 вбачається, що ОСОБА_1 з 22 грудня 2013 року по 15 січня 2014 року та з 24 вересня 2014 року по 06 жовтня 2014 року проходила стаціонарне лікування в Чернівецькому обласному кардіологічному диспансері (а.с. 26).

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з безпідставності та недоведеності позовних вимог із заявлених позивачем.

Зокрема, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б вказували на те, що відповідачем переобладнано належну їй квартиру в будинку АДРЕСА_1 в нежитлове приміщення або що така квартира на даний час незаконно використовується нею для підприємницької діяльності, що перешкоджає позивачу володіти та користуватись належною їй квартирою.

Суд також прийшов до висновку, що в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт завдання позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру діями чи бездіяльністю відповідача, позивачем не надано доказів наявності моральної шкоди, протиправності діяння чи бездіяння відповідача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням відповідача та вини відповідача в її заподіянні.

Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками суду, вважає їх правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону, виходячи з наступного.

Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до вимог ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України, ст.150 ЖК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів суду, які б вказували на те, що відповідачем переобладнано належну їй квартиру в будинку АДРЕСА_1 в нежитлове приміщення, а також, що зазначена квартира використовується відповідачем для підприємницької діяльності, що перешкоджає позивачу володіти та користуватись належною їй квартирою.

Доводи апелянта про те, що відповідач незаконно перепланувала належну їй квартиру спростовується рішенням виконавчого комітету Першотравневої районної у м.Чернівці ради №50/7 від 18 червня 2014 року, яким надано дозвіл відповідачу на перепланування вказаної квартири (а.с. 43-44).

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до частин 1,2,3 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому чи більшому розмірі.

Для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків необхідною є наявність усіх чотирьох загальних умов відповідальності, а саме: протиправна поведінка; збитки; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданими збитками; вина.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо).

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

При цьому, саме на позивача покладено обов`язок доведення факту протиправної поведінки, розміру завданої шкоди та прямого причинного зв`язку між порушенням зобов`язання та шкодою.

Водночас, частиною 1 статті 1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди (частина 2 статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоду було завдано не з його вини.

Позивач, всупереч вимогам ч.3 ст.12, ст.81 ЦПК України, згідно яких кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які він посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, не надав суду належних та допустимих доказів, що тріщини на стінах квартири позивача виникли у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача та розмір завданої шкоди внаслідок такої поведінки становить 20 000 гривень.

Згідно ч.1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст.1167 ЦК України, відповідно до ч.1 якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті, яка серед іншого передбачає відшкодування моральної шкоди незалежно від вини органу державної влади в тому числі у випадках, встановлених законом (п.3 ч.2 ст.1167 ЦК).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 5 постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Аналіз змісту наведених норм свідчить про те, що за загальним правилом моральна шкода відшкодовується за наявності складу цивільного правопорушення, елементами якого є: наявність шкоди, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного із цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

З огляду на предмет спору в даній справі предметом доказування є факт заподіяння позивачу шкоди з боку відповідача, протиправність діяння останнього та причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями відповідача і спричиненням моральної шкоди позивачам.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення та відмовляючи в задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди прийшов до правильного висновку, що позивачем не доведено завдання йому моральної шкоди внаслідок неправомірних дій відповідача, оскільки надані позивачем докази, не підтверджують ту обставину, що в зв`язку з незаконним переплануванням квартири, в проміжок часу 8 років, а саме, до 2014 року, у той же час, як перше звернення до лікаря, згідно виписки з амбулаторної картки, відбулось лише у грудні 2013 року, що могло свідчити про погіршення загального стану здоров`я через похилий вік позивача.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 367, 368, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 15 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Дата складання повного тексту постанови 17 вересня 2019 року.

Головуючий (підпис) М.І. Кулянда

Судді (підпис) О.О. Одинак

(підпис) І.Н. Лисак

З оригіналом згідно: