Постанова

Іменем України

28 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 522/23419/16-ц

провадження № 61-31627св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»

третя особа - Приморський відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції міста Одеси,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду міста Одеси від 10 лютого 2017 року у складі судді Бойчука А. Ю. та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 01 червня 2017 року у складі колегії суддів: Вадовської Л. М., Ващенко Л. Г., Плавич Н. Д.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк»), третя особа - Приморський відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції міста Одеси, у якому просила зняти арешт з майна, що накладений постановою державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби (далі - Приморський ВДВС) Головного територіального управління юстиції міста Одеси від 27 листопада 2014 року у виконавчому провадженні № 42280607.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що на виконанні у Приморському ВДВС Головного територіального управління юстиції міста Одеси перебував виконавчий лист №504/431/13-ц, виданий 26 вересня 2013 року Комінтернівським районним судом Одеської області про стягнення з неї на користь ПАТ «Дельта Банк» 3 441,00 грн. Постановою державного виконавця від 27 листопада 2014 року накладено арешт на все її майно, заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, що належить боржнику в межах суми боргу.

Постановою старшого державного виконавця Приморського ВДВС Головного територіального управління юстиції міста Одеси від 30 грудня 2015 року виконавчий лист від 26 вересня 2013 року № 504/431/13-ц повернуто стягувачу на підставі пункту 7 частини 1 статті 47, статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» (майно, щодо якого здійснювався розшук, не виявлено).

Оскільки виконавче провадження закрито, але арешт на майно не знято, позивач просила позов задовольнити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 10 лютого 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Суд першої інстанції виходив із відсутності підстав для зняття арешту, накладеного постановою державного виконавця на майно боржника.

Короткий зміст ухвали апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 01 червня 2017 року рішенняПриморського районного суду міста Одеси від 10 лютого 2017 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з рішенням суду першої інстанції як таким, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

ОСОБА_1 подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами обох інстанцій норм матеріального і порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Скарга аргументована тим, що суди не з`ясували фактичних обставин справи, не надали їм належної правової оцінки, у зв`язку з чим дійшли помилкових висновків при вирішенні спору.

Постановою державного виконавця виконавчий лист повернутий стягувачу (банку) і відповідач не надав суду доказів про повторне пред`явлення виконавчого листа для виконання, а отже наявні підстави для зняття арешту з належного їй майна.

Відзив/заперечення на касаційну скаргу

ПАТ «Дельта Банк» подало заперечення, в яких просило залишити без задоволення касаційну скаргу ОСОБА_1 та без змін оскаржувані судові рішення, які ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Рух справи

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Дельта Банк», третя особа - Приморський відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції міста Одеси про зняття арешту з нерухомого майна.

Витребувано із Приморського районного суду міста Одеси зазначену справу.

Статтею 388 ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справу № 522/23419/16-ц передано до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою Верховного Суду від 01 липня 2019 року вищезазначену справу призначено до судового розгляду у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п`яти суддів.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що на виконанні у Приморському ВДВС Головного територіального управління юстиції міста Одеси перебувало виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 504/431/13-ц, виданого 26 вересня 2013 року Комінтернівським районним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» 3 441,00 грн.

Виконавче провадження відкрите Приморським ВДВС Головного територіального управління юстиції міста Одеси 28 лютого 2014 року.

27 листопада 2014 року постановою державного виконавця накладено арешт на все майно, яке належить боржнику ОСОБА_1 , у межах суми звернення стягнення (3 441,00 грн).

Постановою від 26 вересня 2015 року оголошено розшук майна - транспортного засобу марки «ACURA RL3.5», 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1

30 грудня 2015 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа № 504/431/13-ц стягувачу на підставі пункту 7 частини 1 статті 47, статті 50 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки майно боржника, розшук якого здійснювався органами внутрішніх справ, протягом року з дня оголошення розшуку не виявлено, з правом повторного пред`явлення до виконання в строк до 30 грудня 2016 року.

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Мотивувальна частина

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосування норм права

Позивач, звертаючись до суду з цим позовом, посилалася на те, що її майно незаконно утримується під арештом, оскільки у виконавчій службі відсутні виконавчі документи на виконанні.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (далі - Закон №606-XIV; у редакції чинній на момент виникнення спірних відносин).

За змістом статті 30 Закону № 606-XIV державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - відповідно до статті 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - відповідно до статті 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, відповідно до статті 48 цього Закону.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 47 Закону № 606-XIV виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а, здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Стаття 49 Закону № 606-XIV містить перелік підстав для закінчення виконавчого провадження.

Таку підставу для закриття виконавчого провадження як повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з відсутністю майна у боржника зазначена стаття не містить.

Відповідно до статті 50 Закону № 606-XIV закінчене виконавче провадження на підставі статті 49 Закону № 606-XIV не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини другої статті 50 Закону № 606-XIV у разі, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Аналіз викладених норм свідчить, що повернення виконавчого документа стягувачу на підставі частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» не передбачає застосування наслідків завершення виконавчого провадження, встановлених частиною першою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження».

Враховуючи викладене, суди першої і апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованих висновків про відмову у задоволенні позовних вимог.

Аргументи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судових рішень, а зводяться до оцінки доказів, а також незгоди заявника з висновками щодо оцінки цих доказів та містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами.

Згідно з положеннями статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Доводи скарги про те, що строк повторного пред`явлення виконавчого документа сплив є безпідставними, оскільки банк має право в порядку, передбаченому статтею 433 ЦПК України поновити пропущений строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За правилами статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про залишення без задоволення касаційної скарги та залишення без змін рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 лютого 2017 року та ухвали апеляційного суду Одеської області від 01 червня 2017 року, оскільки судові рішення є законними та обґрунтованими.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду міста Одеси від 10 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 01 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. І. Крат

Судді:Н. О. Антоненко

В. І. Журавель І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков