Номер провадження: 22-ц/813/838/19
Номер справи місцевого суду: 522/9623/17
Головуючий у першій інстанції Бойчук А.Ю.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.

суддів Журавльова О.Г., Кравця Ю.І.

з участю секретаря Ткачука В.О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2

відповідач - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 квітня 2018 року у складі судді Бойчука А.Ю.

в с т а н о в и в:

У травні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 06.07.2001 року між позивачем та відповідачкою був укладений шлюб, однак шлюб виявився невдалим. Вони разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Спільного життя з відповідачкою у них не склалось з причини несумісності характеру та поглядів на життя. Між ними виникли неприязні відносини, які перешкоджають збереженню сім'ї. Усі спроби виявилися марними і ні до чого не призвели. Позивач також зазначив, що спільне подружнє життя і збереження шлюбу суперечить його інтересам та є неможливим, у зв'язку з чим звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому просив розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, зареєстрований 06.07.2001 року Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

У судовому засіданні відповідачка позовні вимоги не визнала, просила надати час для примирення.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 26 квітня 2018 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу задоволений. Розірваний шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, зареєстрований 06 липня 2001 року Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис № 108.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позову про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що рішення прийняте з порушенням норм процесуального права.

У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги ОСОБА_3 зазначає, що рішення є непродуманим, поспішним, суд не врахував обставини справи, а саме те, що ОСОБА_3 звернулася до суду з заявою про зупинення провадження з метою надання строку для примирення, однак суд у задоволені заяви відмовив, не надав строку для примирення, та розірвав шлюб, зв'язку з чим рішення підлягає скасуванню.

У своєму відзиві ОСОБА_4, представник ОСОБА_2 зазначає, щоапелянта зловживає своїми процесуальними правами, оскільки внаслідок тривалого здійснення правосуддя порушуються права позивача, та позивача фактично примушують до перебування у шлюбі, у зв'язку з чим просить відмовити в задоволені апеляційної скарги та залишити в силі рішення суду.

Указом Президента України № 452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах», ліквідовано Апеляційний суд Одеської області, створено Одеський апеляційний суд, який здійснює правосуддя в апеляційному окрузі, який включає Одеську область, з місцезнаходженням у м.Одесі.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно - територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Частиною 5 ст. 31 ЦПК України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду.

На виконання вимог Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ЦПК України рішенням зборів Одеського апеляційного суду від 28.12.2018 №1 днем початку роботи суду визначено 03.01.2019, до якого підлягають передачі всі справи, що перебували в провадженні Апеляційного суду Одеської області.

За результатами автоматичного розподілу після створення нового суду визначено склад колегії суддів: Комлевої О.С. - головуючий суддя, судді - Журавльова О.С., Кравця Ю.І.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 18.01.2019 року цивільна справа за апеляційною скаргою ОСОБА_3 була призначена до розгляду на 13 лютого 2019 року.

В судове засідання, призначене на 13 лютого 2019 року сторони не з'явились, всі були сповіщені належним чином (а.с. 37-50 т. 2).

В інформаційний центр, який розташований в приміщенні апеляційного суду 12.02.2019 року особисто звернулась ОСОБА_3, з заявою про відкладення розгляду справи з тих підстав, що вона з 11.02.2019 року (тобто за день до подачі заяви) знаходиться на амбулаторному лікуванні, що підтверджується особистим підписом в заяві (а.с. 51-53 т. 2).

Апеляційний суд звертає увагу на ту обставину, що справа за апеляційною скаргою ОСОБА_3 перебуває у провадженні з червня 2018 року (а.с. 167-169 т. 1).

В судові засідання у суд апеляційної інстанції, які були призначені 02.08., 05.12, 20.12.2018 року , ОСОБА_3 жодного разу не з'явилась (а.с. 196, 210 т. 1, а.с. 13, 30 т, 2), не одноразово заявляла клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до статті 44 ЦПК України, учасники справи зобов'язані добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

Зловживанням процесуальними правами в розумінні процесуального закону є, крім іншого, вчинення (або не вчинення) дій, спрямованих на безпідставне затягування розгляду справи.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, закріплено право кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку. Тобто зловживання процесуальними правами, спрямоване на свідоме невиправдане затягування судового процесу, порушує права інших учасників цього процесу та вимоги названих Конвенції і Кодексу.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобов'язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду слідує, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

У справах «Рябих проти Росії» (заява № 52854/99, рішення від 24 липня 2003 року, пункт 52) та «Пономарьов проти України» (заява № 3236/03 від 3 квітня 2008 року, пункт 40) Європейський суд з прав людини зазначив, що сторона, яка приймає участь у судовому процесі, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Таким чином, колегія суддів дійшла до висновку про розгляд справи за відсутності ОСОБА_3, яка була належним чином повідомлена про день та час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що сторони зареєстрували шлюб 06 липня 2001 року Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського управління юстиції м. Одесі, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис № 108. Свідоцтво про шлюб НОМЕР_1.

Однією сім'єю сторони не проживають, спільне домогосподарство не ведеться, фактичні шлюбні відносини припинені.

Від спільного шлюбу мають спільну дитину - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У судовому засіданні позивач зазначав, що примирення є неможливим та просив розірвати шлюб, у свою чергу відповідач заперечувала про винесення рішення та розірвання шлюбу та просила надати час для примирення тривалістю шість місяців.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВРвід 17.07.1997 року, гарантоване право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Європейський суд у своїй практиці широко тлумачить дане питання, основним у якому є доступ до суду в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Європейський суд своїх рішеннях також неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання.

Пунктом 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 р. № 11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» вказано на те, що строки, встановлені ЦПК України, є обов'язковими для судів та учасників судових процесів.

Пунктом 3 вказаної вище постанови Пленуму ВССУ судам дано роз'яснення на те, що, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків у цивільних справах є, в т.ч. і правова та фактична складність справи; поведінка заявника, характер процесу та його значення для заявника.

На час розгляду справи майнові вимоги, будь-кого зі сторін досуду пред'явлені не були.

Відповідно до вищевказаного, суд вірно зазначив, що майнового спору між сторонами немає, а примирення між ними є неможливим.

Враховуючи те, що однією з основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу, суд визнав, що у зв'язку з відсутністю вільної згоди позивача на продовження шлюбу, подальше збереження шлюбу суперечить його інтересам, а також принципу добровільності шлюбу, у зв'язку з чим, є неможливим.

Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім'ї неможливо, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їх дитини, як це передбачено ст. 112 СК України, тому шлюб між сторонами носить формальний характер і підлягає розірванню.

Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї.

Згідно зі ст. ст.110,112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.

На підставі вищевикладеного, суд на законних підставах після всебічного, повного дослідження та оцінки наявних матеріалів справи та визнання позову відповідачем дійшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що нею до суду була подана заява про зупинення провадження з метою надання строку для примирення, однак суд у задоволені заяви відмовив та розірвав шлюб, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки у позивача відсутня вільна згода на продовження шлюбу та подальше збереження шлюбу суперечить його інтересам, а також принципу добровільності шлюбу, та є неможливим, крім того між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім'ї неможливо та подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їх дитини.

Більш того, справа про розірвання шлюбу перебуває у провадженні з травня 2017 року, однак ніяких спроб для примиренна сторонами здійснено не було, що підтверджується матеріалами справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судових рішень, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційної скарги доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги на увагу не заслуговують, всі ці доводи були розглянути судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв'язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 квітня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 18 лютого 2019 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ О.Г. Журавльов

______________________________________ Ю.І. Кравець