Постанова

Іменем України

04 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 705/1252/19

провадження № 61-10842св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Кривцової Г. В., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27 березня 2019 року у складі судді Гудзенко В. Л. та постанову Апеляційного суду Черкаської області від 16 травня 2019 року у складі колегії суддів: Бородійчука В. Г., Василенко Л. І., Нерушак Л. В. ,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про особливі умови і порядок землекористування.

Позовна заява мотивована тим, що йому та ОСОБА_4 на праві спільного користування належить частина будинку АДРЕСА_1 .

29 серпня 2017 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладений договір дарування земельної ділянки площею 150 кв. м, яка розташована на АДРЕСА_1 .

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просив зобов`язати відповідача не порушувати майнову безпеку спільної земельної ділянки під будинком з належними будівлями і спорудами та прибудинковою територією; заборонити ОСОБА_2 продавати належну йому земельну ділянку, дарувати та передавати у власність іншим особам без згоди співвласників будинку.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27 березня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто позивачу.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що позовна заява не відповідала вимогам статті 175 ЦПК України, оскільки не містила змісту позовних вимог, викладу обставин, якими позивач обґрунтовував свої вимоги із зазначенням доказів, що підтверджують вказані обставини, у встановлений судом строк заявник не усунув недоліків позовної заяви, у зв`язку з чим позовна заява визнається неподаною та повертається позивачеві на підставі частини третьої статті 185 ЦПК України.

Не погоджуючись з указаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Черкаської області від 16 травня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27 березня 2019 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що, отримавши копію ухвали суду від 15 березня 2019 року про залишення позовної заяви без руху, заявник у встановлений судом термін вимоги вказаної ухвали не виконав, тому місцевим судом правомірно встановлено, що позовна заява підлягає поверненню позивачу як неподана.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У червні 2019 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу до суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що висновки судів попередніх інстанцій не відповідають обставинами справи та не ґрунтуються на нормах процесуального права. Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій перешкоджають та обмежують право позивача на доступ до правосуддя, тому є такими, що підлягають скасуванню.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У липні 2019 року ОСОБА_2 подав відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що ОСОБА_1 зловживає процесуальними правами (останній звернувся до суду з кількома позовами до одного й того самого відповідача, з тим самим предметом та з тих самих підстав). Так, постановою Верховного Суду від 12 вересня 2018 року у справі № 705/3875/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування касаційну скаргу ОСОБА_8 на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 26 жовтня 2017 року та постанову Апеляційного суду Черкаської області від 20 грудня 2017 року залишено без задоволення. Постановою Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 705/5060/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про недійсність договору дарування, касаційну скаргу ОСОБА_8 на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 04 грудня 2018 року та постанову Апеляційного суду Черкаської області від 29 січня 2019 року залишено без задоволення. Отже, касаційна скарга є необґрунтованою, а судові рішення є законними і мотивованими, а тому підстави для їх скасування відсутні.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою судді Верховного Суду від 13 червня 2019 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У липні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 24 липня 2019 року справу за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_2 про особливі умови і порядок землекористування призначено до судового розгляду у складі колегії з п`яти суддів.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про особливі умови і порядок землекористування.

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області

від 15 березня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк на усунення виявлених недоліків, оскільки позовна заява була подана без дотримання вимог статті 175 ЦПК України. Разом з тим запропоновано заявнику відповідно до вимог частини п`ятої статті 177 ЦПК України зазначити, яке право позивача порушено, невизнано чи оспорюється, та додати до позовної заяви всі наявні у нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

На виконання вимог ухвали суду від 15 березня 2019 року

ОСОБА_1 усунув недоліки позовної заяви.

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27 березня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто позивачу на підставі частини третьої статті 185 ЦПК України.

Не погоджуючись з указаною ухвалою суду першої інстанції,

ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку.

Постановою Апеляційного суду Черкаської області від 16 травня 2019 року ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27 березня 2019 року залишено без змін.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободкожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у статті 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, не встановлено вимоги до держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Там, де такі суди існують, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення у справі «Делькур проти Бельгії» (Delcourt v. Belgium) від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» (Hoffmann v. Germany) від 11 жовтня 2001 року).

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Тобто, Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно з пунктом 8 частини третьої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Повертаючи позовну заяву ОСОБА_8 як неподану, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, зазначив, що заявник у наданий судом строк недоліків позовної заяви не усунув. Проте повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_2 про особливі умови і порядок землекористування, ОСОБА_1 посилався на те, що йому та ОСОБА_4 на праві спільного користування належить частина будинку АДРЕСА_1 .

29 серпня 2017 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладений договір дарування земельної ділянки площею 150 кв. м, яка розташована на АДРЕСА_1 .

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просив зобов`язати відповідача не порушувати майнову безпеку спільної земельної ділянки під будинком з належними будівлями і спорудами та прибудинковою територією; заборонити ОСОБА_2 продавати належну йому земельну ділянку, дарувати та передавати у власність іншим особам без згоди співвласників будинку.

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 15 березня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк на усунення виявлених недоліків, запропоновано заявнику відповідно до вимог частини п`ятої статті 177 ЦПК України зазначити, яке право позивача порушено, невизнано чи оспорюється, та додати до позовної заяви всі наявні у нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

На виконання вимог ухвали суду від 15 березня 2019 року

ОСОБА_1 усунув недоліки позовної заяви.

Оскільки недоліки змісту позовної заяви полягали лише у тому, що заявнику необхідно було зазначити, яке право позивача порушено, та додати до позовної заяви всі наявні у нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, то на переконання Верховного Суду заявник належним чином усунув недоліки позовної заяви шляхом подання до суду заяви з уточненням позовних вимог у мотивувальній частині позовної заяви.

Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» судам роз`яснено, що подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред`явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику.

Відповідно до частини четвертої статті 406 ЦПК Україниу випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.

Частиною шостою статті 411 ЦПК України встановлено, підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

З урахуванням установлених обставин, ухвала суду першої інстанції та постанова апеляційного суду підлягають скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 400, 406, 409, 411, 416, 419, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27 березня 2019 року та постанову Апеляційного суду Черкаської області від 16 травня 2019 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Г. В. Кривцова

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк