Справа № 463/6857/18
Провадження № 2/463/627/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2019 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі:головуючого судді Шеремети Г.І.

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_1

позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у підготовчому засіданні в м. Львові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, суд,-

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом, просить розірвати шлюб, зареєстрований з відповідачем 29 жовтня 1994 року відділом запису актів громадського стану виконавчого комітету Львівської міської ради нарадних депутатів, актовий запис №2594.

Позов обґрунтовує тим, що сімейне життя з відповідачем не склалось, шлюбні відносини фактично припинені, примирення є неможливим. Тому звернувся до суду з відповідним позовом, який просить задоволити.

Позивач та відповідач дали згоду на вирішення справи в підготовчому засіданні. Пояснили, що прожили в шлюбі 25 років та не зійшлись характером. На запитання суду інших пояснень не дали, мотиви наводити відмовились.

Заслухавши пояснення сторін, оглянувши матеріали справи та додані до неї письмові документи, враховуючи згоду сторін на прийняття рішення в підготовчому засіданні, постановляючи рішення відповідно до ст.265 ЦПК України, суд вважає, що в позові слід відмовити виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з долученого до матеріалів справи свідоцтва про укладення шлюбу серії І-СГ № 307113, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено 29 жовтня 1994 року та зареєстровано відділом запису актів громадського стану виконавчого комітету Львівської міської ради нарадних депутатів, актовий запис №2594 (а.с.6).

Від шлюбу у сторін є повнолітній син.

Частиною 1 ст.110 СК України, закріплено право одного з подружжя на предявлення до суду позову про розірвання шлюбу.

Такий позов має бути обґрунтованим та містити покликання на дійсні підстави предявлення такого, що підтверджується належними та допустимими доказами, а також не суперечити та відповідати інтересам подружжя та за наявності їхнім малолітнім чи неповнолітнім дітям.

Вирішуючи позов одного з подружжя про розірвання шлюбу, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя (ч.1 ст.112 СК України).

При розгляді справ про розірвання шлюбу суд зобов'язаний всебічно з'ясувати взаємостосунки сторін, дійсні мотиви розірвання шлюбу, вжити заходів до примирення подружжя.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у постанові N 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», зокрема у п.п. 10, 14, 15 проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Оцінюючи заявлений позивачем позов на предмет підставності та підтвердження відповідними доказами, а також відповідності вищенаведеним вимогам законодавства, суд виходять з наступного.

Позивач, предявляючи до суду позов про розірвання шлюбу з відповідачем, не представив суду доказів про те, що їх з відповідачем подружнє життя та збереження шлюбу є неможливим, не встановлено цього і в судовому засіданні з пояснень сторін. З наданих суду пояснень не вбачається, що шлюб між сторонами існує формально і не може бути збереженим, недоцільним суд вважає надання сторонам строку примирення, оскільки з пояснень не вбачається, що між сторонами існують конфліктні ситуації, які можуть бути вирішені під час примирення.

Згідно ч.5 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Вказане положення законодавства кореспондується із законодавчо закріпленим в ч.1 вказаної статті обовязком кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зважаючи на те, що у відповідності до вимог ч.2 ст.112 СК України, судом не встановлено підстав для розірвання шлюбу між сторонами, а відтак їхнє подальше спільне життя і збереження шлюбу не суперечитиме їх інтересам, а тому суд в позові відмовляє.

Керуючись ст.ст.10,12,13,76-80,259,263,264,273,354,355 ЦПК України, ст.ст.105,110,112 СК України, суд,-

в и р і ш и в :

В позові ОСОБА_2 (місце реєстрації та проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1) до ОСОБА_3 (місце реєстрації та проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1) про розірвання шлюбу - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку в порядок та строки, передбачені ст.ст.354,355 ЦПК України, п.15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового складено та підписано 08 лютого 2019 року.

Суддя: Шеремета Г. І.