Справа № 462/4668/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2019 року Залізничний районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді Палюх Н.М.

при секретарі Колобич О.О.

з участю позивачки ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» про повернення незаконно сплачених коштів

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 05.10.2017 року звернулася до суду з позовом, уточнивши в подальшому позовні вимоги, в якому просить зобовязати ПАТ «Ідея Банк» повернути на її банківську картку у відділенні ПАТ КБ «Приват Банк» загальну суму коштів в розмірі 22525,03 грн. яка складається з коштів сплачених нею за період з 29.09.2014 року по 28.04.2015 року в сумі 17196,48 грн. та розрахункової суми відсотків за кредитом Банку наданої суми 17196,48 грн. за період з 28.04.2015 року по 01.10.2017 року в розмірі 5328,55 грн. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 29.08.2014 року між нею та ПАТ «Ідея Банк» був укладений Кредитний договір за №L01.188.31140. Пунктом 1.3.1 вказаного Договору передбачено, що «плата за обслуговування кредитною заборгованістю клієнт повинен сплачувати 2,400 відсотки кожного місяця від загальної суми кредиту». Загальна величина кредиту складає 89565,00 грн. що згідно п.6 Графіку щомісячних платежів ця величина складає 2149,56 грн. Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 02.08.2016 року визнано недійсним п. 1.3.1 Кредитного договору № L01.188.31140 від 29 серпня 2014 року укладеного між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та ОСОБА_1, стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» в дохід держави 487, 20 грн. судового збору. 15.08.2017 року ухвалою Апеляційного суду Львівської області рішення Залізничного районного суду м. Львова від 02.08.2016 року залишено без змін. На підставі вказаний судових рішень, 28.08.2017р. вона звернулася до відповідача із заявою про добровільне повернення раніше сплачених коштів на рахунок ПАТ «Ідея Банк» в розмірі 17196,48 грн., однак відповідач не відреагував на заяву та не повернув їй вказані кошти. За наведеного, вона змушена звернутися до суду з вказаним позовом.

В судовому засіданні позивачка позов підтримала та зменшила позовні вимоги, просить стягнути з Публічного акціонерного товариства "Ідея Банк" на її користь кошти, сплачені нею як плата за обслуговування кредитної заборгованості банком згідно з п. 1.3.1 кредитного договору від 29 серпня 2014 року, в сумі 17196, 48 грн. Просить позов задовольнити.

ПАТ «Ідея Банк» не направив в судове засідання свого представника, причини його неявки не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи і суд вважає за можливе розглянути справу без його участі.

Суд, заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Зі змісту ст.3 ЦК України вбачається, що загальними засадами цивільного законодавства є судовий захист цивільного права та інтересу, справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Право на судовий захист передбачається ст.55 Конституції України. Згідно із ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 29 серпня 2014 року між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачем ПАТ «Ідея Банк» укладено кредитний договір № L01.188.31140 від 29 серпня 2014 року, згідно якого відповідач надав їй кредит в розмірі 89565,00 грн.

Згідно п.1.3.1. кредитного договору №L01.188.31140 від 29 серпня 2014 року за обслуговування кредитної заборгованості банком, позичальник сплачує фіксовану щомісячну плату в розмірі 2,4% від початкової суми кредиту /а.с. 4-6/.

Як вбачається судом із графіку щомісячних платежів за кредитним договором позивачці за період з 01.10.2014 року по 01.06.2015 року нараховано фіксовану щомісячну плату в розмірі 2,4% від початкової суми кредиту за обслуговування кредитної заборгованості банком, що становить 17196,48 грн. /а.с. 6-7/.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 02.08.2016 року позов ОСОБА_1 до ПАТ «Ідея Банк» про визнання кредитного договору частково недійсним задоволено. Визнано недійсним п. 1.3.1. Кредитного договору № L01.188.31140 від 29 серпня 2014 року укладеного між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та ОСОБА_1 та стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» в дохід держави 487 гривень 20 копійок судового збору /а.с. 8/.

Даним судовим рішенням встановлено, що 29 серпня 2014 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ПАТ «Ідея Банк» укладено кредитний договір №L01.188.31140, згідно якого ПАТ «Ідея Банк» надав ОСОБА_1 кредит в розмірі 89565,00 грн.

Згідно п. 1.3.1. кредитного договору № L01.188.31140 від 29 серпня 2014 року за обслуговування кредитної заборгованості банком, позичальник сплачує фіксовану щомісячну плату в розмірі 2,4% від початкової суми кредиту.

Відповідно до ст. 2, ч. 14 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківський кредит це будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги.

Згідно п. 3.6. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного Банку України №168 від 10 травня 2007 року, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

Також, відповідно до п. 3.4. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного Банку України №168 від 10 травня 2007 року, банки зобов'язані в кредитному договорі зазначити вид і предмет кожної супутньої послуги, яка надається споживачу; обґрунтування вартості супутньої послуги (нормативно-правові акти щодо визначення розмірів зборів та обов'язкових платежів, тарифів нотаріусів, страхових компаній, суб'єктів оціночної діяльності, реєстраторів за надання витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про наявність чи відсутність обтяжень рухомого майна, інших реєстрів тощо.

На підставі наведеного, суд прийшов до висновку, що в кредитному договорі не визначено у чому саме полягають послуги банку щодо обслуговування кредитної заборгованості та не обґрунтовується їх вартість. Крім того, суд переконаний, що таку комісію відповідач встановив за послуги, які банк здійснює на власну користь або за дії, які позивач здійснює на користь банку, а тому такий пункт кредитного договору слід визнати недійсним.

Вказане судове рішення було оскаржене представником ПАТ «Ідея Банк» в апеляційному та касаційному порядку.

Так, ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 15.08.2017 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» відхилено, рішення Залізничного районного суду м. Львова від 02.08.2016 року залишено без змін /а.с. 9-10/.

Постановою Верховного Суду від 22.11.2018р. касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» залишено без задоволення, рішення Залізничного районного суду м.Львова від 02.08.2016 року та Ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 15.08.2017 року залишено без змін /а.с. 40-43/.

Також судом встановлено, що позивачка 28.08.2017 року звернулася до відповідача з заявою, в якій просила добровільно повернути їй сплачені за незаконне обслуговування кредитної заборгованості кошти в розмірі 17196,48 грн. /а.с 14/.

З долучених до матеріалів справи квитанцій вбачається, що позивачка ОСОБА_1 сплатила на рахунок ПАТ «Ідея Банк» 17196,48 грн. за обслуговування кредитної заборгованості за період з 01.10.2014 року по 01.06.2015 року /а.с.11-13/. Дана сума не оспорюється і відповідачем, про що представник ПАТ «Ідея Банк» вказує у додаткових запереченнях від 14.12.2017 року та наданій суду довідці /а.с. 33-34/.

За положеннями статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Аналіз умов вказаного кредитного договору дає підстави суду прийти до висновку, що даний кредит є споживчим, а тому для врегулювання даних правовідносин слід застосовувати ЗУ «Про захист прав споживачів» ( у редакції, яка була чинною на момент укладення вказаного договору).

За положеннями ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції на час укладення кредитного договору), продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Згідно з положеннями частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За приписом частини 1 статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

За загальним наслідком визнання правочину недійсним, встановленим частиною 1 статті 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відтак, з огляду на те, що судами встановлено та визнано недійсним п. 1.3.1 Кредитного договору № L01.188.31140 від 29 серпня 2014 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та ОСОБА_1, в частині покладення на позичальника обов'язку сплати за обслуговування кредитної заборгованості банком фіксовану щомісячну плату в розмірі 2,4% від початкової суми кредиту, що є порушенням вимог статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», та враховуючи, що за період з 01.10.2014 року по 01.06.2015 року на виконання недійсних умов кредитного договору позивачка сплатила 8 місячних платежів за обслуговування кредиту в загальній сумі 17196 грн. 48 коп., суд приходить до висновку, що зазначена сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки.

На підставі ст.141 ЦПК України, з відповідача в користь держави підлягає стягненню 640 грн. судового збору.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.12, 81,141, 258-259, 264-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Ідея Банк" на користь ОСОБА_1 кошти, що сплачені позивачкою як плата за обслуговування кредитної заборгованості банком згідно з п. 1.3.1 кредитного договору від 29 серпня 2014 року, в сумі 17196 /сімнадцять тисяч сто девяносто шість/ грн. 48 коп.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Ідея Банк" на користь держави 640 грн. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_1, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1

Відповідач: Публічне акціонерне товариство "Ідея Банк", , знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Валова,11.

Повний текст судового рішення складено 05 лютого 2019 року.

Суддя: