СЕМЕНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №541/2096/18
Провадження №2-о/547/12/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2019 року смт.Семенівка

Семенівський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Атаманової С.Ю.,

при секретарі судового засідання Совєтовій І.І.,

з участю:

заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Семенівка в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Попівська сільська рада Миргородського району Полтавської області, про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини,-

В С Т А Н О В И В :

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: факту її спільного проживання разом із матір'ю ОСОБА_3 на час смерті останньої ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Гаївка Семенівського району Полтавської області. Заявлені вимоги обгрунтовані тим, що мати заявника мала зареєстроване місце проживання в с.Попівка Миргородського району Полтавської області, однак за станом здоров'я вона забрала проживати матір до своєї сім'ї і до дня смерті мати проживала разом з нею по АДРЕСА_1 . Після смерті матері вона звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у виді земельної частки (паю), розташованої на території Попівської сільської ради Миргородського району Полтавської області, однак їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії з видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з невиконанням вимог щодо строків прийняття спадщини. За вказаних обставин, вона змушена звернутись до суду з метою встановлення вказаного вище юридичного факту, від якого залежить реалізація її прав, як спадкоємця за законом, оскільки відповідно до положень ст.1268 ЦК України спадкоємець, який на час смерті спадкодавця проживав разом з ним, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він не відмовився від неї.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 та її представник повністю підтримали подану до суду заяву та прохали суд її задоволити.

В судове засідання представник заінтересованої особи Попівської сільської ради Семенівського району Полтавської області не з'явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Згідно письмової заяви прохав розглянути справу без його участі. Проти задоволення заяви ОСОБА_1 не заперечував (а.с.71).

Заслухавши пояснення заявника, його представника, безпосередньо дослідивши письмові докази у справі та показання свідків, судом встановлені наступні фактичні обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

Судом по справі встановлено, що відповідно до записів у свідоцтві про народження заявника ОСОБА_1 (серія НОМЕР_1 ), виданого Попівською сільською радою Миргородського району Полтавської області 16.10.1983 року, дошлюбним прізвищем останньої є « ОСОБА_1 », у відомостях про батька зазначено - « ОСОБА_5 », про матір - « ОСОБА_3 » (а.с.5).

Згідно свідоцтва про одруження (серія НОМЕР_2 ), виданого виконавчим комітетом Горошинської сільської ради Семенівського району Полтавської області, 09.01.2005 року заявник одружились з гр-ном ОСОБА_6 , внаслідок чого дружині після реєстрації шлюбу було присвоєно прізвище « ОСОБА_1 » (а.с.7).

Згідно свідоцтва про смерть (серія НОМЕР_3 ), виданого виконавчим комітетом Горошинської сільської ради Семенівського району Полтавської області, мати заявника ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Гаївка Семенівського району Полтавської області у віці 66 років (а.с.11).

Як вбачається з наданої заявником довідки за №163, виданої Горошинською сільською радою Семенівського району Полтавської області від 06.06.2018 року, гр-нка ОСОБА_3 до дня своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 проживала без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 разом зі своєю дочкою ОСОБА_1 та її сім'єю, з якими вела спільне господарство (а.с.12).

Відповідно до довідок виконавчого комітету Попівської сільської ради Миргородського району Полтавської області за №1274 від 05.09.2018 року та №512 від 20.08.2019 року гр-нка ОСОБА_3 станом на 15.10.2006 року була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.13, 71).

Разом з тим, згідно витягу з погосподарської книги (особовий рахунок № НОМЕР_4 ) за місцезнаходженням домогосподарства АДРЕСА_2 , наданого заінтересованою особою на запит суду, голова вказаного домогосподарства ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , пенсіонер, вибула у зв'язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Гаївка Семенівського району (а.с.72).

Згідно відповіді Глобинського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області за №113/02.4-10 від 07.08.2019 року, наданої на запит суду, гр-нка ОСОБА_3 перебувала на обліку Управління Пенсійного фонду України в Семенівському районі та отримувала пенсію за віком з 23.09.1995 року по вересень 2006 року включно. Недоотриману пенсію за жовтень 2006 року виплачено гр-ну ОСОБА_6 згідно поданих ним документів (а.с.67).

Судом по справі також встановлено, що згідно постанови приватного нотаріуса Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Наконечної Н.П. від 06.08.2018 року заявнику ОСОБА_1 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_3 у зв`язку з невиконанням заявником вимог ст.1268 ЦК України щодо дотримання строків прийняття спадщини (а.с.47).

Зі змісту інформаційної довідки зі Спадкового реєстру за №52871297, сформованої приватним нотаріусом Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Наконечною Н.П., судом встановлено, що станом на 07.08.2018 року інформація про спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 в Реєстрі відсутня (а.с.10).

Під час безпосереднього дослідження доказів у справі судом, в порядку ст.ст.91, 229, 230 ЦПК України, в судовому засіданні були допитані свідки: ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які дали суду показання про відомі їм обставини справи.

Свідок ОСОБА_9 суду дала показання про те, що особисто знала померлу ОСОБА_3 , яку її дочка - заявник по справі ОСОБА_1 привезла доглядати до себе додому приблизно у жовтні 2005 року, після чого вони проживали однією сім?єю в будинку по АДРЕСА_4 до дня смерті ОСОБА_3 .. До переїзду в с.Гаївка ОСОБА_3 проживала в с.Попівка Миргородського району Полтавської області.

Свідок ОСОБА_10 суду дала показання про те, що починаючи з 2001 року вона працює листоношею Горошинського відділення зв`язку та здійснює обслуговування жителів с.Гаївка. Матір заявника - ОСОБА_3 знала особисто, оскільки приносила їй пенсію, яка вона отримувала особисто. Проживала до дня своєї смерті в сім`ї своєї дочки по АДРЕСА_1 .

Відповідно до положень ст.90 ЦПК України не визнає допустими доказом показання свідка ОСОБА_13 , оскільки останнім не було повідомлено суду джерела його обізнаності про обставини, що входять до предмета доказування у справі, в тому числі, не зазначено жодних відомості про осіб, на повідомленнях яких грунтуються його показання (показання з чужих слів).

Виконуючи приписи ч.4 ст.264 Цивільного процесуального кодексу України (далі -ЦПК України та даючи мотивовану оцінку аргументам, наведеним заявником щодо наявності підстав для задоволення заявлених нею вимог, а також доказам, якими вони підтверджуються, зазначаючи норми права, які були застосовані судом та мотиви їх застосування, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України в порядку окремого провадження розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до положень ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до п.п.3.22 п.3 Глави 10 Розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем.

Відповідно до роз`яснень п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику в справах про спадкування» якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

З урахуванням викладеного, за відсутності письмових доказів на підтвердження зареєстрованого місця проживання заявника за однією адресою із матір?ю ОСОБА_3 , як спадкодавцем на день її смерті, та відмови приватного нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії у зв?язку з непідтвердженням заявником дотримання строків прийняття спадщини, суд приходить до висновку, що звернення заявника ОСОБА_1 до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, від якого залежить реалізація її прав, як спадкоємця, здійснено у спосіб, передбачений законом.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (ч.2 ст.1220 ЦК України).

За змістом ст.1268 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Так, відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до положень ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

За змістом ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає.

При цьому реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження (абз.2 ст.2 Закону).

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про те, що відсутність реєстрації місця проживання заявника ОСОБА_1 за однією адресою з місцем проживання матері ОСОБА_3 , не може бути доказом того, що вона не проживала на день смерті з останньою, як спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставини не проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, з урахуванням доведення обставин, встановлених ч.3 ст.1268 ЦК України іншими належними і допустимими доказами відповідно до положень ст.ст.76, 77, 78 ЦПК України.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 10 січня 2019 року в цивільній справі №484/747/17 та відповідно до положень ч.4 ст.263 ЦПК України враховується судом при виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, такими засобами: письмовими доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підставі викладеного, надавши оцінку зібраним у справі доказам в цілому, а також кожному доказу окремо, суд приходить до висновку про задоволення заявленої ОСОБА_1 вимоги про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем ОСОБА_3 на час смерті останньої, що безпосередньо підтверджується письмовими доказами: свідоцтвом про смерть ОСОБА_3 , де датою та місцем смерті останньої вказані 15.10.2006 року с.Гаївка Семенівського району Полтавської області; довідкою органу місцевого самоврядування - Горошинської сільської ради Семенівського району Полтавської області про проживання без реєстрації матері заявника до дня своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 разом зі своєю дочкою ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ; довідкою Глобинського відділу обслуговування громадян Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про перебування гр-нки ОСОБА_3 на обліку Управління Пенсійного фонду України в Семенівському районі та отримання нею пенсії за віком з 23.09.1995 року по вересень 2006 року включно, а також показаннями свідків: ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які підтвердили факт проживання заявника ОСОБА_1 разом зі своєю матір?ю ОСОБА_3 на час смерті останньої.

Крім того, судом при розгляді даної справи приймається до уваги те, що норми ст.ст.15, 16 ЦК України не містять посилань на обмеження захисту в суді цивільного права чи інтересу у спосіб, що встановлений законом. В даному випадку у спосіб, встановлений п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, шляхом встановлення факту, що має юридичне значення.

Таким чином, заявник ОСОБА_1 наділена правом на захист свого цивільного права в судовому порядку, оскільки підстави її звернення до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, свідчать про наявність обмеження її права на подання нотаріусу документів щодо підтвердження прийняття нею спадщини після смерті спадкодавця ОСОБА_3 ..

На підставі викладеного, встановивши обставини, якими обґрунтовується заява ОСОБА_1 , оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, з урахуванням того, що відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ, суд, дійшов висновку про наявність законних підстав для ухвалення рішення про задоволення вимог ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення.

Відповідно до п.2 ч.5 ст.265 ЦПК України у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат.

Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати, складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Судом встановлено, що заявником ОСОБА_1 при зверненні до суду сплачено судовий збір в загальному розмірі 352 грн. 40 коп., що підтверджено належним письмовим доказом по справі (а.с.1).

Разом з тим, відповідно до ч.7 ст.294 ЦПК України при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Згідно роз?яснень п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при постановленні рішення в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення, суди повинні мати на увазі, що відповідно до особливостей окремого провадження правила про розподіл судових витрат у цих справах не застосовуються.

З огляду на викладене, судові витрати у виді сплаченого заявником ОСОБА_1 судового збору, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 12, 13, 76, 81, 89, 133, 258, 259, 263, 265, 268, 273, 293, 294, 315, 354 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини - задоволити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 із спадкодавцем ОСОБА_3 на час відкриття спадщини, а саме: на день смерті останньої ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Судові витрати у виді сплаченого заявником ОСОБА_1 судового збору в сумі 352 грн. 40 коп. відшкодуванню не підлягають.

Повне найменування учасників справи:

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 .

Заінтересована особа: Попівська сільська рада Миргородського району Полтавської області, місцезнаходження: вул.Центральна, буд.№107 с.Попівка Миргородського району Полтавської області, поштовий індекс 37633, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 24827709.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до п.п.15.5 п.15 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції може бути подана до Полтавського апеляційного суду або через Семенівський районний суд Полтавської області.

Повне рішення суду складено 16 вересня 2019 року.

Головуючий С.Ю.Атаманова