Постанова

Іменем України

29 травня 2019 року

м. Київ

справа № 756/4166/15-ц

провадження № 61-24960св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Крата В. І. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12 листопада 2015 року у складі судді: Шевчука А. В. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 31 травня 2017 року у складі колегії суддів: Невідомої Т. О., Гаращенка Д. Р., Усика Г. І.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2015 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулося із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 11 квітня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» (після зміни найменування - ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0.

Для забезпечення виконання зобов`язань 11 квітня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №196602.

Відповідачі не виконують належним чином свої зобов`язання за договорами, що призвело до утворення заборгованості. Станом на 09 червня 2015 року заборгованість відповідачів становить 47 038,71 доларів США, з яких: кредитна заборгованість - 39 349, 90 доларів США та заборгованість по процентам - 7 688,81 доларів США та пеня за несвоєчасне погашення заборгованості в розмірі 114 844, 35 грн.

ПАТ «УкрСиббанк», з урахуванням уточнених позовних вимог, просило стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 :

кредитна заборгованість - 39 349,90 доларів США;

заборгованість по процентам - 7 688,81 доларів США;

пеню за несвоєчасне погашення заборгованості в розмірі 114 844,35 грн

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 12 листопада 2015 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у солідарному порядку на користь ПАТ «УкрСиббанк» 47 038,71 доларів США заборгованості за кредитним договором та 114 844,35 грн пені за прострочення сплати коштів. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 неналежним чином виконував свої зобов`язання за кредитним договором №0 від 11 квітня 2008 року, що є підставою для стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 суми заборгованості.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 31 травня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено. Заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12 листопада 2015 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що оскільки строк виконання основного зобов`язання настав 05 травня 2014 року, а з позовом ПАТ «УкрСиббанк» вперше звернулось у 2014 році (позовна заява датована 23 травня 2014 року, провадження у справі відкрито 25 липня 2014 року), тому суд зробив висновок, що порука на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України не припинилася. Також апеляційний суд зазначив, що залишення пред`явленого позову без розгляду правового значення не має, оскільки про пред`явлення вимоги (позову) поручитель був обізнаний.

Аргументи учасників справи

У червні 2017 року ОСОБА_2 звернулася із касаційною скаргою на заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 12 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 31 травня 2017 року, в якій просить скасувати оскаржені рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди неправильно застосували частину четверту статті 559 ЦК України, оскільки ПАТ «УкрСиббанк» направило вимогу про дострокове повернення коштів 28 березня 2014 року і строк виконання основного зобов`язання настав 07 травня 2014 року, проте із позовом банк звернувся 27 березня 2015 року. Договором поруки не встановлено строк дії поруки, що відповідає висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15. Вказує, що позивач не надав оригіналів документів, що підтверджують факт надання кредиту, а також надання кредиту саме в іноземній валюті. Також суди не встановили чи мав банк ліцензій на здійснення операцій з іноземною валютою. Зазначає, що згідно висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 24 вересня 2014 року у справі № 6-145цс14 грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Короткий зміст ухвал суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

Ухвалою Верховного Суду від 03 грудня 2018 року справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою Верховного Суду від 16 січня 2019 року задоволено заяву судді Курило В. П. про самовідвід у справі № 756/4166/15-ц.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів частково приймає аргументи, які викладені у касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що 11 квітня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_1 кредит в іноземній валюті в сумі 59 000 доларів США строком до 11 квітня 2018 року зі сплатою 13,5 % річних.

Відповідно до пункту 1.2.2. договору про надання споживчого кредиту позичальник зобов`язався повернути кредит у повному обсязі в будь-якому випадку не пізніше 11 квітня 2018 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов цього договору та/або згідно умов відповідної угоди сторін.

Розділом 12 договору про надання споживчого кредиту визначено порядок дострокового повернення кредиту за вимогою банку.

У разі застосування банком права, передбаченого пунктом 12.1 договору про надання споживчого кредиту, порядок дострокового повернення всієї суми кредиту та дострокової сплати плати за кредит є наступним, а саме:

банк повідомляє позичальника про встановлення нового (дострокового) терміну повернення всієї наданої суми кредиту та сплати плати за користування таким кредитом за договором шляхом направлення відповідної письмової вимоги поштою (цінним листом з описом та повідомленням про вручення) за адресою позичальника;

терміни дострокового повернення кредиту та сплати плати за кредит вважаються такими, що настали, а кредит і плата за кредит - обов`язковим до повернення і сплати в повному обсязі з 32 календарного дня, рахуючи з дати одержання позичальником повідомлення (вимоги) банку про дострокове повернення кредиту за умови, що банк направив за адресою позичальника повідомлення (вимогу) про порушення зобов`язання позичальника за договором про дострокове повернення кредиту і плати за кредит, а позичальник не усунув зазначених банком порушень зобов`язань позичальника за договором протягом 31 календарного дня з дати одержання позичальником вказаного повідомлення (вимоги) банку.

11 квітня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 196602, відповідно до якого ОСОБА_2 зобов`язалась відповідати перед банком за виконання ОСОБА_1 усіх своїх зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 11 квітня 2008 року.

ОСОБА_1 належним чином не виконував свої зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 11 листопада 2014 року становить 43 599,77 доларів США, з яких: 39 349,90 доларів США - заборгованість за кредитом, 4 249,87 доларів США - заборгованість по процентам, а також пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитним договором, яка становить 27 720, 99 грн.

28 березня 2014 року відповідачам направлені вимоги № 30-11/11075, №30-11/11076 про необхідність усунення порушень щодо виконання зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту.

Заборгованість ОСОБА_1 станом на 09 червня 2015 року становить 47 038,71 доларів США, з яких: кредитна заборгованість - 39 349,90 доларів США та заборгованість по процентам - 7 688,81 доларів США та пеня за несвоєчасне погашення заборгованості в розмірі 114 844, 35 грн.

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

У статті 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

У постанові Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1451цс16 зроблено висновок, що відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України). З договорів поруки вбачається, що у них не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки (пункт 4.2 договору поруки) про його дію до припинення всіх зобов`язань боржника за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частинні першій статті 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) Велика Палата Верховного Суду відступила від правових висновків Верховного Суду України, викладених у постановах: від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15, від 21 вересня 2016 року у справі № 6-1252цс16.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.

Апеляційний суд встановив, що 28 березня 2014 року відповідачам направлені вимоги № 30-11/11075, № 30-11/11076 про необхідність усунення порушень кредитного договору. Вказану вимогу ОСОБА_1 не отримав, а ОСОБА_2 отримала 04 квітня 2014 року.

У пункті 10.15. договору про надання споживчого кредиту № 0 від 11 квітня 2008 року вказано, що листування між сторонами за цим договором здійснюється шляхом направлення або надання однією стороною відповідних повідомлень (рекомендованих листів) іншій стороні на її адресу, що визначена як адреса для листування у розділі «Адреси, банківські реквізити та підписи сторін» цього договору або за іншою адресою, про яку сторона письмово повідомила іншій стороні при зміні адреси. Підтвердженням факту відправлення повідомлення (рекомендованого листа) є поштова квитанція або інший поштовий документ, що підтверджує факт відправки або вручення або отримання повідомлення. Сторони погодили, що адреса банку для листування, зазначена у цьому договорі, вважається місцем виконання сторонами своїх зобов`язань.

Апеляційний суд не оцінив чи вважається ОСОБА_1 таким, що отримав вимогу про необхідність усунення порушень кредитного договору, з урахуванням пункту 10.15. договору про надання споживчого кредиту № 0 від 11 квітня 2008 року.

Аналіз матеріалів справи свідчить, що у провадженні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області перебувала справа № 357/9721/14-ц за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором. Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 жовтня 2014 року позов ПАТ «УкрСиббанк» залишено без розгляду (Т. 1, а. с. 237-238).

ПАТ «УкрСиббанк» звернулося із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором 27 березня 2015 року.

Згідно з частинами першою та другою статті 303 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи судом апеляційної інстанції) під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

При залишенні рішення суду першої інстанції без змін суд апеляційної інстанції: не встановив коли настав для строк виконання основного зобов`язання; не з`ясував за який період нарахована заборгованість; не врахував, що після настання строку виконання договору кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України; не перевірив та не встановив за який період нараховані відсотки та пеня за кредитним договором; не з`ясував чи існують підстави для припинення поруки. А тому зробив передчасний висновок про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, з огляду на положення статті 400 ЦПК України.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржена ухвала апеляційного суду постановлена з порушенням норм процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає необхідним касаційну скаргу задовольнити частково, оскаржену ухвалу скасувати і передати справу на новий розгляд до апеляційного суду. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 серпня 2017 року виконання оскаржених рішень зупинено до закінчення касаційного провадження. Оскільки оскаржена ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню, то підстави для поновлення виконання оскаржених рішень відсутні.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 31 травня 2017 року скасувати.

Передати справу № 756/4166/15-ц на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції ухвала Апеляційного суду м. Києва від 31 травня 2017 року втрачає законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. М. Коротун

В. І. Крат