Постанова

Іменем України

18 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 308/666/16-ц

провадження № 61-26475св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідач - Оноківська сільська рада Ужгородського району Закарпатської області,

провівши у порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 25 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Кожух О. А., Мацунича М. В., Фазикош Г. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

У січні 2016 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом, який уточнили у процесі розгляду справи, до Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області (далі - Оноківська сільська рада) про скасування рішення, посилаючись на те, що вони є учасниками, а ОСОБА_5 - як учасником так і керівником виробничого кооперативу «Геолог» (далі - ВК «Геолог», Кооператив). Рішенням 32-ї сесії 6-го скликання Оноківської сільської ради від 17 липня 2014 року № 467 було припинено право користування ВК «Геолог» на земельну ділянку площею 0,80 га для розміщення адміністративно-житлової забудови по АДРЕСА_1 . Вважають таке рішення сільської ради незаконним, оскільки воно ґрунтувалося на рішенні загальних зборів Кооперативу від 12 березня 2014 року, оформленому протоколом № 1, про припинення права користування вказаною землею (добровільна відмова землекористувача), яке рішенням Господарського суду Закарпатської області від 19 серпня 2016 року визнано недійсним. Враховуючи викладене, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просили визнати незаконним та скасувати рішення Оноківської сільської ради від 17 липня 2014 року № 467.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 липня 2017 року у складі судді Світлик О. М. позов задоволено. Визнано незаконним та скасовано рішення 32-ї сесії 6-го скликання Оноківської сільської ради від 17 липня 2014 року № 467 «Про припинення права користування земельною ділянкою», згідно з яким припинено право користування ВК «Геолог» на земельну ділянку площею 0,80 га для розміщення адміністративно-житлової забудови, розташованої по АДРЕСА_1 . Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що згідно з висновком судової почеркознавчої експертизи ОСОБА_1 не підписувала протокол загальних зборів учасників ВК «Геолог» від 12 березня 2014 року, на підставі якого Оноківська сільська рада прийняла рішення від 17 липня 2014 року № 467 «Про припинення права користування земельною ділянкою». Крім того, рішенням Господарського суду Закарпатської області від 19 серпня 2016 року вказаний протокол визнаний недійсним у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 була відсутня на зборах через недотримання порядку їх скликання і проведення. З урахуванням наведених обставин суд вважав, що рішенням сільської ради порушені права позивачів як учасників ВК «Геолог», оскільки встановлено відсутність їх волевиявлення на відмову від земельної ділянки на користь сільської ради або делегування повноважень на вчинення такої дії керівником Кооперативу одноособово, що свідчить про обґрунтованість позовних вимог.

Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 25 вересня 2017 року апеляційну скаргу Оноківської сільської ради задоволено. Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 липня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не є і не були користувачами спірної земельної ділянки, оскільки ця ділянка перебувала в користуванні ВК «Геолог» як юридичної особи, яка повинна здійснювати захист своїх прав самостійно. За таких обставин ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як фізичні особи не мають цивільного права, за захистом якого вони звернулися до суду, тобто є неналежними позивачами.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги.

У жовтні 2017 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 25 вересня 2017 року, а рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 липня 2017 року залишити в силі.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення апеляційного суду є незаконним, оскільки сама по собі участь у ВК «Геолог» дає право позивачам діяти і в інтересах Кооперативу, не звертаючись до суду з позовом від його імені, а також - діяти самостійно як фізичні особи, права яких порушені припиненням права користування спірною земельною ділянкою.

Рух справи в суді касаційної інстанції.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

16 травня 2018 року справу № 308/666/16-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є учасниками, а ОСОБА_5 - учасником та керівником ВК «Геолог», який має статус юридичної особи.

На підставі державного акта на право постійного користування землею серії ЗК № 01200048 у постійному користуванні ВК «Геолог» перебувала земельна ділянка площею 1,03 га для розміщення адміністративно-житлової забудови по АДРЕСА_1 . Однак рішенням 12-ї сесії 4-го скликання Оноківської сільської ради від 18 червня 2004 року частина вказаної ділянки площею 0,23 га була вилучена з постійного користування Кооперативу та переведена в землі запасу сільської ради. Земельній ділянці площею 0,80 га присвоєно кадастровий номер :11:018:0073.

Рішенням загальних зборів ВК «Геолог» від 12 березня 2014 року, оформленим протоколом № 1, вирішено припинити право користування земельною ділянкою площею 0,80 га.

За результатом розгляду заяви директора ВК «Геолог» ОСОБА_5 рішенням 32-ї сесії 6-го скликання Оноківської сільської ради від 17 липня 2014 року № 467 було припинено право користування Кооперативу на вказану ділянку.

Висновком криміналістичної експертизи з дослідження почерку та підписів від 09 червня 2016 року № 2078, складеним експертом Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз, підтверджується, що підписи від імені ОСОБА_1 , розташовані після слів «Голова зборів», перед прізвищем « ОСОБА_1 » та після слів « ОСОБА_1 » у протоколі № 1 загальних зборів учасників ВК «Геолог» від 12 березня 2014 року, виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 19 серпня 2016 року в справі № 907/455/16 визнано недійсним рішення загальних зборів ВК «Геолог» від 12 березня 2014 року, оформлене протоколом № 1, щодо припинення права користування земельною ділянкою площею 0,80 га. Судом встановлено, зокрема, що право ОСОБА_1 як окремого члена Кооперативу на участь у загальних зборах і голосуванні при прийнятті рішення є порушеним та підлягає захисту з огляду на її відсутність на зборах через недотримання порядку їх скликання і проведення.

Основи функціонування кооперації в Україні визначені Законом України «Про кооперацію» та главою 10 Господарського кодексу України. Так, відповідно до статті 2 Закону України «Про кооперацію» кооператив - юридична особа, утворена фізичними та/або юридичними особами, які добровільно об`єдналися на основі членства для ведення спільної господарської та іншої діяльності з метою задоволення своїх економічних, соціальних та інших потреб на засадах самоврядування; виробничий кооператив - кооператив, який утворюється шляхом об`єднання фізичних осіб для спільної виробничої або іншої господарської діяльності на засадах їх обов`язкової трудової участі з метою одержання прибутку.

Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про кооперацію» основними правами члена кооперативу є: участь в господарській діяльності кооперативу, а також в управлінні кооперативом, право голосу на його загальних зборах, право обирати і бути обраним в органи управління; користування послугами кооперативу; одержання кооперативних виплат та виплат на паї; одержання паю у разі виходу з кооперативу в порядку і в строки, визначені його статутом; право вносити пропозиції щодо поліпшення роботи кооперативу, усунення недоліків у роботі його органів управління та посадових осіб; право звертатися до органів управління та органів контролю за діяльністю кооперативу, посадових осіб кооперативу із запитами, пов`язаними з членством у кооперативі, діяльністю кооперативу та його посадових осіб, одержувати письмові відповіді на свої запити.

Відповідно до статті 16 Закону України «Про кооперацію» виконавчим органом кооперативу є правління, яке очолює голова, повноваження якого визначаються статутом кооперативу. Виконавчий орган підзвітний вищому органу управління кооперативу і несе перед ним відповідальність за ефективність роботи кооперативу. У кооперативі, до складу якого входить менше ніж 10 членів, обирається лише голова кооперативу. Виконавчий орган кооперативу: здійснює управління кооперативом у період між загальними зборами членів кооперативу, забезпечує виконання їх рішень; представляє кооператив у відносинах з органами державної влади та органами місцевого самоврядування, міжнародними організаціями, юридичними та фізичними особами; укладає угоди між кооперативом та іншими особами; діє від імені кооперативу в межах, передбачених статутом кооперативу.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Разом з тим стаття 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак, зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду з позовом за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

З урахуванням викладеного для вирішення спору, який виник на підставі звернення до суду позивача, який вважає порушеними, невизнаними або оспореними свої, зокрема майнові права, суду необхідно встановити наявність у позивача такого права, факт його порушення і у зв`язку із зазначеним з`ясувати, чи правильний спосіб захисту свого права обрано позивачем при зверненні до суду.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вказували на те, що рішенням сільської ради були порушені їх права як учасників ВК «Геолог», оскільки їх волевиявлення щодо відмови від земельної ділянки Кооперативу на користь сільської ради було відсутнє.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.

Встановивши, що передана сільській раді земельна ділянка перебувала в користуванні ВК «Геолог» як юридичної особи, яка наділена повноваженнями здійснювати захист своїх прав самостійно, суд апеляційної інстанції правильно виходив з того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як фізичні особи не мають цивільного права, за захистом якого вони звернулися до суду, тобто є неналежними позивачами, у зв`язку з чим дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для скасування рішення місцевого суду та відмови в задоволенні позову.

Аргументи касаційної скарги про те, що сама по собі участь у ВК «Геолог» дає право ОСОБА_1 та ОСОБА_2 діяти в інтересах Кооперативу, не звертаючись до суду з позовом від його імені, а також - діяти самостійно як фізичні особи, права яких порушені припиненням права користування спірною земельною ділянкою, не заслуговують на увагу, оскільки лише виконавчий орган наділений правом представляти кооператив у відносинах з органами державної влади, а не його члени, а також - діяти від імені кооперативу в межах, передбачених статутом.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Згідно з частиною третьою статті 401 та частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.

Оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції відповідає вимогам закону й підстави для його скасування відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 25 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

С. О. Карпенко

М. Ю. Тітов