Постанова

Іменем України

04 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 462/6463/15-ц

провадження № 61-10798 св 19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Кривцової Г. В., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивачі: Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 27 червня 2017 року у складі судді Ліуша А. І. та постанову Львівського апеляційного суду від 05 квітня 2019 року у складі колегії суддів: Крайник Н. П., Шеремети Н. О., Цяцяка Р. П.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі - ПАТ «Альфа-Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 27 серпня 2008 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк» та відповідачем укладений кредитний договір на суму 49 700 доларів США, за умовами якого відповідач ОСОБА_1 зобов`язалася повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування кредитом в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором та графіком погашення кредиту.

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору утворилась заборгованість за договором від 27 серпня 2008 року № 1301/0808/71-151, яка складається 47 860,26 доларів США, що становить 1 034 345 грн 17 коп. - заборгованість за кредитом, 3 012,01 доларів США, що становить 65 094 грн 88 коп. - проценти за користування кредитом, 497,47 доларів США, що становить 10 751 грн 21 коп. - пеня.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_2 укладений договір поруки № 1301/0808/71-151-Р-1, за умовами якого він взяв на себе зобов`язання перед банком відповідати за зобов`язаннями відповідача ОСОБА_1 , що виникають з умов кредитного договору.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором укладений договір поруки між банком та ОСОБА_3 № 1301/0808/71-151-Р-2, за умовами якого він взяв на себе зобов`язання перед банком відповідати за зобов`язаннями відповідача ОСОБА_1 , що виникають з умов кредитного договору.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_4 укладений договір поруки № 1301/0808/71-Р-3, відповідно до якого вона взяла на себе зобов`язання перед банком відповідати за зобов`язаннями відповідача ОСОБА_1 , що виникають з умов кредитного договору.

Ураховуючи викладене, ПАТ «Альфа-Банк» просило стягнути солідарно з відповідачів на його користь 1 034 345 грн 17 коп. заборгованості за кредитом, 65 094 грн 88 коп. заборгованості за процентами, 10 751 грн 21 коп. пені.

У грудні 2015 року ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 звернулися до ПАТ «Альфа-Банк» із зустрічним позовом про визнання кредитного договору недійсним, визнання недійсним договору іпотеки та визнання договорів поруки недійсними.

Зустрічний позов мотивовано тим, що 27 серпня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір на суму 49 700,00 доларів США та з метою забезпечення виконання зобов`язань за таким (кредитним договором від 27 серпня 2008 року) були укладені договори поруки між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Разом з тим при укладенні кредитного договору банком були порушені встановлені вимоги законодавства, оскільки перед укладенням кредитного договору банк не надав позичальнику у письмовій формі повної інформації про умови кредитування та орієнтовану сукупну вартість кредиту. Також банк не визначив порядок обчислення розміру щомісячного ануїтетного платежу та графік погашення кредиту та сплати відсотків. Крім того, банк у кредитному договорі не зазначив сукупну вартість кредиту та реальну процентну ставку, а згідно з висновком експертного дослідження від 18 грудня 2015 року № 43 реальна процентна ставка за кредитним договором становить 13,87 %, що на 01,37 % більше ніж передбачено умовами кредитного договору, що суттєво впливає на обсяг їх відповідальності за цим кредитним договором.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 просили визнати недійсними кредитний договір від 27 серпня 2008 року № 1301/0808/71-151, укладений між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 , іпотечний договір від 27 серпня 2008 року, укладений між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 , договори поруки від 27 серпня 2008 року № 1301/0808/71-151-Р-1, № 1301/0808/71-151-Р-2, № 1301/0808/71-151-Р-3 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 27 червня 2017 року у задоволенні позову ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ПАТ «Альфа-Банк» про визнання кредитного договору недійсним, визнання недійсним договору іпотеки та визнання договорів поруки недійсними відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що наданий банком суду розрахунок не дає можливості встановити дійсну заборгованість позичальника за кредитним договором та виключає можливість суду переконатися в його правильності. Крім того, з розрахунку заборгованості за кредитним договором від 27 серпня 2008 року № 1301/0808/71-151 вбачається, що останній платіж позичальник ОСОБА_1 здійснила у вересні 2014 року, а позивач звернувся до поручителів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 лише 25 серпня 2015 року, що перевищує шестимісячний строк, встановлений статтею 559 ЦК України, та за відсутності доказів того, що поручителям надсилалася вимога про дострокове повернення кредиту протягом шести місяців з дня прострочення виконання зобов`язання, порука вважається припиненою.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 суд виходив з того, що обставини, на які посилаються відповідачі у зустрічній позовній заяві, можуть слугувати підставою лише для визнання недійсними окремих частин правочинів - кредитного договору від 27 серпня 2008 року № 1301/0808/71-151 та договорів поруки від 27 серпня 2008 року № 1301/0808/71-151-Р-1, №1301/0808/71-151-Р-2, № 1301/0808/71-151-Р-3, а не визнання таких правочинів недійсними в цілому.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Львівського апеляційного суду від 05 квітня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 залишено без задоволення.

Апеляційну скаргу ПАТ «Альфа-Банк» залишено без задоволення.

Рішення Залізничного районного суду міста Львова від 27 червня 2017 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Таких підстав позивачами за зустрічним позовом не наведено. З часу укладення кредитного договору ОСОБА_1 виконувала його, що свідчить про те, що вона погодилася з усіма умовами підписаного нею договору.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У червні 2019 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ухвалити нове рішення про задоволення зустрічного позову.

В іншій частині рішення апеляційного суду не оскаржується, тому відповідно до статті 400 ЦПК України в касаційному порядку не переглядається.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою судді Верховного Суду від 11 червня 2019 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У липні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 31 липня 2019 року справу за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ПАТ «Альфа-Банк» про визнання кредитного договору недійсним, визнання недійсним договору іпотеки та визнання договорів поруки недійсними призначено до судового розгляду в складі колегії з п`яти суддів.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами проігноровано норми Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Судами попередніх інстанцій не враховано, що в кредитному договорі всупереч вимогам, що встановлені Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, не вказано детального розпису загальної вартості кредиту в грошовому виразі; порядок обчислення процентних доходів; перелік, розмір і базу розрахунку всіх комісій; перелік і розмір інших фінансових зобов`язань споживача, які виникають на користь третіх осіб; реальної відсоткової ставки; абсолютного значення подорожчання кредиту; відсутній графік погашення кредиту; відсутня інформація про відкриття банківського рахунку, відкритого з метою зарахування на нього суми наданого кредиту; відсутнє попередження споживача, що безпосередньо валютні ризики несе споживач. Крім того, відповідно до статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Короткий зміст позиції інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу учасники справи до суду не подали.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

27 серпня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 1301/0808/71-151, за умовами якого ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 49 700,00 доларів США строком до 26 серпня 2038 року, зі сплатою 12,50 % за користування кредитом та зобов`язувалася повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування кредитом у строки та на умовах, що передбачені кредитним договором та графіком погашення кредиту.

15 червня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа Банк» укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором, укладеним між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 від 27 серпня 2008 року № 1301/0808/71-151.

З метою забезпечення виконання зобов`язання за цим кредитним договором ОСОБА_1 згідно з іпотечним договором від 27 серпня 2008 року передала в іпотеку ВАТ «Сведбанк» квартиру АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 75, 76).

На забезпечення виконання кредитного договору від 27 серпня 2008 року № 1301/0808/71-151 між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 укладений договір поруки від 27 серпня 2008 року № 1301/0808/71-151-Р-1; між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3 - договір поруки від 27 серпня 2008 року № 1301/0808/71-151-Р-2; між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_4 - договір поруки від 27 серпня 2008 року № 1301/0808/71-151-Р-3, відповідно до яких поручителі взяли на себе зобов`язання перед банком відповідати за зобов`язаннями ОСОБА_1 за кредитним договором.

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору утворилась заборгованість за договором від 27 серпня 2008 року № 1301/0808/71-151, яка складає 47 860,26 доларів США.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Звертаючись до суду з зустрічним позовом про визнання кредитного договору недійсним, визнання недійсним договору іпотеки та визнання договорів поруки недійсними ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 посилалися на те, що вказані договори укладено з порушенням вимог статей 11, 18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів».

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 6 Закону України від 12 липня 2001 року № 2664-III «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір про надання фінансових послуг (яким відповідно до статті 4 цього Закону є договір про надання споживчого кредиту) повинен містити розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків.

Згідно із частинами першою, третьою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки.

Згідно з положеннями частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Згідно з положеннями частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Статтями 15, 23 Закону України «Про захист прав споживачів» не передбачено такої підстави для визнання кредитного договору недійсним, як надання/ненадання суб`єктом господарювання інформації споживачеві послуг про орієнтовну сукупну вартість кредиту, вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту, тощо. У таких випадках споживач може наділятися правом на розірвання договору, правом на відшкодування завданих йому збитків.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 до ПАТ «Альфа-Банк» про визнання кредитного договору недійсним, визнання недійсним договору іпотеки та визнання договорів поруки недійсними, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що обставини, на які посилаються ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 у зустрічній позовній заяві, можуть слугувати підставою лише для визнання недійсними окремих частин правочинів - кредитного договору від 27 серпня 2008 року № 1301/0808/71-151 та договорів поруки № 1301/0808/71-151-Р-1, №1301/0808/71-151-Р-2, № 1301/0808/71-151-Р-3, а не визнання таких правочинів недійсними в цілому.

Встановивши, що судами попередніх інстанцій правильно застосовано норми матеріального права до спірних правовідносин із дотриманням норм процесуального права, інших доводів незаконності та необґрунтованості оскаржуваного судового рішення у касаційній скарзі не наведено, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувані судові рішення в частині зустрічного позову ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 до ПАТ «Альфа-Банк» про визнання кредитного договору недійсним, визнання недійсним договору іпотеки та визнання договорів поруки недійсними підлягають залишенню без змін.

В іншій частині рішення апеляційного суду не оскаржувалося, тому відповідно до статті 400 ЦПК України в касаційному порядку не переглядалося.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задовлення.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 27 червня 2017 року та постанову Львівського апеляційного суду від 05 квітня 2019 року в частині зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання кредитного договору недійсним, визнання недійсним договору іпотеки та визнання договорів поруки недійсними залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Г. В. Кривцова

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк