Ухвала

07 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 523/8405/14-ц

провадження № 61-28856св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Пророка В. В., Фаловської І. М.

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження заяву судді Фаловської І. М. про самовідвід у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя, визнання права власності і усунення перешкод у користуванні майном, за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання майна особистою власністю, визначення часток у спільній сумісній власності, припинення права спільної сумісної власності, визнання права особистої приватної власності, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 4 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області

від 29 червня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя, визнання права власності і усунення перешкод у користуванні майном.

У жовтні 2014 року ОСОБА_5 звернулась із зустрічним позовом до ОСОБА_4 про визнання майна особистою власністю, визначення часток у спільній сумісній власності, припинення права спільної сумісної власності, визнання права особистої приватної власності.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 04 березня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково. Визнано за ОСОБА_4 право власності на 46/100 частин трьохкімнатної квартири АДРЕСА_2 Визнано за ОСОБА_5 право власності на 54/100 частини трьохкімнатної квартири АДРЕСА_2 Припинено право сумісної власності подружжя на вказану квартиру. Усунуто перешкоди в користуванні власністю шляхом вселення ОСОБА_4 в квартиру АДРЕСА_2 У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_5 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 23 червня 2015 року рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 04 березня 2015 року скасовано. Позов ОСОБА_4 задоволено частково. Зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено частково. Здійснено поділ спільного сумісного майна подружжя - квартири АДРЕСА_1. Визнано за ОСОБА_5 право власності на квартиру АДРЕСА_1. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 66 090,50 грн в рахунок грошової компенсації 8,99 % вартості вказаної квартири. В решті позову ОСОБА_4 та зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 грудня 2016 року рішення апеляційного суду Одеської області від 23 червня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

При новому розгляді справи, ухвалою апеляційного суду Одеської області від 29 червня 2017 року рішення Суворовського районного суду м. Одеси

від 04 березня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі, поданій у липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року дану справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до вимог статті 33 ЦПК України, автоматизованою системою розподілу справ визначено колегію суддів у складі судді-доповідача Висоцької В. С. та суддів: Пророка В. В. і Фаловської І. М.

При вивченні даного касаційного провадження суддею Верховного Суду Фаловською І. М. заявлено самовідвід з підстав, визначених пунктом 5 частини першої статті 36 ЦПК України.

Заява підлягає задоволенню з огляду на таке.

Заява аргументована тим, що за час перебування ФаловськоїІ. М. на посаді судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вона ухвалою від 02 жовтня 2015 року відмовила ОСОБА_5 у відкритті касаційного провадження на рішення апеляційного суду Одеської області від 23 червня 2015 року, ухваленого у даній справі. У подальшому за касаційною скаргою ОСОБА_4

21 грудня 2016 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ постановлено ухвалу про скасування рішення апеляційного суду Одеської області від 23 червня 2015 року, ухваленого у даній справі, та направлення справи на новий апеляційний розгляд.

Справу переглянуто в апеляційному порядку.

Отже, погоджуючись з рішенням апеляційного суду Одеської області

від 23 червня 2015 року, яке в подальшому було скасовано, суддя

Фаловська І. М. висловила свою думку в справі, що може у учасників справи викликати сумніви при новому перегляді в неупередженості судді.

Пунктом 5 частини першої статті 36 ЦПК України встановлено, що суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об'єктивності судді.

Європейський суд з прав людини вказав, що наявність безсторонності відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб'єктивним та об'єктивним критеріями. Відповідно до суб'єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об'єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно суб'єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного. Стосовно об'єктивного критерію, то це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об'єктивно обґрунтованими (BELUKHA v. UKRAINE, N 33949/02, § 49 - 52, ЄСПЛ, від 09 листопада 2006 року).

Ураховуючи наведене, та з метою недопущення сумніву сторони у справі в об'єктивності та неупередженості суддів у розгляді даної справи, та забезпечення довіри учасників справи до судових рішень Верховного Суду, колегія суддів прийшла до висновку, що заява суддів Фаловської І. М. про самовідвід підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 36, 39, 40 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ :

Заяву судді Фаловської І. М. про самовідвід у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя, визнання права власності і усунення перешкод у користуванні майном, за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання майна особистою власністю, визначення часток у спільній сумісній власності, припинення права спільної сумісної власності, визнання права особистої приватної власності, задовольнити.

Передати справу для проведення повторного автоматизованого розподілу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

В. В. Пророк

І. М. Фаловська