Ухвала

17 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 753/16673/17

провадження № 61-15894ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Грушицького А. І., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 05 березня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 30 липня 2019 року в справі за позовом комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району міста Києва» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району міста Києва» звернулося в суд з позовними вимогами до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані відповідачі у 3-х кімнатній квартирі (житлова площа 40,90 кв. м), яка є неприватизована, відповідно керуюча компанія забезпечує надання відповідачам послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій з 01 травня 2015 року. Відповідачі своєчасно та в повному обсязі не сплачували вартість наданих послуг, внаслідок чого заборгованість за період з 01 травня 2015 року по

31 липня 2017 року складає 5 800,96 грн.

КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району міста Києва» просило стягнути на свою користь солідарно з ОСОБА_2 , який є власником особового рахунку, з ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 заборгованість за послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій за період з 01 травня 2015 року по 31 липня 2017 року у розмірі

5 800,96 грн, 3 % річних у розмірі 182,00 грн; стягнути солідарно з

ОСОБА_2 , який є власником особового рахунку, з ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району міста Києва» судовий збір у розмірі 1 600,00 грн.

В судовому засіданні Дарницького районного суду міста Києва представник позивача Шелудько Ю. М. позовні вимоги збільшила, збільшені вимоги підтримала, просила їх задовольнити, пояснивши, що позивач є експлуатуючою організацією житлового будинку АДРЕСА_1 , а відповідачі є користувачами квартири АДРЕСА_1 . З 01 травня 2015 року по 31 грудня 2017 року, відповідачі, отримуючи житлові послуги з утримання будинку, споруд і прибудинкової території, не сплачують їх вартості, в результаті чого виникла заборгованість, що складає 8 543,58 грн, які просить стягнути у судовому порядку разом з 1 082,21 грн інфляційних втрат, 287,82 грн - 3 % річних згідно з частиною другою статті 625 ЦК України та судовими витратами по сплаті судового збору.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 05 березня 2019 року, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 30 липня 2019 року, позовні вимоги КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району міста Києва» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 солідарно на користь КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району міста Києва» 8 543,58 грн в рахунок стягнення заборгованості за утримання будинку, споруд і прибудинкової території за період з 01 травня 2015 року по 31 грудня 2017 року, 1 082,21 грн інфляційних втрат, 287,82 грн - 3 %річних, а всього 9 913,61 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду касаційної інстанції із касаційною скаргою на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 05 березня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 30 липня 2019 року, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить судові рішення скасувати.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Предметом позову, з урахуванням збільшених позовних вимог, у цій справі

є стягнення заборгованості за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території у розмірі 8 543,58 грн, інфляційних втрат у розмірі 1 082,21 грн, 3 % річних у розмірі 287,82 грн, а всього 9 913,61 грн.

Ціна позову у даній справі становить 9 913,61 грн, яка станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921 х 100 = 192 100).

ОСОБА_1 вказує, що справа має для нього виняткове значення. Проте ОСОБА_1 не обґрунтовує, в чому проявляється виняткове значення для нього цієї справи і до матеріалів касаційної скарги не додано будь-яких доказів на підтвердження цих обставин.

Доводів щодо наявності підстав для відкриття касаційного провадження у справі відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, заявником не наведено.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб (пункт 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків не встановлено, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 05 березня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 30 липня 2019 року в справі за позовом комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району міста Києва» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя А. І. Грушицький