КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2019 року місто Київ

Справа 754/6533/18

Апеляційне провадження № 22-ц/824/8311/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Желепи О.В.,

суддів: Іванченко М.М., Рубан С.М.,

секретар судового засідання Миронюк І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 19 березня 2019 року (ухвалене в складі судді Саламон О.Б. повний текст судового рішення складено 29 березня 2019 року )

в справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за порушення умов договору про надання юридичних послуг,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою з вимогою до ОСОБА_2 , в якій просив стягнути з відповідача за договором про надання правової допомоги пеню у розмірі 22 080 грн., 3 % плати за користування чужими грошима у розмірі 22 080 грн., штраф - 80 000 грн та суму боргу у розмірі 8 000 грн.

Вимоги мотивував тим, що відповідач ОСОБА_2 звернувся до позивача ФОП ОСОБА_1 за правовою допомогою, у зв`язку з тим, що вважав порушеним своє право на пенсійне забезпечення зі сторони органів Пенсійного фонду України, а саме у зв`язку з виплатою йому пенсії в зменшеному розмірі в порівнянні з тим, на який він заслуговує. Відповідачу було запропоновано тимчасово відмовитись від пенсії з метою її поновлення в більшому розмірі. У зв`язку з вказаним, було укладено договір про надання юридичних послуг від 14 лютого 2017 року. Предметом договору є надання оплатних юридично - консультативних послуг щодо припинення та наступного поновлення пенсії відповідачу відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 19 березня 2019 року позовну заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за порушення умов договору про надання юридичних послуг залишено без задоволення.

Не погодившись з таким рішенням , позивачподав апеляційну скаргу в якій просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі.

В апеляційній скарзі посилався на незаконність оскаржуваного рішення, яке прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, невідповідності висновків суду дійсним обставинам справи.

Вказує на те, що є недоведеним, що позивач порушував умови договору, а відповідно відповідач не мав права в односторонньому порядку розривати договір.

Відсутність акту прийому передачі виконаних робіт не позбавляє відповідача від обов`язку оплатити надані послуги.

Також в апеляційній скарзі посилається на постанови Верховного Суду від 25 січня 2018 року у справах №№401/1466/15-ц, 750/3888/16-ц; від 25 липня 2018 року №755/526/17.

Зазначає, що вимога про визнання недійсним п. 5.1.3 Договору відповідачем не заявлялась. Згідно ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили (постанова ВС від 23.01.2018 по справі № 203/2612/13-ц).

Таким чином, місцевий суд, упереджено надаючи перевагу виключно поясненням відповідача (акцентуючи увагу на незрозумілих поневіряннях відповідача), зробив неможливим захист порушених прав.

У відзиві представник відповідача заперечувала проти апеляційної скарги з підстав її необґрунтованості, безпідставності та вважає її такою, що не підлягає задоволенню, оскільки рішення Деснянського районного суду м. Києва від 19.03.2019 ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, обставини справи встановлені повно та досліджені всебічно.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача доводи скарги підтримав.

Представник відповідача доводи скарги заперечував.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона зобов`язується за завданням другої сторони надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності. а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу.

Згідно ч.1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі. у строки та в порядку. що встановлені договором.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд вважав встановленими такі обставини.

14 лютого 2017 року між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір про надання юридично-консультативних послуг щодо поновлення пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з застосуванням середньої заробітної плати (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, що застосовуються у році, в якому поновлюється пенсія.

Відповідно до умов договору замовник доручає, а виконавець зобов`язується надати юридично - консультативні послуги щодо припинення та наступного поновлення пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

П.4.6 Договору передбачено, що замовник зобов`язаний надати на працівників виконавця нотаріально посвідчену довіреність від свого імені.

03 лютого 2017 року ОСОБА_1 на підставі нотаріально посвідченої довіреності уповноважив ОСОБА_3 , ОСОБА_7, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 представляти його інтереси. (а.с.25)

11 квітня 2016 року між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_6 укладено трудовий договір про те, що ОСОБА_1 надає ОСОБА_6 роботу на посаді юриста (а.с.32)

14 лютого 2017 року ОСОБА_2 на підставі нотаріально посвідченої довіреності уповноважив ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 представляти інтереси з питань, пов`язаних з оформлення, нарахування, перерахунку пенсії. (а.с.24)

Як наслідок укладених договору та довіреностей, в інтересах відповідача була подана заява до Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про припинення виплати пенсії від 15.02.2017 р.

Листом від 21.02.2017 р. було відмовлено у задоволенні заяви, однак це рішення оскаржене в суді.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 15.06.2017 р. по справі 754/2994/17 позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено, зобов`язано Лівобережне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві припинити ОСОБА_2 виплату пенсії у зв`язку з відмовою від неї.

В подальшому листом від 05.01.2018 р. повідомлено про припинення пенсії.

Як наслідок, в подальшому, в інтересах відповідача подано заяву про поновлення пенсії від 09.02.2018 р. В результаті пенсію поновлено, однак у меншому розмірі і зі старим показником середньої заробітної плати, тому в інтересах відповідача була подана заява від 28.03.2018 р., якою просили усунути недоліки поновлення пенсії.

Як зазначено позивачем, наступним кроком у реалізації договірних зобов`язань було б отримання відмови Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві вчиняти будь - які додаткові дії та оскарження зазначеного рішення до суду.

Стороною позивача зазначено, що існує напрацьована практика щодо такого оскарження, однак 02.04.2018 р. на адресу позивача надійшов лист відповідача, яким він повідомив про скасування раніше виданої довіреності і такою дією відповідач унеможливив подальше виконання договірних зобов`язань зі сторони відповідача, що є порушенням умов договору та зобов`язання сплати штрафу у п`ятикратному розмірі від ціни (суми) позову.

П.5.1.3 ждоговору передбачено, що у випадку вирішення справи на користь замовника - (повного або часткового задоволення позову), замовник додатково сплачує грошову винагороду в розмірі 8 000 грн. не пізніше 10 днів з дня набрання рішенням суду законної сили або не пізніше 10 днів з дня поновлення пенсії.

П.9 передбачено, що замовник в разі несплати (несвоєчасної оплати) коштів передбачених п.5.1.1 та п. 5.1.2 сплачує пеню в розмірі 3 % за кожен день прострочення від загальної суми боргу. Також на суму боргу нараховується плата за користування чужими грошима відповідно до ст. 625 ЦК України в розмірі 3 % за кожен день прострочення від загальної суми боргу.

П.10 передбачено, що в разі вчинення дій, що свідчать про односторонню відмову заявника від договору, замовник зобов`язаний сплатити штраф в 5 - ти кратному розмірі від ціни (суми) договору.

Як встановлено, договором від 16 листопада 2017 року внесено зміни до п.5.1.3 договору від 14 лютого 2017 року, а саме….. у випадку вирішення справи на користь замовника - (повного або часткового задоволення позову), замовник додатково сплачує грошову винагороду в розмірі 8 000 грн. не пізніше 10 днів з дня набрання рішенням суду законної сили».

Згідно умов п. п. 5.1.1, 5.1.2 договору Замовник сплачує на користь виконавця попередню оплату в розмірі 8000 грн. (без ПДВ) в день укладення цього договору; у випадку представництва інтересів Замовника працівниками Виконавця в суді та інших державних органів Замовника сплачує на користь Виконавця оплату в розмірі 800 грн. (без ПДВ) не пізніше 3 днів до дня вчинення представницької дії.

Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що відповідач сплатив позивачу 8000 грн. передплати за надані юридичні послуги.

Згідно умов п. 9 договору замовник в разі не сплати (не своєчасної оплати) коштів, передбачених п. 5.1.3 цього договору сплачує на користь виконавця пеню в розмірі 3 % за кожен день прострочення від загальної суми боргу.

Як зазначалося вище, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 15.06.2017 р. зобов`язано ЛОУПФУ в м. Києві припинити ОСОБА_2 виплату пенсії у зв`язку з відмовою від неї. Як наслідок в інтересах відповідача подано заяву про поновлення виплати пенсії від 09.02.2018 р., в результаті пенсію відповідачу поновлено, однак у меншому розмірі і зі старим показником середньої заробітної плати, тому в інтересах відповідача була подана заява від 28.03.2018 р. ЛОУПФУ в м. Києві, якою просили усунути вищезазначені недоліки поновлення пенсії.

30.03.2018 р. відповідач звернувся до позивача з листом-вимогою роз`яснити подальші кроки та перспективи отримання пенсії у обіцяному позивачем розміру. Проте і на цей лист відповіді не було отримано, що свідчить про порушення саме позивачем п. 4.7 договору про надання юридичних послуг від 14 лютого 2017 року, згідно якого до права Замовника належить право «Отримувати від Виконавця інформацію про виконання Виконавцем своїх зобов`язань за цим договором на письмову вимогу Замовника ».

Проте позивач вважає, що відповідач, здійснивши односторонню відмову від Договору, порушив п. 10 Договору, а відтак зобов`язаний повернути йому 3 % пені у розмірі 22080 грн., 3% плати за користування чужими грошима у розмірі 22080 грн., штраф в п`ятикратному розмірі від ціни (суми) Договору у розмірі 80 000 грн. та суму боргу 8 000 грн.

З приводу стягнення суми боргу у розмірі 8 000 грн., суд встановив безпідставність такої вимоги, оскільки умовами договору від 16 листопада 2017 року про внесення змін до договору про надання юридичних послуг від 14 лютого 2017 року, сторони узгодили викладення п. 5.1.3. Договору про надання юридичних послуг від 14 лютого 2017 року в наступній редакції: у випадку вирішення справи на користь Замовника - (повного або часткового задоволення позову), Замовник додатково сплачує на користь Виконавця грошову винагороду в розмірі 8000 грн. (без ПДВ) не пізніше 10 днів з дня набрання рішенням суду законної сили.

Отже, обов`язок Виконавця сплатити додаткові 8000 грн. ставився в залежність від позитивного рішення суду.

Тобто, ані дії зі звернення до суду, ані винесення відмовного рішення з цього питання не покладають обов`язку на виконавця сплачувати ці додаткові кошти.

Посилання позивача на напрацьовану ним судову практику щодо оскарження відмови пенсійних органів на дві справи - 758/13931/17, 814/2980/17 не є доказом того, що безумовно було б ухвалено позитивне рішення з питання призначення пенсії ОСОБА_2 в більшому розмірі, в разі, якби відповідач не відкликав довіреність.

В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, формулювання п. 5.1.3. Договору про надання юридичних послуг від 14 лютого 2017 року «грошову винагороду в розмірі 8000 грн.» підтверджує той факт, що передбачений платіж є саме винагородою за позитивне рішення, а не обов`язковим платежем, що входить в ціну (суму) цього договору.

Згідно п.п. 5.1.1, 5.1.2 п. 5.1 «Вартість послуг, що надається Виконавцем Замовнику згідно цього Договору, визначається наступним чином: 5.1.1. Замовник сплачує на користь Виконавця попередню оплату в розмірі 8000 грн (без ПДВ) в день укладення цього договору. 5.1.2. У випадку представництва інтересів Замовника працівниками Виконавця в суді та інших державних органах, Замовник сплачує на користь Виконавця оплату в розмірі 800 грн. (без ПДВ) не пізніше 3 днів до дня вчинення представницької дії.

Отже, попередня оплата та представницькі складають вартість послуг, що надаються за цим Договором.

Згідно розрахункової квитанції серії АБІА № 186518 ОСОБА_2 вніс попередню оплату за надані юридичні послуги. Факт вчинення дій представниками позивача в інтересах відповідача свідчать про своєчасну сплату останнім коштів передбачених п. 5.1.2. Договору.

Пункт 5.1.3 передбачає виплату винагороди, яка залежить виключно від позитивних результатів, інакше кажучи, преміювання.

Суд також встановив відсутність підстав, для стягнення з відповідача пені та штрафу, а також 3% річних, оскільки не встановив винної поведінки відповідача та не настання події, з якою пов`язувався обов`язок додатково платити 8 000 грн.

Дослідивши наявні в справі письмові докази, колегія суддів приходить до висновку, що вищенаведені обставини справи, які суд вважав встановленими є доведеними.

Висновки суду відповідають встановленим обставинам та вимогам Закону.

Доводи апеляційної скарги з приводу односторонньої відмови позивача від договору , шляхом скасування довіреності, що позбавило позивача можливості досягти позитивного результату та наявності підстав для застосування штрафів, колегія суддів не приймає з огляду на наступне.

п. 10 Договору не містить такої умови для застосування штрафних санкцій, як скасування довіреності.

У відповідності до умов п. 10 Договору в разі вчинення дій, що свідчать про односторонню відмову заявника від договору (зокрема, несплата представницьких дій згідно п. 5.1.2, не повідомлення про день та час судових засідань, залучення до участі у справі інших представників без згоди виконавця) - зобов`язаний сплатити штраф в п`ятикратному розмірі від (ціни)суми цього Договору.

У разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом (ч. 2 ст. 615 ЦК України).

Таким чином, для можливості односторонньої відмови від зобов`язання необхідною є наявність одночасно двох умов: порушення зобов`язання, тобто його невиконання або неналежне виконання (ст. 610 ЦК) та встановлення можливості односторонньої відмови в договорі або в законі.

Одностороння відмова Договором не передбачена.

Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст.651 ЦК України).

Позивач не довів, настання обставин передбачених договором, які могли бути підставою для застосування штрафу.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача підтвердив, що позивачем було виконано приблизно половина роботи, виконання якої планувалось під час укладення договору, а також якби відповідач не відкликав довіреність.

Також судом встановлено, що відповідач виплатив позивачу в строки передбачені договором, гонорар 8000, а не доплатив додаткові 8000 грн., виплата яких ставилась в залежність від досягнення позитивного та обіцяного результату.

Отже, враховуючи встановлені судом обставини, рішення суду повністю відповідає , як вимогам закону, так і засадам розумності та справедливості, визначеним ст. 3 ЦК України.

При цьому колегія суддів зазначає, що враховуючи відкликання довіреності, позивач не виконував в подальшому роботу по складанню позову до суду, інших процесуальних документів, апеляційної скарги, в залежності від результату ухваленого рішення, тобто не надавав частину послуг, які зобов`язаний був би надавати з метою досягнення позитивного результату, який є єдиною підставою для виплати додаткових 8 000 грн.

Колегія суддів приходить до висновку, що фактично надані послуги відповідачем були оплачені в повному обсязі, оскільки на підтвердження протилежного, - суду жодних розрахунків позивач не надав.

За договором про надання послуг виконавець зобов`язаний надати послугу, а замовник - оплатити її. За змістом статей 632, 903 ЦК України ціна договору (плата за договором) - форма грошового визначення вартості наданих послуг. Оплата виконавцю послуги здійснюється за виконання ним договірного обов`язку з її надання.

До договору про надання юридичних послуг застосовуються загальні вимоги договірного права.

З огляду на предмет договору про надання юридичних послуг у цивільній та/ або адміністративній справі (представництво інтересів клієнта як позивача у справі, що розглядається в суді) об`єктом оплати за договором є надані виконавцем юридичні послуги у зв`язку з вирішенням спору в суді.

Формою винагороди виконавця за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту є винагорода (гонорар) за договором, порядок обчислення якого (фіксований розмір чи погодинна оплата), підстави для зміни його розміру, порядок сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги від 14 лютого 2017 року.

Вартість послуг, що надається Виконавцем послуг за цим Договором, як це сформульовано в п. 5.1 Договору, була визначена сторонами у пункті 5.1.1., 5.1.2., що фактично становить розмір загальної вартості послуг виконавця.

Що стосується визначеної пунктом 5.1.3. договору з врахуванням вимог Договору від 16 листопада 2017 року про внесення змін до договору про надання юридичних послуг від 14 лютого 2017 року додаткової винагороди виконавцю за досягнення позитивного рішення у справі, то за своїм змістом і правовою природою така винагорода не є ціною договору (платою за надані послуги) у розумінні статей 632, 903 ЦК України, а є винагородою за сам результат (позитивне рішення), досягнення якого відповідно до умов договору не ставиться в залежність від фактично наданих послуг.

З урахуванням положень ч.ч.1-2 ст. 202, ч.1 ст. 203, ч.1 ст. 628 ЦК України зміст двостороннього договору як правочину становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Ці умови не можуть суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

В аспекті цивільно-правових зобов`язань виконавця предметом договору про надання юридичних послуг є вчинення певної дії або здійснення певної діяльності в інтересах другої сторони (клієнта).

Аналіз положень п.п. 1 та 5.1.3. договору в редакції від 16.11.2017 року дають підстави для висновку, що його умовами визначено оплату не лише наданих юридичних послуг, а ще й факту досягнення позитивного для особи, в інтересах якої укладено договір, результату судового розгляду.

Інтереси відповідача як сторони договору (Замовника) безумовно не обмежуються отриманням власне послуг виконавця, а спрямовані на досягнення певного результату - «позитивного рішення по справі», проте досягнення такого результату виходить за межі предмета договору, яким є лише надання юридично-консультативних послуг.

Відповідно до положень ст.ст. 6, 627 ЦК України у їх системному зв`язку сторони є вільними у визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, вимог розумності і справедливості і можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносин на власний розсуд; сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це («заборонено законом»), або якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту чи суті відносин між сторонами.

Отже, свобода договору не є абсолютною, вона обмежується законом і суттю договірних правовідносин, якою за договором про надання юридичних послуг у формі представництва у суді є забезпечення балансу приватних і публічних інтересів - права особи на кваліфіковану юридичну допомогу при розгляді її справи у суді (приватний інтерес) і незалежність та безсторонність судової влади при розгляді цивільних справ (публічний інтерес). Реалізуючи принцип свободи договору, сторони не вправі змінювати імперативну вимогу закону щодо предмета договору про надання юридичних послуг шляхом визначення в безпосередній чи завуальованій формі результат розгляду справи судом як складову предмета договору про надання юридичних послуг.

Таке обмеження жодним чином не звужує зміст та обсяг права сторін договору у цій справі самостійно визначати прийнятні для них умови оплати послуг за договором, загальну вартість послуг тощо.

В постанові Верховного Суду від 12 червня 2018 року по справі № 462/9002/14-ц, яку було надано представником відповідача 13 вересня 2018 року, міститься висновок Верховного Суду про те, що додаткова винагорода адвокату за досягнення позитивного рішення у справі, за своїм змістом і правовою природою не є ціною договору (платою за надані послуги) у розумінні статей 632, 903 ЦК України та статті 30 Закону, а є платою за сам результат (позитивне рішення), досягнення якого відповідно до умов договору не ставиться в залежність від фактично наданих послуг».

Відповідно до ч. 1 ст. 17, ч.ч. 1-6 ст. 33 Правил адвокатської етики в угоді про надання правової допомоги мають чітко і недвозначно визначені всі головні умови, на яких адвокат приймає доручення клієнта. Гонорар є єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту. Гонорар, отримуваний адвокатом за надання правової допомоги, повинен бути законним за формою і порядком внесення і розумно обґрунтованим за розміром. Фактори, що повинні братися до уваги при визначенні обґрунтованого розміру гонорару, включають в себе:

- обсяг часу і роботи, що вимагаються для належного виконання доручення; ступінь складності та новизни правових питань, що стосуються доручення; необхідність досвіду для його успішного завершення;

- вірогідність того, що прийняття доручення перешкоджатиме прийняттю адвокатом інших доручень або суттєво ускладнить їх виконання в звичайному часовому режимі;

- необхідність виїзду у відрядження;

- важливість доручення для клієнта;

- роль адвоката в досягненні гіпотетичного результату, якого бажає клієнт;

- особливі або додаткові вимоги клієнта стосовно строків виконання доручення;

- характер і тривалість професійних відносин даного адвоката з клієнтом;

- професійний досвід, науково-теоретична підготовка, репутація, значні професійні здібності адвоката.

Жодний з факторів, вказаних у статті, не має самостійного значення; вони підлягають врахуванню в їх взаємозв`язку стосовно до обставин кожного конкретного випадку. Розмір гонорару і порядок його внесення мають бути чітко визначенні в угоді про надання правової допомоги. Засади обчислення гонорару (фіксована сума, погодинна оплата, доплата гонорару за позитивний результат по справі, тощо) визначаються за домовленістю між адвокатом та клієнтом і також мають бути закріплені в угоді.

Оскільки рішення суду не повинно міститись на припущеннях, суд дійшов вірного висновку щодо відсутності законних підстав для стягнення «заборгованості», а також застосування штрафних санкцій на суму винагороди, для сплати якої наразі немає жодних підстав. Відповідач оплатив фактично отримані ним послуги, а тому не зобов`язаний сплачувати штрафи, пені та інші санкції, оскільки позивач не довів порушення його прав .

Доводи з приводу того, що вимога про визнання недійсним п. 5.1.3 Договору відповідачем не заявлялась, колегією суддів не приймаються, оскільки, відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з недоведеності позивачем факту настання обставин, які надавали позивачу право отримати додаткову винагороду в сумі 8000 грн.

Позивач не довів, що в разі, якби відповідач не відкликав довіреність, суд безумовно виніс позитивне рішення, яке б набрало законної сили, що було єдиною підставою визначеною договором для отримання позивачем додатково 8000 грн.

Доводи заявника про те , що місцевий суд, упереджено надаючи перевагу виключно поясненням відповідача (акцентуючи увагу на незрозумілих поневіряннях відповідача), зробив неможливим захист порушених прав є безпідставні, оскільки колегія суддів дійшла висновку, що позивач не довів порушення його прав відповідачем під час реалізації договору про надання юридичних послуг.

Посилання представника позивача на постанови Верховного Суду від 25 січня 2018 року у справах №№401/1466/15-ц, 750/3888/16-ц; від 25 липня 2018 року №755/526/17, колегія суддів також не приймає, оскільки обставини встановлені в цій справі, відрізняються від обставин встановлених у вказаних постановах.

Інші доводи скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційним судом встановлено, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Враховуючи, те що апеляційна скарга залишається без задоволення, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат судом першої інстанції. Іншими учасниками справи не заявлено до відшкодування судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у апеляційному суді.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367,374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м.Києва від 19 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 14 червня 2019 року.

Головуючий:

Судді: