ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2019 року м. Чернівці

Справа №727/6316/14

Чернівецький апеляційний суд у складі суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Владичана А.І.

суддів: Кулянди М.І., Одинака О.О.

секретар Герман Я.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28 березня 2016 року, (головуючий у 1-й інстанції Літвінова О.Г.),

ВСТАНОВИВ:

У липні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що 28 липня 2005 року між ним та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № CVH0AK00060695, відповідно до умов якого банк надав останньому кредит у розмірі 41058 доларів США на строк до 27 липня 2012 року.

Для забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором між банком та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 були укладені окремі договори поруки від 28 липня 2005 року, за умовами яких поручителі несуть солідарну відповідальність із позичальником у разі невиконання останнім своїх зобов`язань за кредитним договором.

Позичальник зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 25 червня 2014 року виникла заборгованість у розмірі 16369,12 доларів США, що еквівалентно 194465 грн 15 коп., з яких: 11145,53 доларів США - заборгованість за тілом кредиту, 2279,49

____________________________________________________________________

Провадження 22ц/822/838/19 Категорія 27

доларів США - заборгованість за процентами за користування кредитом, 869,04 доларів США - комісія, 2075,06 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 02 жовтня 2015 року до участі у справі в якості співвідповідача залучено ОСОБА_4 .

З урахуванням уточнених (збільшених) позовних вимог, викладених у заявах від 19 серпня 2015 року та від 16 грудня 2015 року, позивач просив стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором у розмірі 21930,85 доларів США.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28 березня 2016 року позов банку задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором № CVH0AK00060695 від 28 липня 2005 року у розмірі 17164, 80 доларів США, яка складається з 11145,53 доларів США заборгованості за тілом кредиту, 4434,55 доларів США заборгованості за процентами, 1584,72 долари США заборгованості з комісії, а також 90675,08 грн пені за період з 05 серпня 2014 року по 05 серпня 2015 року.

У задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості з ОСОБА_4 відмовлено за безпідставністю. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

На вказане рішення ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , подала апеляційну скаргу, в якій вважає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням норми матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 відмовити. Рішення суду в частині вирішення позовних вимог до ОСОБА_4 не оскаржується.

Свої доводи мотивує тим, що відповідач ОСОБА_2 не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, не був присутній під час розгляду справи по суті, що призвело до порушення його процесуальних прав та позбавлення його права на справедливий суд, судом не досліджувалось питання правильності наданого позивачем розрахунку заборгованості.

Крім того вважає, що відсутні підстави для дострокового повернення кредиту станом на день подачі позову, оскільки відповідно до додаткової угоди до кредитного договору, укладеної 28 травня 2012 року, сторонами погоджено, що при порушенні позичальником стоків погашення заборгованості, зазначених у графіку погашення кредиту, понад 1460 днів щодо зобов`язань, строк яких не настав, терміном повернення кредиту вважається 1460 день з моменту виникнення порушення. Разом з тим, банк пред`явив вимогу про дострокове погашення всієї суми кредиту та нарахованих відсотків до зазначеного строку, незважаючи на те, що заборгованість не є простроченою.

Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 24 листопада 2016 року рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28 березня 2016 року в частині задоволення позовних вимог до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості скасовано і ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову в цій частині відмовлено. В іншій частині рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28 березня 2016 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 20 червня 2019 року рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 24 листопада 2016 року в частині вирішення позовних вимог акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано. В іншій частині рішення апеляційного суду залишено без змін.

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги в частині вирішення позовних вимог банку до ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга на рішення суду підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 213 ЦПК України в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржуваного рішення, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 214 ЦПК України в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржуваного рішення, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним нормам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Задовольняючи частково позов до ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що боржник не виконував належним чином взяті за кредитним договором зобов`язання, що призвело до утворення заборгованості, а банк набув права вимагати від дострокового повернення кредиту.

Однак колегія суддів не погоджується з даним висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Судом установлено, що 28 липня 2005 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № CVH0AK00060695, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 41058 доларів США зі сплатою проценті за користування кредитними коштами для придбання рухомого майна на строк до 27 липня 2012 року та зобов`язався повернути кредит у строк та порядку, встановлених кредитним договором.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ПАТ КБ ПриватБанк» та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 укладені окремі договори поруки.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 листопада 2011 року в справі № 0417/2-4157/2011 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ПАТ «Акцент-Банк» у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №CVH0AK00060695 від 28 липня 2005 року в сумі 105858 грн 32 коп. звернуто стягнення на заставне майно - автомобіль Mitsubishi Outlander, 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_1 шляхом проведення прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження».

28 травня 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , від імені якого на підставі довіреності №5119 від 26 грудня 2011 року діяв ОСОБА_1 , укладено додаткову угоду до кредитного договору № CVH0AK00060695 від 28 липня 2005 року, відповідно до умов якої зменшена сума заборгованості за кредитом на 1023,72 доларів США, змінено розмір непоновлювальної кредитної лінії з 41058 доларів США на 59302,68 доларів США, змінено кінцевий термін погашення кредиту - 05 травня 2017 року, встановлено новий графік погашення кредиту та передбачені нові зобов`язання боржника в разі прострочення або невиконання умов договору.

У пункті 7 додаткової угоди сторони узгодили, що згідно статей 212, 611, 651 ЦК України при порушенні позичальником строків погашення заборгованості, зазначених у графіку погашення кредиту за цим договором, понад 1460 днів щодо зобов`язань, строк яких не настав, терміном повернення кредиту вважається 1460 день з моменту виникнення порушення. Заборгованість за кредитом починаючи із 1461 дня порушення вважається простроченою.

ОСОБА_1 зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим згідно розрахунку, наданого позивачем, станом на 05 серпня 2015 року виникла заборгованість, а саме 11145,53 доларів США заборгованість за тілом кредиту, 4434,55 доларів США заборгованість за процентами, 1584,72 доларів США заборгованість за комісією, 90675,08 грн пеня за період з 05 серпня 2014 року по 05 серпня 2015 року.

Зобов`язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно з положеннями статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (статті 610, 611 ЦК України).

Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Якщо в зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

У силу статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Частиною 1 статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Укладаючи 28 травня 2012 року додаткову угоду до кредитного договору, сторони погодили і виклали в новій редакції графік погашення кредиту, який передбачав погашення кредиту, починаючи з 05 червня 2012 року. Заборгованість за кредитом вважається простроченою, починаючи із 1461 дня порушення позичальником строків погашення заборгованості, зазначених у графіку погашення кредиту. Терміном повернення кредиту вважається 1460 день з моменту виникнення порушення.

Судом першої інстанції встановлено, що останнє погашення кредитної заборгованості ОСОБА_1 здійснив 10 лютого 2014 року.

Як убачається з додатку до додаткової угоди (графіка погашення кредиту) (том 2 а.с.4), наступний платіж на повернення частини позики ОСОБА_1 мав здійснити 05 березня 2014 року.

Колегія суддів вважає, що саме з цієї дати (моменту виникнення порушення) слід відраховувати строк у 1460 днів для встановлення терміну повернення кредиту й, відповідно, набуття кредитором права вимагати від відповідача дострокового повернення кредиту.

Разом з тим, позивач звернувся до суду з указаним позовом у липні 2014 року, тобто до набуття ним права на дострокове повернення кредиту відповідно до умов пункту 7 додаткової угоди до кредитного договору.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України в редакції, чинній на момент звернення до суду з позовом, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи законних інтересів.

Установивши, що підстави для дострокового повернення кредиту станом на день подачі позову відсутні, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення, яким у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28 березня 2016 року в частині вирішення позовних вимог акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості скасувати.

У позові акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17 вересня 2019 року.

Головуючий А.І. Владичан

Судді: М.І. Кулянда

О.О. Одинак