Постанова

Іменем України

18 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 243/4229/17

провадження № 61-29394св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Слов`янського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області як правонаступник Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Слов`янську Донецької області,

провівши у порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Слов`янську Донецької областіна рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 31 травня 2017 року у складі судді Мінаєва І. М. та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 24 липня 2017 року у складі колегії суддів: Мальованого Ю. М., Осипчук О. В., Соломахи Л. І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Слов`янську Донецької області (далі - ВВД Фонду)про визнання незаконними дій, зобов`язання здійснити перерахунок та виплатити недоплачену суму компенсації на пальне, посилаючись на те, що внаслідок трудового каліцтва йому встановлено І групу інвалідності, у зв`язку з чим він був забезпечений автомобілем «ЗАЗ-10387-40», реєстраційний номер НОМЕР_1 . З 23 червня 2016 року він як внутрішньо переміщена особа перебуває на обліку у ВВД Фонду. Постановами відповідача від 12 вересня 2016 року та від 27 лютого 2017 року йому призначено фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, а саме компенсацію витрат на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобіля за друге півріччя 2016 року у сумі 123,68 грн та за перше півріччя 2017 року - 142,50 грн. Вважає, що ВВД Фонду здійснило виплату вказаної компенсації з порушенням пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 14 лютого 2015 року № 228 «Про порядок виплати та розміри грошових компенсацій на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів та на транспортне обслуговування» (далі - Порядок), в якому встановлено, що грошові компенсації на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів виплачуються інвалідам, законним представникам дітей-інвалідів, що мають автомобілі та мотокаляски, - у розмірі 22 % прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність, у розрахунку на місяць. Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просив: визнати незаконними дії відповідача щодо нарахування не в повному обсязі компенсації на бензин (пальне), ремонт і технічне обслуговування автомобілів; зобов`язати ВВД Фонду зробити перерахунок суми вказаної компенсації з урахуванням пункту 2 Порядку; стягнути з відповідача на свою користь недоплачену суму компенсації на бензин (пальне), ремонт і технічне обслуговування автомобілів за друге півріччя 2016 року в розмірі 1 393,66 грн та за перше півріччя 2017 року - 1 532,14 грн.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 31 травня 2017 року позов задоволено. Визнано незаконними дії ВВД Фонду щодонарахування не в повному обсязі ОСОБА_1 компенсації на бензин (пальне), ремонт і технічне обслуговування автомобіля. Зобов`язано ВВД Фонду зробити перерахунок суми компенсації на бензин (пальне), ремонт і технічне обслуговування автомобіля за друге півріччя 2016 року та за перше півріччя 2017 року. Стягнуто з ВВД Фонду на користь ОСОБА_1 недоплачену суму компенсації на бензин (пальне), ремонт і технічне обслуговування автомобіля за друге півріччя 2016 року в розмірі 1 393,66 грн та за перше півріччя 2017 року - 1 532,14 грн, а всього - 2 925,80 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що при обчисленні розміру компенсації на бензин (пальне), ремонт і технічне обслуговування автомобіля ВВД Фонду порушило вимоги Порядку, у зв`язку з чим виплатило позивачу грошову компенсацію у неповному розмірі. Посилання ВВД Фонду на лист Міністерства соціальної політики України від 28 жовтня 2013 року № 2249/19/93 є безпідставним, оскільки наведені у цьому листі роз`яснення фактично змінюють зміст правової норми, закріпленої у Порядку, і звужують соціальні гарантії непрацездатних осіб.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 24 липня 2017 року апеляційну скаргу ВВД Фонду відхилено. Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 31 травня 2017 рокузалишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки місцевого суду по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги.

У серпні 2017 року ВВД Фонду подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 31 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 24 липня 2017 року і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Касаційна скарга ВВД Фонду мотивована тим, що позивачу була виплачена компенсація на бензин, ремонт та технічне обслуговування автомобіля в повному обсязі відповідно до Порядку та з урахуванням роз`яснень, наданих Міністерством соціальної політики України, і судової практики.

Рух справи в суді касаційної інстанції.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із Слов`янського міськрайонного суду Донецької області.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 вересня 2017 року до участі у цій справі залучено правонаступника ВВД Фонду - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Слов`янського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

23 травня 2018 року справу № 243/4229/17 Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Судами встановлено, що висновком медико-соціальної експертної комісії від 30 травня 2007 року ОСОБА_1 визнано придатним до керування транспортним засобом, у зв`язку з чим його було безоплатно забезпечено автомобілем «ЗАЗ-11038740».

Згідно з довідкою медико-соціальної експертної комісії від 15 серпня 2012 року серії ААА № 091739 внаслідок трудового каліцтва ОСОБА_1 встановлено І групу інвалідності безстроково.

З 23 червня 2016 року позивач як переміщена особа з районів проведення антитерористичної операції перебуває на обліку у ВВД Фонду.

Постановами ВВД Фонду від 12 вересня 2016 року та від 27 лютого 2017 року ОСОБА_1 призначено фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, а саме компенсацію витрат на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобіля за друге півріччя 2016 року в сумі 123,68 грн та за перше півріччя 2017 року - 142,50 грн. Вказані кошти позивачу були виплачені 23 березня 2017 року.

Відповідно до частини п`ятої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» за наявності медичних показань для одержання автомобіля і наявності або відсутності протипоказань до керування ним Фонд соціального страхування України забезпечує потерпілого автомобілем безоплатно чи на пільгових умовах, організовує та оплачує навчання водінню автомобіля, а також виплачує компенсацію на бензин (пальне), ремонт і технічне обслуговування автомобілів або на транспортне обслуговування в порядку та на умовах, що визначаються Кабінетом Міністрів України.

Порядком встановлено, що грошові компенсації на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів виплачуються інвалідам, законним представникам дітей-інвалідів, що мають автомобілі та мотоколяски, ? у розмірі відповідно 22 відсотки та 16 відсотків прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність, у розрахунку на місяць, на транспортне обслуговування ? у розмірі 29 відсотків прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність, у розрахунку на місяць. Компенсації виплачуються рівними частинами двічі на рік ? у березні за перше та у вересні за друге півріччя поточного року з дня їх призначення.

Логічний і лексично-синтаксичний аналіз наведеної правової норми дає підстави для однозначного висновку про те, що компенсація на одну особу має нараховуватися щомісячно у розмірі 22 або 16 відсотків прожиткового мінімуму. Нараховані за кожен місяць суми компенсації виплачуються непрацездатним особам двічі на рік. Іншого логічного тлумачення зазначена норма не допускає.

Вказаний правовий висновок містить постанова Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 243/7830/16-ц(провадження № 61-20033св18).

Таким чином, наведений позивачем порядок розрахунку належних йому до виплати сум цілком узгоджується з приписами Порядку.

Відповідно до статей 10, 60 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваних судових рішень (далі - ЦПК України 2004 року), кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.

Задовольняючи позов, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що при обчисленні розміру компенсації на бензин (пальне), ремонт і технічне обслуговування автомобіля ВВД Фонду порушило вимоги Порядку, у зв`язку з чим виплатило позивачу грошову компенсацію у неповному обсязі.

При цьому суди правильно виходили з того, що посилання відповідача на лист Міністерства соціальної політики України від 28 жовтня 2013 року № 2249/19/93-13 є безпідставним, оскільки надані у цьому листі роз`яснення фактично змінюють зміст правової норми, закріпленої у Порядку, і звужують (обмежують) соціальні гарантії непрацездатних осіб, що є недопустимим.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суди попередніх інстанцій правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і дали їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212 ЦПК України 2004 року, правильно встановили обставини справи, внаслідок чого ухвалили законні й обґрунтовані судові рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

Наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували. В силу вимог вищевказаної статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ)вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Згідно з частиною третьою статті 401 та частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.

Оскаржувані судові рішення відповідають вимогам закону й підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Слов`янську Донецької області, правонаступником якого є Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Слов`янського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, залишити без задоволення.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 31 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 24 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

С. О. Карпенко

М. Ю. Тітов