справа №619/2215/19
провадження №6/619/58/19
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Дергачівський районний суд Харківської області
у складіголовуючого - суддіКалмикової Л.К.
за участю секретаря судового засідання Кравченко К.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дергачі подання приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Міністерства юстиції України про примусове проникнення до приміщення боржника, -
Постанова про відкриття виконавчого провадження була відправлена боржнику рекомендованим листом 30.05.2019 року.

На вимогу приватного виконавця протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження, в порушення п.3 ч.5 ст. 19 ЗУ "Про виконавче провадження", боржником декларацію про доходи та майно не надано.

30.05.2019 року постановою приватного виконавця було накладено арешт на все майно боржника.

За відомостями Державної фіскальної служби України фізичну особу - підприємця припинено. Відкритих розрахункових рахунків на ім`я боржника немає.

Згідно з відповіддю УПФУ місце роботи боржника - Головне управління Державної служби з надзвичайних ситуацій у м. Харкові.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 14.09.2018 за боржником визнано право власності на: 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 ; 1/2 частину земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_1 , що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; 1/2 частину земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_2 , що розташована за адресою: АДРЕСА_3 .

07.06.2019 року боржник не надав допуск виконавцю для проведення виконавчих дій. що є перешкодою для примусового виконання виконавчого провадження, про що складено відповідний акт приватного виконавця.

Враховуючи суму боргу, те, що рішення до теперішнього часу не виконано, боржник ухиляється від його виконання, просить подання задовольнити.

Приватний виконавець ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, в поданні прохав розглядати справу без його участі.

Суд, дослідивши подання та надані до нього документи, вважає що дане подання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1ст. 439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Відповідно до ч.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч. 1 та п. 4 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду.

В свою чергу, відповідно до конституційних положень права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 2 ст. 3 Конституції України). Так, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України(ч.1ст. 64 Конституції України). Кожному гарантується недоторканість житла; не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду (ч.ч.1, 2ст. 30 Конституції України). Гарантія недоторканості житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканість житла, яке визначене в Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави в права людини з метою забезпечення загального блага.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року , Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року.

Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до статті 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року), стаття 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Встановлено, що приватний виконавець в обґрунтування зазначеного подання посилається на невиконання боржником судового рішення та недопущення останнім 07.06.2019 року приватного виконавця для проведення виконавчих дій за адресою, зазначеною у виконавчому листі про що було складено відповідний акт приватного виконавця.

Разом з тим, подання приватного виконавця не містить доказів того, що боржник повідомлявся про намір приватного виконавця вчинити виконавчі дії з опису та арешту майна, але чинив цьому перешкоди, не надавав доступу до житла у відведений для цього час вчинення виконавчих дій, та перешкоджає проведенню виконавчих дій.

Крім того, суд звертає увагу на те, що матеріали виконавчого провадження, надані до суду, взагалі не містять доказів того, що вимога виконавця про надання доступу до житла, земельних ділянок була направлена боржнику. Більш того, матеріали виконавчого провадження не містять належних доказів щодо власника зазначеного вище майна, в яких приватний виконавець мав намір провести виконавчі дії, як і не місять вони доказів, що у даному житловому будинку та на земельних ділянках знаходиться майно, що належить боржникові, що на думку суду взагалі може призвести до порушення прав третіх осіб, на праві власності яких, знаходиться майно.

Всі ці вищенаведені обставини, про які вказано вище свідчать про передчасність та необґрунтованість подання приватного виконавця про примусове проникнення до житла боржника, а тому підстав для задоволення даного подання суд не вбачає.

Дані питання є важливими при вирішенні судом подання про примусове входження до житла боржника, і при цьому суд керується необхідністю дотримання вимог чинного законодавства України з метою не порушення прав інших осіб, які є можливими власниками житла, входження до якого просить виконавець, та не допущення процесуальних вимог щодо проведення виконавчих дій згідно Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, приватним виконавцем не конкретизовано з посиланням на документи та надання копій документів, в яку саме частину будинку (які жилі, нежилі приміщення) та на яку саме частину земельних ділянок (опис меж тощо) він прохає розповсюдити дане подання. Не зазначено, хто є власником інших частин нерухомого майна.

Вищенаведені обставини, про які вказано вище свідчать про передчасність та необґрунтованість подання приватного виконавця про примусове проникнення до житла боржника, а тому підстав для задоволення даного подання суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 260,261,353,439 ЦПК України, ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» , суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Міністерства юстиції України Близнюкова Ю.В. про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів до Харківського апеляційного суду через Дергачівський районний суд Харківської області.

Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Л. К. Калмикова