ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5444/19 Справа № 204/1413/18 Суддя у 1-й інстанції - Самсонова В. В. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Каратаєвої Л.О.

суддів Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,

за участю секретаря судового засідання Лященко С.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20 лютого 2019 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Третя дніпровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом і за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Третя дніпровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом та усунення від права на спадкування, -

В С Т А Н О В И Л А:

01 березня 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 Просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 (а.с.2-6).

01 червня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з зустрічною позовною заявою. Просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 та усунути від права на спадкування за законом ОСОБА_2 , як таку, що ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві - ОСОБА_3 , який через інвалідність і тяжку хворобу був у безпорадному стані (а.с.105).

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2018 року первісний позов ОСОБА_2 і зустрічний позов ОСОБА_1 об`єднані в одне провадження (а.с.107-109).

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20 лютого 2019 року первісну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Третя дніпровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом - задоволено. Визнано за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 . Зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Третя дніпровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом та усунення від права на спадкування - задоволено частково. Визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 . В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 - відмовлено (а.с.220-226).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою. Просила скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні первісної позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Третя дніпровська державна нотаріальна контора про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом та задовольнити зустрічний позов (а.с.236-238).

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалася на те, що судом прийнято рішення без повного з`ясування усіх обставин справи. Суд при прийняття рішення не врахував усі факти, що мають значення для справи, а саме, що з 2003 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 почали жити окремо. Саме з 2003 року ОСОБА_3 почав жити з матір`ю, яка опікувалася та матеріального забезпечувала його, надавала допомогу у лікуванні, оскільки через інвалідність та тяжку хворобу він був у безпорадному стані та не міг сам за собою доглядати. Ні донька, ні дружина не відвідували його.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_1 , виданим 17.03.2008 року відділом реєстрації смерті Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис про смерть № 1906 від 01.03.2008 року (а.с.8).

Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, яке, серед іншого, складається з 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , яка належала померлому на підставі свідоцтва про право власності на житло від 20.07.1994 року, виданого Виконкомом міської Ради народних депутатів на підставі розпорядження № 8/236-94 (а.с.73 зворот).

Право власності на вищевказане нерухоме майно зареєстроване за спадкодавцем в КП «Дніпропетровське МБТІ» Дніпропетровської обласної ради в реєстровій книзі № 193п за реєстровим № 45, що підтверджується штампом КП «ДніпропетровськеМБТІ» Дніпропетровської обласної ради на самому свідоцтві (а.с.73 зворот) та Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно від 13.10.2008 року за № 20555558 (а.с.73).

Співвласником спадкодавця у квартирі АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 , зокрема їй належить інша 1/2 частина квартири, на підставі того ж самого свідоцтва про право власності на житло від 20.07.1994 року, виданого Виконкомом міської Ради народних депутатів на підставі розпорядження № 8/236-94.

ОСОБА_5 є рідною донькою померлого ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_2 , виданим 05.06.1991 року Кіровським відділом ЗАГС м. Дніпропетровська, актовий запис № 362 від 05.06.1991 року (а.с.11), ОСОБА_1 є рідною матір`ю померлого ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження спадкодавця Серії НОМЕР_3 , виданим 19.09.1967 року Бречською селищною радою Корюківського району Черніговської області, актовий запис № 17 від 02.12.1965 року (а.с.69).

ОСОБА_5 і ОСОБА_1 , у встановленому законом порядку, звернулися до Третьої дніпровської державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . На підставі їхніх заяв була заведена спадкова справа за № 550/2008 (а.с.49-91).

07 лютого 2018 року державним нотаріусом Третьої дніпровської державної нотаріальної контори Демуш Є.В. винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі ОСОБА_6 свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її батька - ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , на частину квартири АДРЕСА_1 , оскільки нею не надані документи, що посвідчують право власності на спадкодавця на вказане нерухоме майно (а.с.7).

Задовольняючи первісні позовні вимоги та частково зустрічні позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що спадкоємцями першої черги спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_5 і ОСОБА_1 , його рідні дочка і мати. Тобто, кожна з них має право на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 .

Відмовляючи в задоволені зустрічних позовних вимог в частині усунення від права на спадкування, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 не доведено належними доказами, в порядку § 1 Глави 5 Розділу 1 чинного ЦПК України ті обставини, що спадкодавець ОСОБА_3 дійсно перебував в безпорадному стані, потребував допомоги саме своєї дочки - ОСОБА_2 , а та, в свою чергу, ухилялася від надання йому допомоги при можливості її надання.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Виходячи зі змісту ч. 5 ст. 1224 ЦК України та з урахуванням роз`яснень, наданих судам у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Суд при вирішенні справи про усунення особи від права на спадкування повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Так, для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Таким чином, лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині усунення від спадкування, суд першої інстанції вірно врахував роз`яснення, надані у п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», положення ч. 5 ст. 1224 ЦК України, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов правильного висновку про те, що позивачкою у сукупності не доведено одночасного настання факту ухилення ОСОБА_6 від надання спадкодавцеві, померлому ОСОБА_3 , допомоги, так і факту перебування його у безпорадному стані через тяжку хворобу, а також його потребу у наданні допомоги саме відповідачкою, що в силу ст. 77-78 ЦПК України є її процесуальним обов`язком. Тобто, лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від права на спадкування.

Також суд першої інстанції вірно зазначив, що на момент смерті спадкодавця його дочці виповнилося лише шістнадцять повних років, тобто вона ще була неповнолітньою і стороною ОСОБА_1 не зазначено, яку саме допомогу в такому віці могла надати дочка своєму батькові.

Доводи апеляційної скарги висновок суду не спростовують на законність судового рішення не впливають, а в основному направлені на переоцінку доказів у справі, що знаходиться поза межами повноважень суду апеляційної інстанції.

Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, тому колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України і його слід залишити без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.

Судді: