Справа № 697/811/19
Провадження № 2/697/351/2019
19 вересня 2019 року
Канівський міськрайонний суд Черкаської області в складі:
головуючого судді Русакова Г.С.
за участі секретаря судового засідання Десятник О.А.
розглянувшиу відкритому судовому засіданні в м. Канів Черкаської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно,-
ВСТАНОВИВ:
Позивач звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно посилаючись на те, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 16.11.1992 № 307 власниками квартири АДРЕСА_1 є позивач ОСОБА_5 , батьки сторін по справі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_2 . 26.07.2001 між позивачем та відповідачем було укладено Договір найму 1/4 частини квартири, що належить сторонам строком на 1 рік. Відповідно до положень Договору сторони погодились, що предметом договору є 1/4 частина квартири АДРЕСА_1 . Умовами договору передбачено, що позивач має право користуватися даним майном із подальшим набуттям права власності. В свою чергу позивач зобов`язалася протягом строку договору найму утримувати майно, сплачувати комунальні послуги та здійснювати за власний кошт ремонт квартири. Позивач в повній мірі виконала умови договору, з 26.07.2001 утримувала спірне майно, сплачувала комунальні платежі, в тому числі і за відповідача. Також як 2001 році так і в подальшому здійснювала ремонт квартири, в якій проживала. А тому вважала, що набула право власності на вказане житло у відповідності до Договору найму з 26.07.2002. Відповідач з моменту укладення договору по даний час у квартирі не проживав, так як переїхав на постійне місце проживання у м. Харків. В даний час позивачу не відоме місце проживання відповідача.
Просить суд визнати за нею право власності за набувальною давністю на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_2 .
Позивач в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомила.
Представник позивача адвокат Потієнко Т.М. в судове засідання не з`явилася, надала клопотання про розгляд справи без її участі та участі позивача.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час і місце слухання справи повідомлений належним чином, заяв до суду не надав, відзив на позов також не надходив.
Треті особи в судове засідання не з`явилися, направили до суду заяви з проханням розглядати справу без їх участі, позовні вимоги підтримують, просять позов задовільнити.
Суд, на підставі ст. 280 ЦПК України, ухвалив розглянути справу за відсутності відповідача в заочному порядку.
Згідно з частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши надані позивачем письмові докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.
Згідно свідоцтва про право власності на житло № 307 від 16.11.1992 вбачається, що квартира, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_2 належить ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 (а.с.9).
З копії договору найму житла від 26.07.2001 вбачається, що 26.07.2001 між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 було укладено Договір найму 1/4 частини квартири, що належить сторонам строком на 1 рік. Відповідно до положень Договору сторони погодились, що предметом договору є 1/4 частина квартири АДРЕСА_1 . Умовами договору передбачено, що позивач має право користуватися даним майном із подальшим набуттям права власності. В свою чергу позивач зобов`язалася протягом строку договору найму утримувати майно, сплачувати комунальні послуги та здійснювати за власний кошт ремонт квартири (а.с.12).
Як встановлено в судому засіданні, позивач виконала умови договору найму в повному обсязі, що підтверджено матеріалами справи та письмовими пояснення третіх осіб (співвласників даної квартири).
Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.
Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.
При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:
- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;
- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;
- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК).
Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.
Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих таперехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року.
При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю (п. 11 Постанови).
Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.
Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.
Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень") (п. 14 Постанови).

З наведеного суд приходить до висновку, що позивач більше 10 років відкрито, безперервно володіє вищевказаним нерухомим майном, а тому набула право власності за набувальною давністю на 1/4 частину квартири АДРЕСА_3 .

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 259, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, ст.ст. 344, 391 ЦК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , право власності за набувальною давністю на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених законом строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Головуючий /підпис/ Г. С. Русаков

Згідно оригіналу, який знаходиться в матеріалах справи № 697/811/19

Головуючий Г . С . Русаков