КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Головуючий у 1-й інстанції - Макаренко І.О.
№22-ц/824/1733/2019 Доповідач - Українець Л.Д.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2019 року Київський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Українець Л.Д.

суддів Оніщука М.І.,

Шебуєвої В.А.,

за участю секретаря Федорчук Я.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 08 листопада 2018 року в справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» до ОСОБА_3 про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В

У жовтні 2017 року ПрАТ «Страхова компанія «Інгострах» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення коштів.

Позовні вимоги обґрунтовувало тим, що 20.02.2014 року між ним та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено договір страхування №DNHSIIV127758, за умовами якого воно зобов'язалося у разі настання страхового випадку сплатити страхове відшкодування у межах страхової суми у порядку та на умовах, передбачених договором. Предметом страхування вказаного договору є майнові інтереси, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням автомобілем «Volkswagen», реєстраційний номер НОМЕР_1.

01.12.2014 року о 15 годині 15 хвилин в м. Київ на вул. Горького, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля «Volkswagen», реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3

У відповідності до постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 22.12.2014 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

У результаті ДТП власнику застрахованого автомобілю ПАТ КБ «Приватбанк» заподіяно матеріальну шкоду, яка згідно рахунка-фактури №СМ-0000086 від 12.12.2014 року становить 11932,70 грн.

Сума страхового відшкодування до виплати страхувальнику з урахуванням договору страхування з визначеної договором страхування франшизи та на підставі страхового акту №Э.ENSTRAX/3-10369247 від 15.12.2014 року склала 8317,09 грн., яку 12.12.2014 року відшкодовано ПАТ КБ «Приватбанк».

Ураховуючи наведене та на підставі ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування» просило стягнути з відповідача в рахунок відшкодування витрат, пов'язаних зі сплатою страхового відшкодування 8 317 грн. 09 коп.

Рішенням Шевченківського районного суду від 08 листопада 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ПрАТ «Страхова компанія «Інгосстрах» подало апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі.

Зазначає, що в даній справі відповідач завдав шкоду саме майну роботодавця, яка була компенсована позивачем, відтак у порядку ст.27 Закону України «Про страхування» право вимоги роботодавця до свого працівника перейшло до позивача, й стаття 1172 ЦК України не розповсюджується на даний випадок, оскільки мова йде не про заподіяння шкоди третім особам, яку міг би відшкодувати роботодавець за свого працівника, а мова йде про відшкодування шкоди самому роботодавцю за пошкодження його автомобіля.

Також звертає увагу на те, що транспортний засіб «Volkswagen», реєстраційний номер НОМЕР_1 забезпечений полісом ТДВ СК «Кредо», який у свою чергу, в розумінні ст.32.2. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не відшкодовує шкоду, заподіяну забезпеченому транспортному засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, тому він не може звернутися до ТДВ СК «Кредо» в порядку ст. 27 Закону України «Про страхування».

Сторони в судове засідання не з"явилися, про час та місце розгляду справи судом повідомлені, що підтверджується зворотніми повідомленнями про вручення їм поштових відправлень 26.12.2018 року.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що 01.12.2014 року приблизно о 15 годині 15 хвилин, ОСОБА_3 в м. Києві на вул. Горького, керуючи автомобілем «Volkswagen», реєстраційний номер НОМЕР_1, не врахував дорожньої обстановки та під час зміни напрямку руху, не переконався, що це буде безпечно, внаслідок чого сталося зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, що призвело до пошкодження двох транспортних засобів.

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 22.12.2014 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення. (а.с.6)

Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди пошкоджено автомобіль «Volkswagen», реєстраційний номер НОМЕР_3, який належить на праві власності ПАТ КБ «Приватбанк». Зазначений автомобіль був застрахований в ПрАТ «СК «Інгосстрах», відповідно до договору страхування наземного транспорту №DNHSIIV127758. (а.с.8-11)

На основі рахунку-фактури №СМ-0000086 складено розрахунок страхового відшкодування. Сума страхового відшкодування до виплати страхувальнику з урахуванням п.п.15.9, 15.11, 15.12, договору страхування з урахуванням визначеної договором страхування франшизи та на підставі страхового акту №Э.ENSTRAX/3-10369247 від 15.12.2014 року склала 8317,09 грн., яка була виплачена відповідно до платіжного доручення № 5213 від 16.12.2014 року. (а.с.20-22)

Як убачається з матеріалів справи та не спростовано сторонами, ОСОБА_3 з 05.08.2013 є працівником ПАТ КБ «Приватбанк» та займає посаду водій-інкасатор-охоронець РП, що підтверджується довідкою ПАТ КБ «Приватбанк» від 21.06.2018 року. (а.с.50)

Звертаючись в суд з даним позовом ПрАТ «СК «Інгосстрах», на підставі ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування», просило стягнути з ОСОБА_3 у рахунок відшкодування витрат, пов'язаних зі сплатою страхового відшкодування 8 317 грн. 09 коп.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що дорожньо-транспортна пригода за участі ОСОБА_3 відбулась в робочий час під час виконання останнім своїх службових обов'язків, тому за умовами ст.1172 ЦК України він не несе відповідальність за спричинену шкоду.

В апеляційній скарзі ПрАТ «СК «Інгосстрах» посилається на те, що відповідач завдав шкоду саме майну роботодавця, яка була компенсована позивачем, відтак у порядку ст.27 Закону України «Про страхування» право вимоги роботодавця до свого працівника перейшло до позивача, й стаття 1172 ЦК України не розповсюджується на даний випадок, оскільки мова йде не про заподіяння шкоди третім особам, яку міг би відшкодувати роботодавець за свого працівника, а мова йде про відшкодування шкоди самому роботодавцю за пошкодження його автомобіля.

Разом з тим, колегія суддів відхиляє дані доводи апеляційної скарги та погоджується з рішенням суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Аналіз положень статей 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України свідчить про встановлення в цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода (в т.ч. моральна), завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними суб'єктами, у спеціальний спосіб тощо).

Відповідно частини другої статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Стаття 1187 ЦК України відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб'єктного складу відповідальних осіб (коли обов'язок відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, а на іншу вказану у законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача.

Так, стаття 1187 ЦК України встановлює особливого суб'єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки.

Не є таким суб'єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Наведений висновок узгоджується і з нормою частини першої статті 1172 ЦК України та частиною другою статті 1187 ЦК України.

Як уже було зазначено, на час ДТП законним володільцем автомобіля марки «Volkswagen», реєстраційний номер НОМЕР_3 було ПАТ КБ «Приватбанк», на виконання договірних зобов'язань з яким і діяв позивач, здійснюючи виплату страхового відшкодування на користь страхувальника ПАТ КБ «Приватбанк».

ПрАТ «Інгосстрах» в позові та апеляційній скарзі посилається на те, що він як страховик, який виплатив страхове відшкодування, має право на звернення з позовом у порядку регресу до водія транспортного засобу, який спричинив ДТП.

Проте згідно із частиною першою статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Аналіз норм статей 1187 та 1172 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб'єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб'єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець.

При цьому під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов'язків розуміється виконання ним роботи, передбаченої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою або спричинена необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами.

Позивачем не заперечується, що дорожньо-транспортна пригода мала місце під час виконання ОСОБА_3 трудових обов'язків. Доказів того, що відповідач заволодів транспортним засобом неправомірно позивачем не надано.

Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 05 грудня 2018 року (справа № 426/16825/16-ц).

Правовідносини, що виникли між ОСОБА_3 і ПАТ КБ "Приватбанк" є трудовими правовідносинами і відшкодування шкоди працівником своєму роботодавцю регулюється нормами трудового законодавства і не трансформується у відповідальність за цивільно-правовими нормами, як зазначає позивач.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд обґрунтовано виходив із того, що відповідач не несе відповідальності за завдану шкоду, оскільки він заподіяв її у зв'язку із використанням транспортного засобу під час виконання трудових (службових) обов'язків, обставин того, що він заволодів транспортним засобом неправомірно не встановлено.

Ураховуючи наведене суд вірно відмовив в задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгострах» до ОСОБА_3 про стягнення суми страхового відшкодування.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував обставини справи, дав їм належну оцінку.

Рішення суду відповідає вимогам закону, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 08 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 08 лютого 2019 року.

Суддя-доповідач Л.Д. Українець

Судді М.І. Оніщук

В.А. Шебуєва