ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 596/2349/18Головуючий у 1-й інстанції Лисюк І.О.
Провадження № 22-ц/817/579/19 Доповідач - Дикун С.І.
Категорія - 310020000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд у складі:

Головуючого - Дикун С.І.

Суддів - Парандюк Т. С., Хома М. В.,

за участю секретаря - Кантицька О.І.

без учасників справи

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу № 596/2349/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , на рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 22 квітня 2019 року, ухвалене суддею Лисюк І.О.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дітей.

В обгрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_3 зазначає, що 03 березня 2011 року вона уклала шлюб з відповідачем, від котрого у сторін народилося двоє дітей: син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . З 2015 року сторони не підтримують сімейних стосунків і разом не проживають.

Позивачка вказує, що сини проживають разом з нею та знаходяться на її утриманні, а відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, у зв`язку з чим просила стягнути зі ОСОБА_1 аліменти на її користь на утримання синів у твердій грошовій сумі по 1000 грн щомісячно на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області від 22 квітня 2019 року позовну заяву ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , жительки АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , жителя АДРЕСА_1 ) про стягнення аліментів - задоволено.

Стягнуто зі ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , жителя АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі 1000 грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі 1000 грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29 грудня 2018 року та до досягнення кожною дитиною повноліття.

Дане рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за 1(один) місяць допущене до негайного виконання.

Компенсовано судові витрати за рахунок держави.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, адвокат Печінка П.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просить судове рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Скаржник зазначає, що судом першої інстанції не було у сукупності оцінено матеріальний стан сторін, не співставлено визначений розмір аліментів із розміром реальних доходів відповідача, не враховано у повній мірі стан здоров`я останнього, а тому встановлений судом розмір аліментів, що підлягає стягненню на користь позивача, є значно вищий за доходи відповідача, що призведе до повного позбавлення його будь-яких засобів до існування.

Наголошує, що судом не враховано, що встановлений законом мінімальний гарантований розмір аліментів на двох дітей, у даному випадку, на чверть перевищує розмір щомісячного доходу відповідача, тобто фактично є для останнього більшим, ніж максимальний, при цьому унаслідок наявності хронічної онкологічної хвороби, він реально не може мати додаткові доходи із інших джерел.

Відзиву до суду апеляційної інстанції не надійшло.

Частиною 1 статті 368 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно з частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з п.1 ч.4 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження можуть бути розглянуті справи про стягнення аліментів.

З огляду на викладене, розгляд даної справи проводиться за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач є батьком неповнолітніх дітей і зобов`язаний їх утримувати, а оскільки позивачем пред`явлено позов про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, то підлягає застосуванню ч.1 ст.13 ЦПК України.

Апеляційний суд погоджується із такими висновками суду першої інстанції через їх відповідність повно з`ясованим обставинам справи, нормам матеріального права та належно оціненим доказам.

Судом установлено, що відповідач є батьком неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (свідоцтво про народження серії НОМЕР_5 ) (а.с.11) та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (свідоцтво про народження серії НОМЕР_6 ) (а.с.12).

Відповідно до довідки про склад сім`ї від 28.12.2018 року, виданої Сухоставською сільською радою, неповнолітні ОСОБА_4 та ОСОБА_5 проживають із матір`ю ОСОБА_3 , бабою, дідом і дядьком по материнській лінії за адресою АДРЕСА_2 . Діти знаходяться на повному утриманні матері.

Згідно із пенсійним посвідченням серії НОМЕР_7 відповідач ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи (а.с.9).

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що відповідач не матиме змоги сплачувати розмір аліментів, визначений судом, із-за скрутного матеріального становища та незадовільного стану здоров`я.

Однак, такі доводи скаржника не дають підстав для скасування оскаржуваного рішення як такі, що суперечать нормам матеріального права та обставинам справи.

Статтею 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч.2 ст.27 Конвенції батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Європейський суд з прав людини у рішенні «М.С. проти України» повторює, що існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї того, що в усіх рішеннях щодо дітей мають переважати їхні найкращі інтереси (див. справу «Neulinger and Shuruk проти Швейцарії», №41615/07, §135, 6 липня 2010 року, і «X проти Латвії», заява №27853/09, §96, ЄСПЛ 2013 р.). Найкращі інтереси дитини, залежно від їхнього характеру і серйозності, можуть переважати інтереси батьків (див.справу «Sahin проти Німеччини», заява № 30943/96, §66, ЄСПЛ 2003VIII).

Згідно із ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч.3 ст. 51 Конституції України).

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України (далі - СК України).

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до частини 2 статті 51 Конституції України, статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За правилами ч.3 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Законом України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності 08 липня 2017 року, внесено зміни до СК України, ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», який, зокрема, передбачає підвищення мінімального розміру аліментів, спрощення процедури стягнення аліментів та оголошення аліментів власністю дитини.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2)стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Таким чином, визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно зі ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлений прожитковий мінімум для дітей відповідного віку. Для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня 2019 року - 2118 гривень, з 1 грудня 2019 року - 2218 гривень.

ОСОБА_1 посилається на те, що є інвалідом ІІ групи, має онкологічну хворобу та отримує пенсію у розмірі 1497 грн. Через інвалідність має значні обмеження у фізичній праці.

Так, згідно з довідкою до акта огляду МСЕК, відповідач є інвалідом ІІ групи. Також у цій довідці вказано, що ОСОБА_1 протипоказана важка фізична праця.

Пенсія відповідача внаслідок загального захворювання складає 1497 грн (а.с.34).

Із матеріалів справи, виписок з медичних карт стаціонарного хворого ОСОБА_1 встановлено повний діагноз: стенокардія напруги ІІ ФК. Гіпертонічна хвороба 2 стадії, 3 ступеня, дуже високий кардіоваскулярний ризик. СН-1 стадії із збереженою фракцією викиду лівого шлуночка. ІІ-ФК. Рак тонкої кишки (дванадцятипалої). Т4. N0.M0. ІІ стадія, ІІІ клін група. Рак печінкового кута товстого кишківника ІІІ стадія ІІ кл.група. Хронічний рецедивуючий панкреатит з порушенням зовнішньо-секреторної функції підшлункової залози, фаза нестійкої ремісії. Цукровий діабет ІІ тип, середньої важкості, ст.субкомпенсації. Ангіопатія сітківки обох очей. Гіперметропія середнього ступеня обох очей. Сольовий діатез.

Короткий анамнез: ОСОБА_1 вважає себе хворим з 2014 року. 24.03.2016 року операція - панкреатодуоденальна резекція з приводу аденокарциноми дванадцятипалої кишки. 2015 року - ліквідація вентральної грижі. 02.10.2015 року - гепатоєюноанастомаз. Періодично лікується амбулаторно, стаціонарно (а.с.42).

Те, що відповідач є особою з інвалідністю та має ряд захворювань, не звільняє його від обов`язку утримувати своїх дітей для забезпечення їх достатнього фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Окрім того, відповідачу заборонено працювати лише на важких фізичних роботах. ОСОБА_1 не довів ні суду першої, ні апеляційної інстанцій, що в нього немає реальної можливості влаштуватися на роботу без виконання важкої фізичної праці, або що він перебуває на обліку в центрі зайнятості як безробітний.

Доводи апеляційної скарги про наявність у відповідача регулярного доходу у вигляді одної лише пенсії по інвалідності у розмірі 1497 грн, не мають вирішального значення при вирішенні даної справи, оскільки суд при визначенні розміру аліментів не може керуватися лише однієї довідкою про отримання відповідачем пенсії у розмірі 1497 грн.

Колегія суддів вважає надуманими і такими, що зводяться до особистого тлумачення норм матеріального права, твердження апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не враховано, що встановлений законом мінімальний гарантований розмір аліментів на двох дітей, у даному випадку, на чверть перевищує розмір щомісячного доходу відповідача, тобто фактично є для останнього більшим, ніж максимальний.

Відтак, ураховуючи положення ч.2 ст.182 СК України та ст.7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2019 рік», які є імперативними нормами, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 1013,5 грн - з 01 січня 2019 року, з 1 липня 2019 року - 1059 гривень, з 1 грудня 2019 року - 1109 гривень, що суд першої інстанції й поклав за основу свого рішення.

На утриманні у платника аліментів немає інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, а статус особи з інвалідністю (ІІ група) не обмежує право відповідача на гідні умови праці. Тому розмір аліментів, визначений судом першої інстанції у твердій грошовій сумі (по 1000 грн) на кожну дитину, є справедливим і мінімально достатнім для забезпечення дітей належними умовами для життя.

Також необхідно зауважити, що діти проживають разом із позивачкою, повністю знаходяться на її утриманні, що апріорі тягне за собою більше витрат, а тому призначення аліментів у розмірі, меншому, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, порушить не тільки вимоги закону, а й принцип рівності батьків у виконанні обов`язку щодо утримання дітей.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір, повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим.

Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст.374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 22 квітня 2019 року залишити без змін.

Судові витрати у вигляді судового збору компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складене 13 червня 2019 року.

Головуючий Дикун С.І.

Судді: Парандюк Т.С.

Хома М.В.