Ухвала

16 вересня 2019 року

місто Київ

справа № 199/6548/16-ц

провадження № 61-13447ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Погрібного С. О. дослідив касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 липня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діяла Громадська організація «Дніпропетровська незалежна Правозахисна Громадська організація», до Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області, про відшкодування моральної та матеріальної шкоди у вигляді пені, суми боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних, завданої незаконною бездіяльністю органу державної влади,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 08 липня 2019 року із застосуванням засобів поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на зазначені судові рішення. Просив поновити строк на касаційне оскарження судових рішень, оскільки постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у зазначеній цивільній справі, якою закрито касаційне провадження за касаційною скаргою Громадської організації «Дніпропетровська незалежна Правозахисна Громадська організація» (далі - ГО «ДНПГО»), скасовано зазначені судові рішення та залишено без розгляду позов ГО «ДНПГО», заявником отримано 01 липня 2019 року.

Ухвалою Верховного Суду від 24 липня 2019 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення її недоліків.

У серпні 2019 року від заявника надійшли документи на усунення недоліків, зокрема заява, в якій він просив вважати усунутими недоліки касаційної скарги, оскільки оскаржуване рішення отримав у серпні 2019 року. Зазначає, що його інтереси з часу розгляду цивільної справи судом першої інстанції представляла ГО «ДНПГО», проте, в подальшому виникла правова позиція Верховного Суду, що зазначена громадська організація без статусу юридичної особи не може звертатись до суду в інтересах інших осіб, що стало наслідком закриття касаційного провадження за касаційної скаргою ГО «ДНПГО» у зазначеній цивільній справі. Заявник зазначає, що Апеляційний суд Дніпропетровської області не залучав його до участі у справі в якості позивача та не надсилав своє рішення від 17 липня 2018 року.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із частиною першою статті 15 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судом апеляційної інстанції, установлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до частини першої статті 26 ЦПК України 2004 року (далі - ЦПК України) у справах позовного провадження особами, які беруть участь у справі, є сторони, треті особи, представники сторін та третіх осіб.

Отже на час розгляду цивільної справи судом першої інстанції ГО «ДНПГО» діяла в інтересах ОСОБА_1 - як самостійний учасник справи, тобто сам заявник, як особа, в інтересах якої подано позов, не був обмежений можливістю реалізації своїх процесуальних повноважень виключно шляхом представництва своїх інтересів іншою особою, був наділений гарантованим правом на ознайомлення з матеріалами справи, отримувати копії та витяги цих матеріалів, бути присутнім у судових засіданнях, оскаржувати судові рішення тощо, що визначалось положеннями статей 27, 31 ЦПК України 2004 року.

Згідно з частиною першою статті 42 ЦПК України (в редакції Закону

№ 2147-VIII від 03 жовтня 2017, далі - ЦПК України) у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.

Положеннями статті 43 ЦПК України визначені права та обов`язки учасників справи, у тому числі, оскаржувати судові рішення у визначених законом випадках, користуватися іншими визначеними законом процесуальними правами.

Згідно з частиною першою статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Положення частини другої статті 58 ЦПК України особиста участь у справі особи не позбавляє її права мати в цій справі представника.

Зважаючи на наведене позивач на час розгляду справи судом апеляційної інстанції не був позбавлений можливості самостійно реалізовувати свої процесуальні права, у тому числі, знайомитися з матеріалами справи, отримувати копії процесуальних рішень тощо.

За таких обставин, Верховний Суд не приймає доводи заявника, що оскільки його інтереси у судах першої та апеляційної інстанцій представляла - ГО «ДНПГО», він не вважав за необхідне бути присутнім у судових засіданнях і самостійно реалізовувати свої процесуальні повноваження.

Додатково враховано, що відповідно до змісту касаційної скарги заявник 17 липня 2018 року під час ухвалення оскаржуваного рішення перебував у приміщенні суду апеляційної інстанції.

Підсумовуючи, Верховний Суд встановив факт пропуску строку звернення з касаційною скаргою на оскаржуване рішення, підстави пропуску строку на касаційне оскарження визнає неповажними, при цьому, заявником не зазначено інших підстав для поновлення строку та не надано відповідних доказів цього.

Станом на 13 вересня 2019 року вимоги ухвали Верховного Суду від 24 липня 2019 року заявником не виконані, зокрема не надано належних доказів поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження у майже один рік.

За змістом статті 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод

(далі - Конвенція) кожен при вирішенні питання щодо прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, визначеним законом.

У справі «Устименко проти України» від 29 жовтня 2015 року Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (справа «Рябих проти Росії» ).

Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервалу часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (§ 27 рішення ЄСПЛ від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України», та «Трух проти України» (ухвала) від 14 жовтня 2003 року).

Статтею 44 ЦПК України закріплено обов`язок особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. Сторона, яка бере участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

ОСОБА_1 , не навів достатніх та обґрунтованих доводів, підтверджених доказами, що подання касаційної скарги з пропуском встановлених процесуальним законом строків зумовлено об`єктивними та поважними причинами, а заявником вживались всі можливі заходи для своєчасного подання касаційної скарги.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі якщо скаржником в строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, визнані судом неповажними.

Керуючись статтею 393, пунктом 4 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 липня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діяла Громадська організація «Дніпропетровська незалежна Правозахисна Громадська організація», до Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області, про відшкодування моральної та матеріальної шкоди у вигляді пені, суми боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних, завданої незаконною бездіяльністю органу державної влади, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С. О. Погрібний