ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/5843/18 Номер провадження 22-ц/814/1769/19Головуючий у 1-й інстанції Кузіна Ж. В. Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Бондаревської С.М. Гальонкіна С.А.

секретар: Авраменко А.І.

імена (найменування) сторін:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянув в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2

на рішення Київського районного суду м. Полтави, ухвалене 15 квітня 2019 року в приміщенні суду в м. Полтава у складі судді Кузіної Ж.В.

по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа виконавчий комітет Київської районної у м. Полтаві ради як орган опіки та піклування, про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини,-

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом та просила усунути їй перешкоди у спілкуванні та вихованні сина шляхом встановлення графіку її зустрічей з сином: першої та третьої п`ятниці, кожного місяця забирати дитину після шкільних занять та забирати дитину на кожні перші та треті вихідні дні до місця її проживання без присутності батька або інших осіб, попередньо попередивши про це батька засобами телекомунікацій; половина канікулярного періоду (осінні, зимові та весняні) канікули; у літній період, щомісячно, протягом п`ятнадцяти календарних днів, з можливістю виїзду для оздоровлення та лікування дитини, у тому числі за межі країни без супроводу батька.

В обґрунтування позовних вимог вказувала, що у неї та ОСОБА_2 є спільний син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідач перешкоджає їй бачитись та спілкуватись з сином, а тому її право на участь у вихованні сина підлягає судовому захисту.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 15 квітня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Встановлено графік спілкування ОСОБА_1 з сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме першої та третьої п`ятниці кожного місяця у присутності батька ОСОБА_2 протягом однієї години, у другій половині дня, без від`їзду за межі міста Полтави.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Судове рішення вмотивоване тим, що мати має право на участь у вихованні дитини, проте, з урахуванням малолітнього віку та стану здоров`я дитини, конфліктної міжособистісної поведінки батьків, прихильність дитини до батька, ставлення позивача до виконання батьківських обов`язків, бажання та можливість піклування про здоров`я дитини обох батьків і те, що такий порядок не порушуватиме ніяким чином права дитини, достатнім є встановлений у рішенні час спілкування ОСОБА_1 із сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку окремо один від одного оскаржили ОСОБА_1 та ОСОБА_2

ОСОБА_1 просила скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме невідповідність встановленого судом часу спілкування матері та дитини інтересам дитини та правам матері на участь у вихованні дитини.

ОСОБА_2 просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме вихід суду за межі позовних вимог ОСОБА_1 та не надання органу опіки та піклування можливості надати рекомендації щодо можливих варіантів участі матері у вихованні дитини.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення ухвалене у справі не повною мірою відповідає вказаним вимогам.

Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , а його батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Згідно рішення Київського районного суду м. Полтави від 03 липня 2017 року, яке набрало законної сили, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано, визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до висновку виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради, як органу опіки та піклування, який затверджений рішенням № 58 від 15 березня 2019 року виконавчого комітету Київської районної ум. Полтаві ради «Про визначення участі ОСОБА_1 у вихованні малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 », виконавчий комітет, як орган опіки та піклування вважає, що у разі задоволення вимог ОСОБА_1 про можливість забирати дитину до місця її проживання на будь-який період це буде прямо суперечити рішенню Київського районного суду м. Полтави від 03 липня 2017 року, яким вирішено питання щодо місця проживання дитини.

Виконавчий комітет Київської районної у м. Полтаві ради, як орган опіки та піклування, враховуючи попереднє відношення ОСОБА_1 до виконання батьківських обов`язків, стан здоров`я дитини, рекомендації лікарів, повідомлення навчального закладу, результати психологічної консультації, відсутність належних умов для дитини за місцем проживання ОСОБА_1 , вважає недоцільним визначення участі ОСОБА_1 у виховані сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в межах заявлених позовних вимог.

Відповідно до повідомлення КП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1 Полтавської міської ради» від 05 березня 2019 року № 342 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 спостерігається в даному лікарському закладі, знаходиться на диспансерному обліку у лікаря-педіатра. Дитина схильна до частих гострих респіраторних захворювань верхніх дихальних шляхів. Враховуючи стан здоров`я дитини, схильність до респіраторних захворювань та несприятливу ситуацію на кір в Україні регулярні (2 та більше разів на місяць) поїздки до іншого міста (м. Київ) на вихідні дитині протипоказані, так як можуть негативно вплинути на стан здоров`я. Зазначені поїздки пов`язані із контактами із великою кількістю людей у міжміському та міському транспорті, інших місцях масового скупчення людей та високим ризиком контакту із носіями небезпечних інфекційних хвороб. Часті та тривалі поїздки здатні призвести до стомлювання та виснаження дитини, негативно вплинути на імунітет (а.с. 151 т. 2).

На адвокатський запит директор КЗ «Полтавська спеціалізована школа І-ІІІ ступенів № 3 Полтавської міської ради Полтавської області» надано інформацію у формі відповіді за № 01-37/48 від 11 лютого 2019 року, відповідно до якої протягом двох років навчання Шевченка ОСОБА_7 у даному шкільному закладі, усі організаційні питання щодо навчання здійснює виключно батько. З метою всебічного розвитку сина ОСОБА_2 багато часу приділяє дитині: залучає сина до спорту, загартовує його, підтримуючи прагнення ОСОБА_7 вільно володіти англійською, водить хлопця на додаткові заняття, у тому числі на гуртки, які діють при школі. Дитина має комфортні умови для здобуття знань, розвитку творчих здібностей. Незважаючи на щільний графік роботи, батько завжди знаходить час для сина, є його порадником і підтримкою, доцільно організовує позаурочний час ОСОБА_7 . Мати не цікавиться шкільним життям сина. Вважає, що якщо мати буде забирати Шевченка ОСОБА_7 без присутності батька після шкільних занять та вивозити до м. Києва, це може мати негативний вплив на хлопчика, зруйнує стабільний графік відвідування занять у позашкільних закладах, погіршить якість підготовки до уроків. 19 вересня 2018 року ОСОБА_1 створила конфліктну ситуацію в закладі: вона не зважала на те, що йдуть уроки, що діти вразливі й емоційні, зчинила галас, зірвала урок у 2-Н класі, тим самим налякала дітей. Вважає, що якщо мати ОСОБА_8 буде забирати сина зі школи без присутності батька, це може створити нові конфліктні ситуації, які негативно вплинуть на освітній процес в класі в цілому (т. 2 а.с.77).

Згідно висновків та рекомендацій протоколу роботи психолога ОСОБА_9 з ОСОБА_10 психоемоційний стан дитини задовільний, відповідає віковим нормам; порушень у поведінці та розвитку дитини на даний час не виявлено. Під час спілкування з психологом не проявляє ознак страху, тривожності та агресії; у дитини добре розвинене наочно-образне мислення та комунікативні навички; оскільки середовище, в якому зараз проживає і навчається ОСОБА_3 та його оточення сприймаються дитиною, як запорука стабільності, захисту, безпеки, тому не бажано змінювати ритм життя та місце проживання дитини, щоб запобігти небажаних поведінкових реакцій та погіршення психоемоційного стану дитини; батько на даний час є найбільш значимою людиною для ОСОБА_7 ( дитина проживає з батьком, батько задовольняє всі потреби дитини, батько для хлопчика є прикладом для наслідування, між ними існує тісний емоційний зв`язок). Тому, зважаючи на все це та враховуючи життєву ситуацію дитини, а саме: розлучення батьків, тривалу відсутність спілкування хлопчика з матір`ю, раптова поява матері, поїздки до іншого міста, зустрічі з матір`ю без участі батька ймовірно можуть викликати у хлопчика небажані негативні переживання, порушення у розвитку емоційної сфери (а.с. 80).

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про необхідність надання матері можливості брати участь у вихованні дитини шляхом встановлення графіку їх спілкування. Однак, місцевим судом встановлено необґрунтовану тривалість такого спілкування.

Відповідно до положень принципу статті 6 Декларації прав дитини Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння; вона повинна, коли це можливо, зростати під піклуванням і відповідальністю своїх батьків, у всякому випадку в атмосфері любові і морального та матеріального забезпечення; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Відповідно до положень ч. 1 ст.ст. 3, 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ч 1 ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно з приписами ч.ч. 1, 2, 3 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

У ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 15 даного Закону дитина, яка проживає окремо від одного з батьків, має право на підтримання з ним регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні, мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме її нормальному вихованню.

Таким чином, обмеження права матері на участь у вихованні дитини, рівно як і обмеження дитини у можливості всебічного розвитку та спілкуванні з матір`ю є неприпустимим.

Заперечення ОСОБА_2 фактично зводяться до заперечення права ОСОБА_1 на спілкування зі своїм сином ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 2011 року народження, а тому не можуть бути прийняті судом до уваги.

Посилання ОСОБА_2 на те, що місцевий суд не надав можливості органу опіки та піклування надати рекомендації щодо можливих варіантів участі матері у вихованні дитини є безпідставним, оскільки такий висновок було надано, а рішення місцевого суду повною мірою відповідає йому.

Виконавчий комітет Київської районної у м. Полтаві ради, як орган опіки та піклування, вважає недоцільним повне задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , що однак, не свідчить про неможливість часткового їх задоволення.

Встановлений місцевим судом спосіб спілкування матері та дитини не виходить за межі заявлених ОСОБА_1 позовних вимог.

При цьому, колегія суддів не може погодитись із доводами ОСОБА_1 про необхідність повного задоволення її позовних вимог, оскільки доказами по справі достовірно підтверджено невідповідність інтересам дитини її спілкування з матір`ю поза межами м. Полтави та без присутності батька.

З метою забезпечення права ОСОБА_1 на участь у вихованні сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , їй має бути надана можливість зустрічатися із сином. Обсяг часу, визначений місцевим судом є очевидно недостатнім для забезпечення всебічного розвитку дитини та для забезпечення можливості виконання матір`ю своїх батьківських обов`язків.

Керуючись принципами розумності та справедливості, колегія суддів приходить до висновку що обґрунтованим та достатнім часом спілкування матері і дитини є 4 години в день зустрічі, а не 1 година, як то було встановлено місцевим судом.

Виходячи з викладеного, внаслідок порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ним було помилково визначено необхідний для спілкування час ОСОБА_1 зі своїм сином, що відповідно до ст. 376 ЦПК України є підставою для його зміни в цій частині.

Судові витрати у справі розподілені за правилами взаємозарахування, визначеними ч. 10 ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. 367, ст. 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 1 п.п. 3, 4, ст. 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 15 квітня 2019 року в частині визначення часу спілкування ОСОБА_1 з сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , змінити.

Встановити час спілкування ОСОБА_1 з сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , першої та третьої п`ятниці кожного місяці у приступності батька ОСОБА_2 протягом 4 (чотирьох) годин, у другій половині дня без від`їзду за межі м. Полтава.

В іншій частині рішення Київського районного суду м. Полтави від 15 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: О.Ю. Кузнєцова

Судді С.М. Бондаревська

С.А. Гальонкін