Справа № 638/891/19
Провадження № 2-з/638/181/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2019 року Дзержинський районний суд міста Харкова

в складі головуючого судді Штих Т.В.

при секретарі Вакула І.В.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,-

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2, в якому просить стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 252 400,00 грн. основної заборгованості; 663,85 грн. 3% річних; 7966,16 грн. сума пені; інфляційні збільшення. 6650,00 Євро основної заборгованості (213 981,70 грн., що еквівалентно за курсом НБУ на 16.01.2019), 17,49 Євро 3% річних (562,78 грн., що еквівалентно за курсом НБУ на 16.01.2019), 209,88 Євро сума пені (6753,45 грн., що еквівалентно за курсом НБУ на 16.01.2019) інфляційні збільшення. 23100,00 доларів США основної заборгованості (650 653,08 грн., що еквівалентно за курсом НБУ на 16.01.2019), 60,76 доларів США 3% річних (1711,41 грн., що еквівалентно курсу НБУ на 16.01.2019), 729,07 доларів США сума пені (20535,56 грн.,що еквівалентно за курсом НБК на 16.01.2019) інфляційні збільшення. Стягнути з відповідача судові витрати.

Разом з позовною заявою ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення позову, в якій він просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нежитлові приміщення підвалу № 1-:-4 загальною площею 26,2 кв.м. в житловому будинку літ. «А-5» по вул. Данилевського 33/10 в м. Харкові.; нежитлові приміщення підвалу №5 загальною площею 12,4 кв.м. в житловому будинку літ. «А-5» по вул. Данилевського, 33/10 в м. Харкова, що належать на прав особистої приватної власності ОСОБА_2; накласти арешт на грошові кошти, належні ОСОБА_2 в розмірі, що відповідає розміру позовних вимог 252 400,00 грн., 6 650,00 Євро, 23 100 Доларів США, що наявні на рахунках ОСОБА_2 у банківських установах; тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон без вилучення паспорту громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_2 до виконання рішення суду.

В обґрунтування заяви посилається на те, що ОСОБА_2 власноруч склав та підписав розписку від 14.11.2018, згідно якої, він взяв та зобовязувався повернути ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 252 400,00 грн., 6 650,00 Євро, 23 100,00 Доларів США до 15.12.2018. На даний час відповідач не повернув позивачу його грошові кошти, чим було порушено низку вимог чинного законодавства. Позивачу відомо, що у власності відповідача перебувають нежитлові приміщення. Є підстави вважати, що відповідачем може бути відчужено на користь третіх осіб нежитлові приміщення. Тому вважає, що не забезпечення позову може призвести до утруднення виконання рішення суду.

Відповідно до ч.1 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Ч.3 ст. 150 ЦПК України вимагає щоб види забезпечення позову були співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.06 № 9 розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Проте, крім обставин, викладених у заяві про забезпечення позову, інших доказів чи обґрунтування доводів про те, що виконання рішення у майбутньому може бути утруднене чи відповідач буде ухилятись від виконання такого рішення, заявником суду не надано.

Що стосується вимоги позивача про обмеження відповідача у праві виїзду за кордон без вилучення паспорту громадянина України для виїзду за кордон, суд не знаходить підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Згідно із ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції прозахист прав людини і основоположних свобод кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

ОСОБА_3 21.01.1994 «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» (з подальшими змінами) регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Зазначеним Законом не передбачено за ухвалою суду тимчасове обмеження виїзду за кордон відповідача до виконання рішення суду.

Так, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 6 цього Закону, громадянинові України у випадку, якщо діють неврегульовані договірні зобов'язання, то до виконання зобов'язань або розв'язання спору може бути відмовлено у видачі паспорта для виїзду за кордон.

Згідно із ч.ч. 2, 4 ст. 6 Закону «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», громадянинові України, який має паспорт, у випадках, передбачених п.п. 1-9 ч.1 цієї статті, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон або у вказаних випадках паспорт може бути тимчасово затримано чи вилучено.

Таким чином, за наявності підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, до громадянина в залежності від наявності чи відсутності паспорта для виїзду за кордон застосовується: відмова у видачі паспорта; відмова у виїзді за кордон; тимчасове затримання чи вилучення паспорта для виїзду за кордон.

Статтею 6 цього Закону передбачено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, а громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон.

Зазначеною статтею не передбачено здійснення таких дій, як встановлення тимчасового обмеження судом права виїзду громадянина за межі України.

Враховуючи викладене, суд не може визнати застосування забезпечення позову у даному випадку законним, доцільним та співрозмірним, тому дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви.

Керуючись ст. ст.149,150 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до Дзержинського районного суду м. Харкова в пятнадцятиденний строк з дня проголошення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, протягом 15 днів з дня вручення їй копії ухвали суду.

Суддя: Т.В. Штих.