РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/14148/18

пр. № 2/759/1880/19

11 вересня 2019 року Святошинський районний суд м. Києва у складі

головуючого- судді Петренко Н.О.

за участю секретаря судових засідань Грень О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (м. Київ, вул. Грушевського, 1-д) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У вересня 2018 року представник ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 20.05.2012р. у розмірі 117246,65 грн.

В обгрунтування позовних вимог посилався на те, що відповідач звернулася до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 20.05.2012р. згідно якої отримала кредит у розмірі 5300,00 грн.у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п. 2.1.1.1.2.3, 2.1.1.1.2.4 договору на підстав яких відповідач при укладенні договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. . За вказаних обставин, а також у зв`язку з виникненням у відповідача значної заборгованості за договором, яку він в добровільному порядку не сплачує, позивач звернувся до суду позовом, який просить задовольнити.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 17.09.2018р. відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Представник ПАТ КБ «Приватбанк» в судове засідання не з`явився про місце, дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, просив розглядати справу за його відсутності.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, просила розглядати без її участі. В заяві зазначила, що позовні вимоги не визнає, оскільки борг сплатила ще в 2014р. Будь-які звернення до банку для отримання довідки про наявність чи відсутність заборгованості, не дали результатів. Також відповідачем подано заяву про застосування позовної давності на якій вона наполягає.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 заповнила анкету-заяву про приєднання до умов Правил надання банківських послуг у Приватбанку/а.с.9/.

З долученого розрахунку вбачається, що відповідач станом на 31.05.2018р. має заборгованість у розмірі 117 246,65 грн. з яких: 4 827,25 грн. - заборгованість за кредитом; 112 419,40 грн. - заборгованість за відсотками за період з 20.05.2012р. по 31.01.2018р./а.с.5-7/.

Згідно із ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

ОСОБА_1 подала заяву про застосування строку позовної давності, оскільки у позовній заяві позивачем зазначено спірні відносини, мали місце з травня 2012р. У разі неналежного виконання позичальниклм зобов`язань за кредитним договром, позовна давінсть за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Отже, позивач мав звернувся до суду протягом трьох років з моменту виникнення заборгованості до червня 2015р., але вирішив звернутися за захистом своїх ніби-то порушених прав лише у 2018р., тобто з пропуском строку позовної давності.

Згідно з положеннями статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За правилами ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не тільки зі строком дії (припинення дії) договору, які з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моменту виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

З розрахунку заборгованості, який надано позивачем, вбачається, що станом на 09.04.2014 року в графі «сума погашення за наданим кредитом» становить 798,16 грн., а станом на 24.07.2015р. сума погашення становить 15,04 грн./а.с.5-7/.

З виписки по кредитному рахунку встановлено, що списання коштів у сумі 15,04 грн. було здійснено банком 24.07.2015р. автоматично без відома ОСОБА_1 , тому це не свідчить про те, що відповідач свідомо вчиняла дії, направлені на погашення кредитної заборгованості.

З цього моменту відповідач не здійснювала погашення зазначеної заборгованості. Отже, у позивача виникло право на звернення до суду з позовом про її стягнення.

Разом з тим, з позовними вимогами банк звернувся до суду 07.09.2018 року, з пропуском строку пред`явлення вимоги про стягнення заборгованості.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в задоволені позові.

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Оскільки строк позовної давності сплив до основної вимоги, а саме стягнення заборгованості по тілу кредиту, відсутні підстави для стягнення заборгованості по процентам, пені та комісії у зв`язку зі спливом строку позовної давності у силу вимог ст. 266 ЦК України.

Відповідно до постанови Верховного суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року, згідно якого, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 11,256, 257, 261, 526, 626, 627,628, 638, 1048, 1054 ЦК України ст. ст. 12, 13, 48, 76-82, 141, 229, 259, 263-265, 268, 273, 274, 280-283, 353, 354 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

У задовленні позову Комерційний банк «Приватбанк» (м. Київ, вул. Грушевського, 1-д) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Н.О. Петренко