Постанова

Іменем України

30 січня 2019 року

м. Київ

справа № 756/12830/14-ц

провадження № 61-33554св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),

суддів: Антоненко Н. О., Коротуна В. М., Крата В. І., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

представники позивача: Гаврилов Артем Юрійович, Агабалаєва Яна Валеріївна, Суворова Світлана Іванівна, Побережець Катерина Артурівна,

відповідач - ОСОБА_5,

представник відповідача - ОСОБА_6,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Оболонського районного суду м. Києва в складі судді Великохацької В. В. від 07 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва в складі колегії суддів: Поливач Л. Д., Білич І. М., Головачова Я. В. від 07 грудня 2015 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У вересні 2014 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк» звернулося до суду з указаним позовом до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк»), правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_5 укладено договір про надання споживчого кредиту від 04 лютого 2008 року, відповідно до умов якого позивачем надано відповідачеві кредит для споживчих цілей в сумі 100 000,00 дол. США строком на 10 років з 04 лютого 2008 року по 05 лютого 2018 року. Процентна ставка за користування кредитом протягом першого місяця після укладення договору становила 13,40% річних. Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов договору. Погашення кредиту здійснюється шляхом сплати щомісячних ануїтентних платежів в розмірі 1 520,00 дол. США та в порядку, визначеному кредитним договором. Розмір ануїтентного платежу може змінитися у випадку зміни процентної ставки згідно із пунктом 1.3.1., 10.2 кредитного договору. Для забезпечення виконання позичальником зобов'язань, взятих на себе за договором про надання споживчого кредиту від 04 лютого 2008 року ОСОБА_5 передала АКІБ «УкрСиббанк», в заставу належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1. Позичальник не дотримується умов кредитного договору, не сплачує щомісячні платежі в розмірі та порядку, визначеному договором про надання споживчого кредиту від 04 лютого 2008 року.

У процесі розгляду справи позивач неодноразово збільшував позовні вимоги, зазначив, що станом на 02 вересня 2015 року загальна сума заборгованості ОСОБА_5 складається з заборгованості зі сплати кредиту (основного боргу) у розмірі 92 976,98 дол. США, заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом в розмірі 85 347,88 дол. США, заборгованості зі сплати пені за прострочення термінів сплати кредиту в розмірі 473 865,34 грн, заборгованості зі сплати пені за прострочення термінів сплати процентів за користування кредитом в розмірі 736 729,07 грн, яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 07 грудня 2015 року позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту від 04 лютого 2008 року, що складається з заборгованості зі сплати кредиту (основного боргу) в сумі 92 976,98 дол. США, заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом у сумі 85 347,88 дол. США, заборгованості зі сплати пені за прострочення термінів сплати кредиту в сумі 473 865,34 грн, заборгованості зі сплати пені за прострочення термінів сплати процентів за користування кредитом в сумі 736 729,07 грн. Вирішено питання про судовий збір.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки позичальником зобов'язання за укладеним кредитним договором щодо своєчасного повернення суми отриманого кредиту та сплати нарахованих за користування кредитними коштами процентів не виконував, то наявні підстави для стягнення заборгованості з відповідача.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 21 грудня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_5, подану представником - ОСОБА_6, відхилено. Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 07 грудня 2015 року залишено без змін.

Апеляційний суд, погоджуючись з висновками місцевого суду, зазначив про те, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального закону. Підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не має.

У січні 2017 року ОСОБА_5 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 07 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 21 грудня 2016 року, у якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати зазначені судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не встановлено дійсного розміру заборгованості позичальника перед кредитором.

Відзив на касаційну скаргу до суду не подано.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд установив, що 04 лютого 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_5 Було укладено договір про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит для споживчих цілей у сумі 100 000,00 дол. США строком на 10 років з 04 лютого 2008 року по 05 лютого 2018 року. Процентна ставка за користування кредитом протягом першого місяця після укаладення договору становила 13,40% річних. Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов договору. Погашення кредиту здійснюється шляхом сплати щомісячних ануїтентних платежів у розмірі 1 520,00 дол. США та в порядку, визначеному кредитним договором. Розмір ануїтентного платежу може змінитися у випадку зміни процентної ставки згідно із пунктами 1.3.1, 10.2 кредитного договору.

Для забезпечення виконання позичальником зобов'язань, взятих на себе за договором про надання споживчого кредиту від 04 лютого 2008 року, ОСОБА_5 Пепредала АКІБ «УкрСиббанк», в іпотеку належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1.

Зобов'язання за кредитним договором позичальником не виконані, у звязку із чим існує заборгованість за договором про надання споживчого кредиту від 04 лютого 2008 року, яка за розрахунком банку складається із заборгованості зі сплати кредиту (основного боргу) у сумі 92 976,98 дол. США, заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом у сумі 85 347,88 дол. США, заборгованості зі сплати пені за прострочення термінів сплати кредиту у розмірі 473865,34 грн, заборгованості зі сплати пені за прострочення термінів сплати процентів за користування кредитом в розмірі 736 729,07 грн.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно статтей 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач подала письмову заяву про застосування позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки умовами договору встановлено окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15.

З розрахунку заборгованості, який надано позивачем, вбачається, що останній платіж за тілом кредиту позичальником було сплачено 06 липня 2009 року, а по процентам - 04 березня 2011 року, що свідчить про визнання боргу відповідачем. З урахуванням викладеного саме з 04 березня 2011 року повинна відраховуватися позовна давність по періодичним платежам, а з указаним позовом банк звернувся у вересні 2014 року, тобто з пропуском позовної давності.

Нормами цивільно-процесуального закону визначено обов'язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні спору.

Вказуючи на наявність правових підстав для стягнення заборгованості, суди не врахували того, що кредитним договором передбачено виконання грошових зобов'язань шляхом здійснення щомісячних платежів (згідно з графіком платежів), а отже не встановили за якими періодичними платежами позовна давність сплила (у урахуванням заяви відповідача про застосування позовної давності), а за якими ще діє.

Оскільки вищеперелічені порушення унеможливили встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, рішення судів першої та апеляційної підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи необхідно надати оцінку розрахунку заборгованості, встановити дату, з якої має обчислюватися заборгованість за кредитним договором та за який період і в якому розмірі зазначена заборгованість підлягає стягненню з боржника.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами попередніх інстанцій не встановлені, оскаржувані судові рішення не відповідають вимогам статті 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що відповідно до статті 411 ЦПК України є підставою для їх скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 07 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 07 грудня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасовані рішення судів першої та апеляційної інстанцій втрачають законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:Н. О. Антоненко
В. М. Коротун
В. І. Крат
І. М. Фаловська