_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/520/1008/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.02.2019 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Калініченко Л.В.

за участю секретаря Кирикової О.О.

розглянувши у підготовчомусудовому засіданні в м. Одесі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою

ОСОБА_1

до ОСОБА_2,

треті особи: Орган опіки та піклування

Київської районної адміністрації Одеської міської ради,

про стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 04 грудня 2018 року надала до Київського районного суду міста Одеси позовну заяву до ОСОБА_2, третя особа - Орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, про стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав, в якій просить суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав стосовно сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, а також стягнути з ОСОБА_2 на свою користь аліменти на малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 800 гривень щомісячно, починаючи з дати подання позовної заяви до суду та до досягнення дитиною повноліття, посилаючись на те, що відповідач починаючи з лютого 2018 року не спілкується з дитиною, не приймає участі у її вихованні, долею дитини не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Калініченко Л.В.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 26 грудня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання.

У підготовче судове засідання 14.02.2019 року позивач по справі не з'явилась, однак 14.02.2019 року представник позивача надала до суду заяву, в якій позов підтримала, просить суд задовольнити, розгляд справи провести за її відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання призначене на 14.02.2019 року не з'явився, однак в матеріалах справи наявна заява відповідача від 22 серпня 2018 року, яка посвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Груєвою О.В., зареєстрована в реєстрі за №7272, відповідно до якої ОСОБА_2 надав згоду на позбавлення його батьківських прав стосовно сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, просить суд розгляд справи провести за його відсутності.

Представник третьої особи - органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце проведення якого належним чином повідомлявся, однак до суду надійшла заява від представника, в якій останній позов підтримав та просить суд розгляд справи провести за його відсутності.

Згідно з ч.3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

У зв'язку з поданням сторонами по справі заяв про розгляд справи за їх відсутності та визнанням відповідачем позову, судом було ухвалено провести розгляд справи у підготовчому судовому засіданні за відсутності сторін по справі.

Дослідивши та вивчивши документи наявні в матеріалах справи, суд вважає позов підлягаючим задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у шлюбі з 06 вересня 2014 року, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис №1720, який розірвано на підставі рішення Київського районного суду міста Одеси від 16 жовтня 2018 року по цивільній справі №520/11214/18, яке набрало законної сили 16 листопада 2018 року.

За час перебування сторін у шлюбі, у них народилась дитина - син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, про що 08 вересня 2016 року Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області в Книзі записів актів громадянського стану про народження зроблено відповідний актовий запис №8400, в якому в графі відомості про матір зазначено - ОСОБА_1, відомості про батька - ОСОБА_2.

Судом встановлено, що малолітній ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешкає разом з матір'ю - ОСОБА_1, за адресою: АДРЕСА_1, та перебуває на її утриманні, що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи від 25.04.2017 року та витягом з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання за №5112-1 від 04.04.2018 року.

Доказів в спростування вказаних обставин, до суду не надано.

Позивачка посилається на те, що відповідач ОСОБА_2 не спілкується з дитиною - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, не приймає участі у його вихованні, долею дитини не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає.

ОСОБА_2 надав до суду заяву від 22 серпня 2018 року, яка посвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Груєвою О.В., зареєстрована в реєстрі за №7272, в якій визнав, що участі у вихованні, навчанні, утриманні сина не приймає, не заперечує проти позбавлення його батьківських прав стосовно ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно з ч.1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

На підставі вищевикладеного, оскільки відповідачем особисто визнано, що він участі у вихованні, навчанні, утриманні дочки не приймає, не заперечує проти позбавлення його батьківських прав стосовно ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, суд вважає, що вказані обставини додатковому доказуванню не підлягають.

Преамбулою Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-ХII від 27 грудня 1991 року (далі Конвенція) визнається, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння.

Відповідно до ст. 3 Конвенції у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно до положень ст. 9 зазначеної Конвенції, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Крім того, відповідно до положень принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за його навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 164 СК України, підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 Постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб , які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

Крім того, судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 зверталась з відповідною заявою до Служби у справах дітей Одеської міської ради щодо розгляду питання про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав стосовно сина ОСОБА_4, за наслідком чого Службою у справах дітей Одеської міської ради 08.10.2018 року було підготовлено проект висновку за №05/8440 про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав стосовно сина ОСОБА_4

Також представник органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради надав до суду висновок Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 29.10.2018 року за вих. №2050/01-11 про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав стосовно сина ОСОБА_4

Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

При вищевикладених обставинах, а також з урахуванням того, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, враховуючи все вищевикладене, суд вважає встановленим, що ОСОБА_2 саме ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків у відношенні неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у зв'язку з чим, суд вважає обґрунтованими в цій частині вимоги позивача та можливим позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно його малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Суд зазначає, що згідно з вищевказаними встановленими обставинами вбачається, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання сина, що в свою чергу також визнано особисто відповідачем у поданій ним нотаріально посвідченій заяві від 22 серпня 2018 року.

Згідно зі ст. 180, ч. 2 ст. 181 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Частиною 2 статті 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Частинами 2, 3 ст. 166 СК України встановлено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 2 ст. 89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

При визначенні розміру аліментів, судом враховується, що заявлений позивачем розмір аліментів до стягнення з відповідача в сумі 800 гривень щомісячно, дорівнює встановленому законом мінімальному розміру аліментів, який підлягає до стягнення, а саме в сумі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який у відповідності до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» для дітей віком до 6 років складає в сумі 1626 гривень.

При викладених обставинах суд вважає за доцільне одночасно з позбавлення батьківських прав стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі у розмірі 800 гривень щомісячно, але не менш ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на день стягнення, починаючи з 04 грудня 2018 року до досягнення дитиною повноліття, а саме по 07 вересня 2034 року.

Згідно з ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п.79 рішення Європейського суду з прав людини (справа «Білуха проти України» від 09.11.2006 р. (Заява №33949/02), відповідно до прецедентної практики Суду заявник має право на відшкодування витрат, тільки якщо буде доведено, що вони були необхідні та фактично понесені, а також є обґрунтованими за розміром.

З урахуванням задоволення позовних вимог позивача в частині позбавлення батьківських прав, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати по сплаті останньою судового збору в сумі 704 гривні 80 копійок.

Крім того, на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», позивач була звільнена від сплати судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру за вимогою про стягнення аліментів в сумі 704 гривні 80 копійок.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З урахуванням вищевикладеного, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 704 гривні 80 копійок.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 77, 81, 82, 89, 141, 200, 206, 211, 263-265, 352, 354 ЦПК України, п. 15.5 Перехідних положень Розділу ХІІІ ЦПК України, ст.ст. 164 ч.1 п.2, 165, 166 ч.2,3, 180-182, 184 СК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради (місцезнаходження: 65000, м. Одеса, вул. Академіка Корольова, 9), про стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, батьківських прав у відношенні неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт серії НОМЕР_3, виданий Крюківським РВ УМВС України в Полтавській області 13 серпня 2004 року, РНОКПП НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_2, аліменти на малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі у розмірі 800 (вісімсот) гривень щомісячно, але не менш ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на день стягнення, починаючи з 04 грудня 2018 року до досягнення дитиною повноліття, а саме по 07 вересня 2034 року.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт серії НОМЕР_3, виданий Крюківським РВ УМВС України в Полтавській області 13 серпня 2004 року, РНОКПП НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_2, витрати по сплаті судового збору в сумі 704 (сімсот чотири) гривні 80 (вісімдесят) копійок.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт серії НОМЕР_3, виданий Крюківським РВ УМВС України в Полтавській області 13 серпня 2004 року, РНОКПП НОМЕР_1, на користь держави судовий збір в сумі 704 (сімсот чотири) гривні 80 (вісімдесят) копійок.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено - 14 лютого 2018 року.

Головуючий Калініченко Л. В.