ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 671/800/18
Провадження № 22-ц/4820/425/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Купельського А.В., Янчук Т.О.,

секретар судового засідання Дубова М.В.,

з участю позивача ОСОБА_4,

її представника ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 13 грудня 2018 року,

встановив:

У травні 2018 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням.

ОСОБА_4 зазначила, що з травня 1987 року до 15 квітня 2003 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Сторони проживали у житловому будинку по АДРЕСА_1, який належав їм на праві спільної власності. Рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 29 вересня 1993 року вказаний житловий будинок поділено в натурі. Їй із дітьми виділено кімнату 1-1 площею 3,6 кв.м., кімнату 1-4 площею 12,8 кв.м., кімнату 1-5 площею 16,3 кв.м., погріб Г, ґанок, Ѕ частину огорожі, що складає 73% домоволодіння, а відповідачеві залишено - кімнату 1-2 площею 5,0 кв.м., кімнату 1-3 площею 6,9 кв.м., Ѕ частину огорожі, що складає 27% домоволодіння. У червні 1993 року ОСОБА_6 вигнав позивача з будинку та перешкоджає їй користуватися житлом.

За таких обставин ОСОБА_4 просила суд усунути перешкоди у користуванні житловим приміщенням по АДРЕСА_1, шляхом зобов'язання ОСОБА_6 надати їй доступ до кімнати 1-1 площею 3,6 кв.м., кімнати 1-4 площею 12,8 кв.м., кімнати 1-5 площею 16,3 кв.м., погребу Г, ґанку будинку для проживання та використання його за цільовим призначенням.

Рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 13 грудня 2018 року позов задоволено. Зобов'язано ОСОБА_6 не чинити перешкод ОСОБА_4 у вселенні та користуванні нею частиною житлового будинку по АДРЕСА_1, а саме кімнатою 1-1 площею 3,6 кв.м., кімнатою 1-4 площею 12,8 кв.м., кімнатою 1-5 площею 16,3 кв.м., погребом Г, ґанком. Вирішено питання про розподіл судових витрат між сторонами.

Суд виходив з того, що ОСОБА_6 перешкоджає ОСОБА_4 володіти та користуватися належною їй частиною житлового будинку, внаслідок чого порушене право позивача підлягає захисту.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення суду й ухвалити нове рішення про відмову в позові посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність цих обставин, які суд визнав встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач не чинить перешкод у користуванні ОСОБА_4 будинком, а позов останньої є необґрунтованим.

ОСОБА_4 не подала відзив на апеляційну скаргу.

Заслухавши учасників судового процесу та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що житловий будинок по АДРЕСА_1, як майно колгоспного двору належав ОСОБА_6, ОСОБА_4 та їх дітям, ОСОБА_7 і ОСОБА_8, на праві спільної власності.

Рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 29 вересня 1993 року вказаний житловий будинок поділено в натурі. ОСОБА_4 із дітьми виділено кімнату 1-1 площею 3,6 кв.м., кімнату 1-4 площею 12,8 кв.м., кімнату 1-5 площею 16,3 кв.м., погріб Г, ґанок, Ѕ частину огорожі, що складає 73% домоволодіння, а відповідачеві залишено - кімнату 1-2 площею 5,0 кв.м., кімнату 1-3 площею 6,9 кв.м., Ѕ частину огорожі, що складає 27% домоволодіння.

ОСОБА_6 змінив замок на вхідних дверях і не допускає ОСОБА_4 у житловий будинок, у зв'язку з чим вона не може користуватися житлом.

Зазначені обставини визнані сторонами, підтверджуються письмовими доказами у справі та показаннями свідка ОСОБА_9

Частинами 1 і 4 статті 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Положення цього конституційного принципу закріплені у ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Права власника житлового приміщення також визначені ст. 150 ЖК Української РСР. Зокрема, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

В силу ст. 155 цього Кодексу жилі будинки (квартири), що є в приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством Союзу РСР і Української РСР.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Оцінивши в сукупності надані докази, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що ОСОБА_6 чинить перешкоди у володінні та користуванні ОСОБА_4 житловим будинком, а тому порушене право позивача підлягає захисту.

Доводи ОСОБА_6 щодо недоведеності позову ОСОБА_4 суперечать фактичним обставинам справи.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 13 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13 лютого 2019 року.

Судді: /підпис/ О.І. Ярмолюк

/підпис/ А.В. Купельський

/підпис/ Т.О. Янчук

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду О.І. Ярмолюк

Головуючий у першій інстанції - Ніколова С.В.

Доповідач - Ярмолюк О.І. Категорія 5