Провадження № 2/752/2122/19
РІШЕННЯ

Іменем України

04.02.2019 року Голосіївський районний суд м. Києва

в складі головуючого судді Чередніченко Н.П.

з участю секретаря Сінг А.Ж.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Страхова компанія «УПСК» про відшкодування шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки, -

ВСТАНОВИВ :

В липні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача ОСОБА_2, третя особа: Страхова компанія «УПСК» про відшкодування шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки. В обґрунтування позову зазначено, що 22.06.2017 року о 14-50 год.в м. Києві по проспекту Лобановського, 117, ОСОБА_2, керуючи автомобілем «Фольцваген» д.н.з. НОМЕР_1 здійснив зіткнення з автомобілем «Дачіа» д.н.з.НОМЕР_2, який належить позивачу, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою судді від 21.08.2017 року, відповідача було визнано винним у вчиненні зазначеної аварії. 08.12.2017 року позивач отримав від СК «УПСК» страхове відшкодування в сумі 4912,66 грн., а 09.12.2017 року відповідач отримав від відповідача франшизу в сумі 1000 грн. Відповідно до акту виконаних робіт від 04.09.2017 року, позивачем було витрачено на відновлювальний ремонт автомобіля НОМЕР_2 суму в розмірі 15420 грн. Оскільки суми страхового відшкодування, виплаченої страховою компанією було недостатньо для повного відшкодування йому завданої шкоди, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою, та просить суд на підставі ст.ст. 1187, 1192 ЦК України стягнути з відповідача на його користь суму в розмірі 9507,34 грн. та судові витрати.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити з викладених в ньому підстав.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на їх недоведеність позивачем. Одночасно, вказав, що вартість відновлювального ремонту значно перевищує вартість ремонту, яка була зазначена аварійним комісаром в ремонтній калькуляції.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити за наступних підстав.

Судом встановлено, що 22.06.2017 року о 14-50 год. в м. Києві по проспекту Лобановського, 117, ОСОБА_2, керуючи автомобілем «Фольцваген» д.н.з. НОМЕР_1 здійснив зіткнення з автомобілем «Дачіа» д.н.з.НОМЕР_2, який належить позивачу (а.с.5), в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 21.08.2017 року, ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні зазначеної аварії (а.с.7).

08.12.2017 року картковий рахунок позивача був поповнений сумою - страхове відшкодування згідно страхового акту № 2 в розмірі 4912,66 грн. (а.с.10).

Правовідносини між учасниками справи виникли з відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно із ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У відповідності до ч. 2 та 5 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до частини першої статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України, реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно зі статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника (ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (пункт 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року N 142/5/2092).

Згідно із пунктом 2.4 «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», затверджених Наказом Міністерства юстиції України, Фондом державного майна України 24.11.2003 р. № 142/5/2092 (далі - «Методика»), вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до пункту 8.3 Методики, вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.

У висновку про оцінку КТЗ може міститись інформація про причину фізичного зносу, який виникає в разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту, а також про те, чи внаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду нараховано величину втрати товарної вартості (пункт 8.6 Методики).

У відповідності до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно із ст.ст. 79-80 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В обгрунтування позову, ОСОБА_1 зазначає про те, що, відповідно до акту виконаних робіт № від 04.09.2017 року, ним фактично було витрачено на відновлювальний ремонт автомобіля суму в розмірі 15420,00 грн. (а.с.12), а також зазначену суму в установленому порядку сплачено виконавцю (а.с.6).

Суд вважає, що стороною позивача не надано суду будь-яких доказів на підтвердження оцінки транспортного засобу, вартості матеріального збитку та вартості відновлювального ремонту автомобіля, якому було завдано механічних пошкоджень.

Крім того, в ході розгляду справи стороною позивача не було заявлено будь-яких клопотань, зокрема, в частині витребування відповідного звіту оцінки у страхової компанії, або ж призначення у справі відповідної експертизи.

В ході розгляду справи стороною відповідача, на спростування доводів позивача та суми, пред»явленої до стягнення, було надано суду копію ремонтної калькуляції від 23.08.2017 року на двох аркушах, та копію акту огляду транспортного засобу за підписами сторін, однак, суд вважає надані докази недопустимими та до уваги їх не приймає, оскільки, вони фактично є частинами оцінки (висновку) про вартість завданого матеріального збитку, останні, належним чином не засвідчені та самі по собі, (окремо від повного звіту) не можуть бути належними доказами, які б доводили вартість матеріального збитку та відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу.

Інших доказів на підтвердження обґрунтованості позовних вимог в частині підтвердження суми, пред»явленої до стягнення в якості відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, матеріали справи не містять, та будь-яких клопотань щодо їх витребування стороною позивача в ході розгляду справи заявлено не було.

Суд вважає за необхідне зазначити про те, що позивач має право на відшкодування завданої шкоди у виді різниці між фактичним розміром шкоди та сумою страхового відшкодування, однак, стороною позивача не доведено розмір фактично завданої шкоди, оскільки, сам по собі акт виконаних робіт та квитанція про оплату виконаних робіт, без надання оцінки (висновку) завданої матеріальної шкоди, складений у відповідності до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України, Фондом державного майна України 24.11.2003 р. № 142/5/2092, - із зазначенням вартості відновлювального ремонту, на думку суду, не доводять пред»явлену до стягнення суму.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги відсутність доказів, які б поза розумним сумнівом свідчили про правильність пред»явленої суми до стягнення, в якості відшкодування фактичної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог, в зв»язку з чим в задоволенні позову слід відмовити.

Судові витрати у справі, на підставі ст.. 141 ЦПК України, слід залишити за позивачем по фактично понесеним.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 77-82, 141, 259, 263, 264-265, 268 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

в задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Страхова компанія «УПСК» про відшкодування шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки, відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Голосіїський районний суд м. Києва протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий Н.П. Чередніченко