Справа № 510/2206/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.01.19 року Ренійський районний суд Одеської області У складі: головуючого судді - Сорокіна К.В.,

при секретарі - Туренко І.В.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі суду в місті Рені справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно, -

в с т а н о в и в:

Позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача про визнання права власності на нерухоме майно у вигляді житлового будинку з надвірними спорудами по вул.. Першотравнева, 38 в м. Рені Одеської області. Свої позовні вимоги мотивує тим, що між нею та відповідачем було укладено договір купівлі продажу, який не був посвідчений нотаріально, але було виконано всі суттєві умови договори. Однак на момент укладення договору відповідач був власником лише Ѕ частини майна, тому придбане нею майно, було відчужено особою, яка не мала на це право, але у звязку з тим, що вона є добросовісним набувачем, та відсутні підстави для витребування в неї майна, передбачені ст. 388 ЦК України, позивачка просить задовольнити її позовні вимоги.

Позивачка у підготовче судове засідання не зявилась, направила до суду заяву з проханням розглянути справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач по справі, у підготовче судове засідання не зявився, направив до суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: нотаріально не посвідчений договір купівлі продажу від 05.05.2018 р., укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про купівлю житлового будинку з надвірними спорудами по вул.. Першотравнева, 38 в м. Рені Одеської області; розписка ОСОБА_2 про отримання грошей за житловий будинок від 05.05.2018 р.; договір про надання у безстрокове користування земельною ділянкою для будівництва індивідуального житлового будинку від 11.05.1970 р.; акт про закінчення будівництва та вводу до експлуатації житлового будинку від 07.03.1990 р.; свідоцтво про право на спадщину за законом від 16.11.2018 р.; технічний паспорт на житловий будинок по вул.. Першотравнева, 38 в м. Рені Одеської області, самочинних споруд не має, власники: ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Дослідивши надані докази, судом було встановлено, що 05.05.2018 р. позивачка домовилась із відповідачем про покупку житлового будинку з надвірними спорудами по вул.. Першотравнева, 38 в м. Рені, Одеської області. В той же день було укладено відповідний договір купівлі-продажу, який не було посвідчено у нотаріальному порядку. Позивачка передала відповідачу гроші, що підтверджується розпискою відповідача, а останній передав ключі від будинку.

Так як, згідно законодавства, подібні договори підлягають нотаріальному посвідченню, позивачка через деякий час запропонувала відповідачу привести домовленість у відповідності до вимог закону, на що відповідач повідомив, що не може це зробити, так як на момент укладення договору він не був зареєстрованим власником усього будинку, а лише Ѕ частини, оскільки не закінчив процедуру прийняття спадщини після смерті дружини ОСОБА_3, яка була власником іншої Ѕ частини будинку, та взяв на себе зобовязання оформити правовстановлюючі документи на своє імя. Через деякий час позивачка дізналась про закінчення процедури оформлення спадщини та отримання відповідачем правовстановлюючих документів на житловий будинок, та запропонувала відповідачу посвідчити укладений договір у нотаріальному порядку, однак відповідач ухилявся, посилаючись на зайнятість та нестачу часу.

Про існування обставин, що відповідач не є власником будинку позивачці нічого не було відомо, оскільки на момент укладення договору купівлі продажу відповідач запевняв позивачку що він є зареєстрованим власником будинку.

Враховуючи викладені обставини, що на момент укладання договору відповідач не мав належних оформлених документів, що підтверджують його право власності і до їх оформлення не мав права відчужувати будинок, тому придбане позивачкою майно було відчужено особою, яка не мала на це право.

Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки надані суду документи в повному обсязі підтверджують обставини викладені у позовній заяві.

Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у звязку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків.

Згідно матеріалів справи, сторонами, при укладанні договору купівлі-продажу була досягнута угода по всіх істотних умовах: відповідачу передані гроші на суму 74 000 грн., а позивачці обєкт нерухомості. Відповідач жодного разу не висував вимоги щодо повернення вказаного житлового будинку, не заперечував проти визнання права власності за позивачкою.

Відповідно ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

На підставі ч.1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Частиною 1 ст. 397 ЦК України, передбачено, що володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Згідно ч. 3 ст. 397 ЦК України, фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Так, позивачка набула право власності на житловий будинок з надвірними спорудами по вул.. Першотравнева, 38 в м. Рені, Одеської області, в порядку ст. 330 ЦК України, як добросовісний набувач, придбавши його у відповідача, який він фактично не мав права відчужувати.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Підстав, які не дозволяють визнання права власності за позивачкою, судом не встановлено. Таким чином, суд вважає за можливе визнати за позивачкою право власності на житловий будинок з надвірними спорудами по вул.. Першотравнева, 38 в м. Рені, Одеської області.

Виходячи з вищевикладеного,

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 133, 141, 200, 206, 223, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст. 330, 328, 388, ЦК України (2003 р.) суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно задовольнити.

2. Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок № 38, який розташований по вул.. Першотравнева в м. Рені Одеської області та в цілому складається з: житлового будинку літ. А, загальною площею 44,8 кв.м., житловою площею 39,60 кв. .м.; тамбуру літ а; навісу літ. Г; сараїв літ. Ж, Е, В; літньої кухні літ. Б; погребу літ. Д; вбиральні літ. З; №№ 1-3 огорожі, №№ 4,5 споруди.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя К.В. Сорокін