ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2019 року м. Херсон

справа № 654/2965/17

провадження № 22-ц/819/ 329/19

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого ( суддя-доповідач)Чорної Т.Г.,
суддів:Базіль Л.В.,
Склярської І.В.
секретарГеленко А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , нарішення Голопристанського районного суду Херсонської області, у складі судді Францішка Ю.В. від 10 травня 2018 рокуу цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.

Позов мотивовано тим, що 01.02.2006 року між Компанією з обмеженою відповідальністю «Інтертрейд груп Ел.Ел.Сі.» і ОСОБА_2 був укладений в письмовій формі договір позики за умовами якого ОСОБА_2 отримав в борг грошові кошти в розмірі 200000 доларів США, які зобов`язався повернути до 31.01.2016 року.

За письмовим договором про відступлення права вимоги від 10.03.2017 року Компанія з обмеженою відповідальністю «Інтертрейд груп Ел.Ел.Сі.» передала йому, ОСОБА_1 , свої права вимоги щодо виконання боргового зобов`язання ОСОБА_2.

Посилаюсь на порушення відповідачем умов договору щодо повернення грошових коштів в обумовлені строки, позивач просив стягнути на його користь з відповідача борг за договором позики в розмірі 5 316 000 грн., три відсотки річних від простроченої суми в розмірі 159 480 грн., всього 5 475 480 грн.

Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 10 травня 2018 року в задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення судом норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким заявлені вимоги задовольнити в повному обсязі, зазначаючи про те, що за час розгляду справи відповідач не заявляв клопотань про пред`явлення оригіналів письмових доказів на підтвердження заявлених вимог, суд не вимагав подання оригіналів договору позики та договору переуступки боргу, розгляд справи відбувся у його відсутності.

В письмовому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 доводи апелянта не визнав, рішення суду просить залишити без змін, як постановлене з дотриманням вимог процесуального законодавства.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики подана до суду першої інстанції 11 жовтня 2017 року в порядку передбаченому цивільним процесуальним кодексом України в редакції 2004 року.

Письмові докази, які підтверджують заявлені вимоги, подані позивачем в копіях, які належним чином не були завірені, що не суперечило вимогам частини 2 статті 64 ЦПК України, яка діяла на момент пред`явлення позову, в якій зазначалося, що письмові докази, як правило, подаються в оригіналі, але якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

12.12.2017 року на адресу суду першої інстанції надійшло клопотання відповідача у справі ОСОБА_2 , в якому він, заперечуючи підписання договору позички та отримання грошових коштів, просив суд витребувати у позивача оригінал договору позички та призначити у справі судово-почеркознавчу експертизу підписів сторін ( т. 1 а.с. 34).

Крім того, 28 лютого 2018 року відповідач подав окреме клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи на підтвердження його заперечень щодо не підписання ним договору позички ( т.1 а.с. 57-58).

Із матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції заявлені відповідачем клопотання про витребування у позивача оригіналів письмових доказів та призначення судово-почеркознавчої експертизи не вирішував, а 10.05.2018 року у відсутності сторін постановив судове рішення, яким відмовив позивачу у задоволенні заявлених вимог.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що позивачем не надані оригінал договору позики від 01.02.2016 року, оригінал договору про відступлення права вимоги від 10.03.2017 року, докази отримання відповідачем коштів за укладеним договором, а також не доведено, що копія цих договорів, які були надані суду виготовлені з оригіналів у відповідності з вимогами чинного законодавства.

Проте погодитися з даним висновком суду колегія суддів не може з огляду на наступне.

Оскаржуючи в апеляційному порядку судове рішення та зазначаючи про те, що діючим на час подачі позову законодавством не передбачалося обов`язкове подання оригіналів письмових доказів, судом оригінали договорів позики та відступлення права вимогине вимагалися, рішення було постановлено у відсутності позивача, що позбавило його можливості надати відповідні докази в належній формі.

Оскільки суд першої інстанції в порушення вимог цивільного процесуального законодавства не вирішив клопотання відповідача про витребування оригіналів письмових доказів, суд апеляційної інстанції на стадії апеляційного розгляду справи задовольнив заявлене ОСОБА_1 клопотання та долучив до матеріалів справи оригінал договору позички від 01 лютого 2006 року та договір відступлення права вимоги від 10 березня 2017 року в якості доказів ( т. 1 а.с. 112, 113-114).

Відповідно до договору позички від 01 лютого 2006 року Компанія з обмеженою відповідальністю «Інтертрейд груп ЕЛ.Ел.Сі.» (позичкодавець) передала ОСОБА_2 ( користувач) у безоплатне користування на строк обумовлений цим Договором позичку, яку користувач зобов`язався повернути позикодавцеві після закінчення строку, встановленого цим договором.

Предметом позички є 200 000 доларів США ( п. 1.2 Договору).

За умовами укладеного договору гроші були отримані користувачем при підписанні договору ( п.2.1, 3.2 Договору).

Пунктом 4.1 зазначеного договору обумовлено, що грошві кошти надаються строком до 31 січня 2016 року.

При настанні дати, вказаної в п. 4.1 цього Договору, користувач зобов?язаний протягом двох календарних днів повернути позичкодавцю позичку на таку ж суму ( п.5.1 Договору).

Згідно п. 2.2.3 Договору у разі неповернення позички в строк, позичкодавець має право вимагати її примусового повернення зі стягненням збитків та процентів інфляції.

Цей правочин, відповідно до вимог ст. 208 ЦК України, вчинений в письмовій формі, підписаний сторонами та скріплений печаткою юридичної особи.

У передбаченому законодавством порядку договір не змінювався, не розривався, його недійсність судом не визнавалася, про відмову від правочину сторони не заявляли.

Дослідивши зазначений вище договір позички, з`ясувавши справжню правову природу укладеного правочину, колегія суддів вважає, що незважаючи на найменування документа, за своєю суттю укладений між сторонами правочин про отримання в борг грошових коштів є договором позики, а не договором позички в розумінні вимог ст. 827-836 ЦК України.

На підставі договору про відступлення права вимоги від 10 березня 2017 року ОСОБА_1 набув усіх прав первісного кредитора за укладеним між Компанією з обмеженою відповідальністю «Інтертрейд груп ЕЛ.Ел.Сі.» та ОСОБА_2 договором позики від 01.02.2006 року, зокрема право вимагати повернення отриманого від первісного кредитора боргу (т. 1 а.с.113-114).

Як в ході розгляду цивільної справи в суді першої інстанції, так і при перегляді рішення в суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 зазначав, що він ніколи не отримував грошову позику від Компанії з обмеженою відповідальністю «Інтертрейд груп ЕЛ.Ел.Сі.» та не підписував ніяких документів про позичку.

Порушене відповідачем питання щодо призначення судової почеркознавчої експертизи ідентифікації виконавця підпису в договорі позички від 01.02.2006 року судом першої інстанції не вирішувалося, а відтак доводи ОСОБА_2 залишилися не перевіреними.

Крім того, судом не було роз`яснено сторонам їх обов`язок підтвердити ті обставини, на які вони посилаються, належними та допустимими доказами, а також не попереджено їх про наслідки вчинення або невчинення відповідних процесуальних дій.

Зокрема, судом не було роз`яснено відповідачу, що перевірити його доводи щодо не підписання ним оспорюваного договору можливо лише шляхом призначення у справі судової почеркознавчої експертизи, що свідчить про порушення судом першої інстанції під час розгляду справи норм процесуального права, які підлягають усуненню під час апеляційного розгляду в порядку передбаченому ст. 367 ЦПК України.

В суді апеляційної інстанції відповідач заявив клопотання про призначення почеркознавчої експертизи на вирішення якої поставити питання: чи виконаний підпис від імені ОСОБА_2 у договорі позички від 01.02.2006 року, укладеного між Компанією з обмеженою відповідальністю «Інтертрейд груп ЕЛ.Ел.Сі.» і ОСОБА_2 тією особою від імені якої він зазначений чи іншою особою? ( т.1 а.с. 164-165).

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 18 грудня 2018 року у даній справі була призначена судова почеркознавча експертиза ( т.1 а.с.188-189, а.с.215-216).

Згідно висновку експерта № 55-ПТ від 05.04.2019 року підпис від імені ОСОБА_2 в графі « Користувач ОСОБА_2 АДРЕСА_1 « розділу «Місцезнаходження і реквізити сторін» наданого на експертизу Договору позички від 01 лютого 2006 року укладеного між Компанією з обмеженою відповідальністю «Інтертрейд груп ЕЛ.Ел.Сі.» і ОСОБА_2 виконаний самим ОСОБА_2 ( а.с.270-338 т. 1).

За клопотанням ОСОБА_2 , який вважав, що висновок експерта є необґрунтованим, неповним та неясним, проведеним з порушенням порядку проведення судової почеркознавчої експертизи, що призвело до неправильних висновків, в судове засідання суду апеляційної інстанції був викликаний експерт Рубаник О.В. , який пояснив, що висновок складений ним у відповідності до Інструкції з організації проведення та оформлення експертних проваджень у підрозділах Експертної служби МВС України, з використанням вільних, умовно-вільних та експериментальних зразків підпису ОСОБА_2 , які були зазначені в ухвалі суду про призначення експертизи. Використання експертом інших зразків підпису ОСОБА_2 , які містяться в матеріалах справи не впливає на зроблений висновок експерта, оскільки вони мали

лише допоміжне значення, для підтвердження і без того зроблених висновків відсутності суттєвих розбіжностей в підписах певної особи. Інші зауваження викладені в клопотанні ОСОБА_2 щодо правильності проведення експертизи та складення висновку можуть спростувати тільки фахівці в цій галузі.

Пленум Верховного Суду України в п. 10 Постанови № 8 від 30.905.1997 р. «Про судову експертизу в кримінальних ці цивільних справах», з послідуючими змінами, надав роз`яснення про те, що висновок визнається неповним, коли експерт дослідив не всі подані йому об`єкти чи не дав вичерпних відповідей на порушені перед ним питання. Неясним вважається висновок, який нечітко викладений або має невизначений, неконкретний характер.

Оскільки експерт дослідив всі подані йому об`єкти, надав вичерпну відповідь на порушене перед ним питання, висновок викладений чітко, має визначений, конкретний характер, в судовому засіданні експерт роз`яснив складений ним висновок, а тому оцінивши належність, допустимість, достовірність висновку експерта, який належними та допустимим доказами у передбаченому законом порядку відповідачем не спростований, колегія суддів приймає висновок експерта як доказ на підтвердження підпису С договору укладеного ним з Компанією з обмеженою відповідальністю «Інтертрейд груп ЕЛ.Ел.Сі.» про отримання грошових коштів в борг.

Допитаний в судовому засіданні суду апеляційної інстанції свідок ОСОБА_5 підтвердив підписання ОСОБА_2 договору позички від 01 лютого 2006 року, навів обставини за яких виникли спірні правовідносини та які відповідачем не визнаються.

ОСОБА_2 не спростував у передбачений законом спосіб пояснень позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_5 щодо укладання правочину 01.02.2006 р.

Норму статті 6 ЦК України розкриває стаття 627 цього кодексу, в якій зазначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх умов договору (частина перша статті 638 ЦК України).

Частина 1 статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.1 ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).

Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

У частині першій статті 516 ЦК України зазначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір про відступлення права вимоги від 10 березня 2017 року за яким ОСОБА_1 набув усіх прав первісного кредитора за укладеним між Компанією з обмеженою відповідальністю «Інтертрейд груп ЕЛ.Ел.Сі.» та ОСОБА_2 договором позики від 01.02.2006 року недійсним не визнавався, а тому цей правочин є правомірним в розумінні вимог ст. 204 ЦК України.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до вимог ст.ст. 526, 612 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов Договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За змістом положень ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Оскільки письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передання грошової суми позичальнику, та зважаючи на те, що наявність між сторонами позикових відносин підтверджується наявним у позивача оригіналом договору позики від 01.02.2006 року, який підтверджує як факт отримання боржником коштів за договором позики, так і зобов`язання повернути ці кошти кредитору до 31.01.2016 року, які у визначений у договорі строк позичальником повернуті не були, враховуючи, встановлену статтею 204 ЦК України презумпцію правомірності правочину, а також те, що доводи відповідача носять характер припущень, колегія суддів вважає, що заявлені позивачем вимоги про повернення боргу є правомірними.

Оскільки у договорі позики від 01.02.2006 року зобов`язання виражене у валюті - доларах США, але в п. 5.1 цього Договору позичальник зобов?язався повернути позичкодавцю позику на таку ж суму і позивач визначив грошовий еквівалент боргу, тобто суму коштів у національній валюті України, що не суперечить вимогам укладеного договору, колегія суддів вважає, що підлягають задоволенню заявлені вимоги про стягнення суми боргу в розмірі 5 316 000 грн.

Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника.

У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення.

Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні.

Отже, 3 % річних розраховуються з урахуванням боргу у розмірі 5 316 000 грн помноженого на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, укладення договору про відступлення права вимоги від 10.03.2017 року до дня звернення дог суду, як визначився позивач в позові, що становить 215 днів, помноженого на 3 поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році).

Тобто 5 316 000 грн х 215 днів х 3: 100: 365 = 93 940,27 грн.

Оскільки позивач просив стягнути 3 % річних від простроченої суми в розмірі 159 480 грн., а стягується 93 940,27 грн., в цій частині вимоги задовольняються частково.

З огляду на наведене рішення суду першої інстанції, як таке, що постановлене при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права, яке призвело до ухвалення незаконного рішення, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення відповідно до статті 376 ЦПК України про стягнення суми боргу в розмірі 5 316 000 грн та 3 % річних від простроченої суми в розмірі 93 940,27 грн.

У відповідності до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам в розмірі 20 819, 70 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.367,374,375 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 10 травня 2018 року скасувати і ухвалити нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , борг за договором позики в розмірі 5 316 000 грн, 3% річних за порушення грошового зобов`язання в розмірі 93 940,27 грн., судовий збір в розмірі 20 819,70 грн., всього 5 430 759,97 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Т.Г.Чорна

Судді: Л.В.Базіль

І.В.Склярська

Повний текст постанови складено 16 вересня 2019 року

Суддя Т.Г. Чорна