13 вересня 2019 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:
головуючого судді Майдан С.І.
при секретарі Красновському В.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням,
Позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Позовні вимоги обґрунтував тим, що вона є власником частини домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . За вказаною адресою зареєстровані ОСОБА_2 , ОСОБА_3 Відповідачі по справі хоча і зареєстровані, але фактично не проживають у вказаному будинку з 2002 року і по теперішній час. У березні 2002 року відповідачі забрали усі свої речі і покинули будинок. Причину свого від`їзду вони не повідомили. Відповідачі не беруть участі в оплаті комунальних послуг та інших витрат на утримання житлового будинку, тобто не виконують свої обов`язки, які передбачені законодавством. У зв`язку з викладеним, позивач просила визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими особами, що втратили право користування житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 19.11.2018 року відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено за правилами спрощеного провадження.
Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Надали згоду на ухвалення заочного рішення.
Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися у встановленому законом порядку, шляхом направлення судової повістки за адресою місця реєстрації відповідачів.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Заслухавши осіб, що приймали участь у справі, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 15.09.1987 року, який зареєстрований у ХДБТІ 12.10.1987 року за реєстрованим №4595, ОСОБА_1 є власником домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно довідки №260/1 від 03.09.2018 року за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , але ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з 2002 року фактично не проживають.
Свідки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в судовому засіданні підтвердили факт не проживання відповідачів за вказаною адресою без поважних причин з 2002 року.
Згідно ч.2 ст.405 Цивільного кодексу України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до ст.150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
У силу ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до вимог ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Враховуючи зазначене, суд вважає позов ОСОБА_1 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з підстав, зазначених в ч.2 ст.405 ЦК України та ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», оскільки встановлено відсутність ОСОБА_2 , ОСОБА_3 понад встановлений законом строк у жилому приміщенні без поважних на те причин.
Керуючись ст.ст.12, 13, 76, 81, 89, 259, 263-265, 280-284, 355 ЦПК України, ч.2 ст.405 ЦК України, ст.150 ЖК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Херсонської області в порядку ст. 355 ЦПК України.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя С.І.Майдан