ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2019 року

м.Суми

Справа №591/599/18

Номер провадження 22-ц/816/3397/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Хвостик С. Г. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенко В. І. , Собини О. І.

з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

представника позивача Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» - Гакаля Романа Володимировича, представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 03 квітня 2019 року в складі судді Фоменко І.М., ухваленого в м. Суми,

в с т а н о в и в:

У лютому 2018 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи вимоги тим, що 03 січня 2013 року між ним та відповідачем був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 6600 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Оскільки позичальник приєдналась до запропонованих банком умов використання кредитних коштів, тому при встановленні та зміні кредитного ліміту, зміні процентної ставки, нарахуванні пені та штрафу за порушення відповідачем зобов`язань банк керувався Умовами та правилами надання банківських послуг. Скориставшись кредитними коштами, взятих на себе зобов`язань із своєчасного їх повернення ОСОБА_1 не виконала, тому станом на 21 листопада 2017 року утворився борг на загальну суму 31916 грн 42 коп., з яких: 10125 грн 63 коп. - тіло кредиту; 9715 грн 09 коп. - відсотки за користування кредитом; 10079 грн 68 коп. - пеня; а також штраф відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, який складається з: 500 грн - штраф (фіксована частина), 1496 грн 02 коп. - штраф (процентна складова), який банк просив стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 03 квітня 2019 року позовні вимоги Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 03 січня 2013 року у сумі 14048 грн 68 коп.

Вказане рішення суду відповідач оскаржила в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у вказаній частині. Також відповідач в апеляційній скарзі не заперечує і проти задоволення позовної заяви АТ КБ «ПриватБанк» частково, тобто про стягнення з неї на користь банку грошових коштів в рахунок погашення кредитного зобов`язання у сумі 4471 грн 55 коп.

В доводах апеляційної скарги зазначається, що суд першої інстанції не врахував обставин того, що відповідач сплатила позивачу значну суму заборгованості за кредитним договором під час розгляду даної справи в суді першої інстанції. Крім того, як вважає відповідач, розмір заборгованості АТ КБ «ПриватБанк» обчислений невірно, так як суперечить вимогам чинного законодавства та не відповідає обставинам справи. При цьому, на думку відповідача, наданий позивачем розрахунок заборгованості не враховує всі проведені відповідачем платежі в рахунок сплати заборгованості, а сам розрахунок не містить підстави для нарахування страхових внесків та формули обрахунку процентів за кредитним договором. Зокрема, як зауважила відповідач, щомісячно, починаючи з 05 вересня 2016 року, банк безпідставно списував і додавав до тіла кредиту страхові платежі за договором страхування кредитного ліміту у розмірі від 67,67 грн до 220,58 грн на місяць на загальну суму 2281 грн 45 коп. (станом на 21 листопада 2017 року), чого не передбачено умовами укладеного між сторонами кредитного договору. До того ж, вона уточнила, що всі сплачені нею кошти банк спрямовував на погашення заборгованості за тілом кредиту, в тому числі, під час розгляду даної справи судом першої інстанції, тому за її розрахунками розмір заборгованості за тілом кредиту має становити 1902 грн 20 коп., а не 10125 грн 63 коп., як визначив суд першої інстанції.

Крім того, відповідач вважає, що позивач неправомірно нарахував їй проценти за користування кредитними коштами, безпідставно збільшивши розмір відсоткової ставки з 32,40 % річних до 42,00 % річних. При цьому, ураховуючи обставини того, що згідно з наданого позивачем розрахунку заборгованості 24 квітня 2016 року відповідач повністю розрахувалась по кредиту, а картка вийшла в нуль, після чого вона з 25 квітня 2016 року знову почала користуватися кредитним лімітом, тому вважає, що з неї повинні стягуватись проценти за користування кредитними коштами за період з 25 квітня 2016 року по 30 червня 2017 року включно, так як з 01 липня 2017 року банк самостійно припинив нараховувати проценти, що підтверджується розрахунком заборгованості та випискою по картці/рахунку. З огляду на зазначені обставини, відповідач в апеляційній скарзі навела власний розрахунок заборгованості зі сплати відсотків за користування кредитними коштами, який вона обчислила на суму тіла кредиту без додавання до нього розміру страхових платежів, виходячи із відсоткової ставки у розмірі 32,40 % річних на період з 25 квітня 2016 року по 30 червня 2017 року включно у сумі 2569 грн 35 коп.

Також, в апеляційній скарзі йдеться про те, що вимоги про стягнення з відповідача пені та штрафу не ґрунтуються на відповідному письмовому правочині, оскільки сама анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг таких умов не містить, а інших угод з цього приводу між сторонами укладено не було. Крім того, на думку відповідача, судом першої інстанції не був взятий до уваги факт сплати відповідачем штрафу у повному обсязі (фіксованої частини і процентної складової), що є притягненням її до подвійної відповідальності.

Від позивача в установлений судом строк відзив на апеляційну скаргу не надходив, письмові заперечення також.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_1. ОСОБА_2 про задоволення апеляційної скарги та представника позивача АТ КБ «ПриватБанк» Гакаля Р.В. про залишення рішення суду без змін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції вірно встановлено, що 03 січня 2013 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (т. 1, а.с. 13).

Підписуючи анкету-заяву, ОСОБА_1 погодилась з тим, що заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також з Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг.

Своїм підписом у анкеті-заяві відповідач засвідчила, що була ознайомлена і погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також з Тарифами, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді, серед яких встановлені проценти за користування кредитом у розмірі 2,7 % в місяць, а також погодилась з тим, що є обізнаною в тому, що Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанку www.privat.com.ua, які вона зобов`язалась виконувати, а також регулярно ознайомлюватись з їх змінами на сайті банку.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, банк надав розрахунок заборгованості, в якому зазначено, що за кредитним договором № б/н від 03 січня 2017 року станом на 21 листопада 2017 року утворилась заборгованість на загальну суму 31916 грн 42 коп., яка складається із: 10125 грн 63 коп. заборгованості за тілом кредиту; 9715 грн 09 коп. заборгованості по відсоткам за користування кредитом; 10079 грн 68 коп. пені; а також 500 грн штрафу фіксованої частини та 1496 грн 02 коп. його процентної складової (т. 1, а.с. 8-9, 10-12).

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, підписавши анкету-заяву, погодилась з тим, що ця заява разом із умовами, правилами надання банківських послуг та тарифами складає кредитний договір, що свідчить про дотримання письмової форми договору, визначеної законом. Також, суд вважав, що відповідач була належним чином повідомлена про підвищення банком розміру процентної ставки. Установивши обставини того, що відповідач після пред`явлення позивачем позову частково погашала заборгованість, яка виникла за кредитним договором, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, стягнувши з відповідача на користь банку заборгованість за тілом кредиту та процентами, зменшивши їх розмір на сплачену відповідачем суму під час розгляду справи в суді першої інстанції, а також відмовив у задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені і штрафу, пославшись на те, що вказані вимоги є юридичною відповідальністю одного виду за одне й те саме правопорушення, приймаючи до уваги, що штраф у сумі 500 грн, як фіксована складова та судовий збір у сумі 1762 грн відповідач сплатила у добровільному порядку.

Однак, з такими висновками суду колегія суддів повністю погодитись не може, виходячи з наступного.

За змістом статей 525, 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язання повинні виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений договором строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У статті 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частинами першою-третьою статті 633 ЦК України передбачено, що договори, які укладаються банком з фізичними особами, є публічними.

Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частини 1 статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Виходячи з вимог частини першої статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 628 ЦК України йдеться про те, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як вбачається з наданого позивачем під час розгляду даної справи в суді першої інстанції розрахунку заборгованості за кредитним договором від 03 січня 2013 року та виписки по рахунках відповідача, відкритих в АТ КБ «ПриватБанк» за період з 01 січня 2013 року по 18 червня 2018 року, відповідач ОСОБА_1 увесь час користувалась кредитним лімітом, знімаючи кредитні грошові кошти через банкомат, здійснювала розрахунки через термінали в касах магазинів та частково сплачувала заборгованість за кредитним договором (т. 1, а.с. 8-9, 10-12, 131-141).

У той же час, починаючи з 05 вересня 2016 року позивач в односторонньому порядку почав нараховувати відповідачу та включати в заборгованість за тілом кредиту щомісячні страхові платежі за договором «Страхування кредитного ліміту», доказів щодо укладення якого позивач не надав. До того ж, вказані страхові платежі не передбачені умовами укладеного між сторонами кредитного договору та проти нарахування яких відповідач заперечувала як під час розгляду даної справи в суді першої інстанції, так і в апеляційній скарзі також. При цьому, загальна сума вказаних страхових платежів, які банк включив у тіло кредитного ліміту та які не передбачені умовами кредитного договору, за період з 05 вересня 2016 року по 21 листопада 2017 року склала 2281 грн 45 коп. (т. 1, а.с. 136 на звороті - 137).

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що розмір заборгованості за тілом кредиту становить 10125 грн 63 коп., так як позивач безпідставно включив у розмір вказаної заборгованості щомісячні страхові платежі за договором «Страхування кредитного ліміту», у зв`язку з чим розмір заборгованості за тілом кредиту необхідно зменшити до 7844 грн 18 коп. (10125,63 грн - 2281,45 грн). Отже, доводи апеляційної скарги в зазначеній частині щодо безпідставного включення до розміру заборгованості за тілом кредиту щомісячних страхових платежів заслуговують на увагу колегії суддів.

Разом з тим, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про необхідність зменшення суми заборгованості за тілом кредиту на суму сплачених відповідачкою під час розгляду даної справи в суді першої інстанції платежів до суми 1902 грн 20 коп. з посиланням на те, що всі сплачені нею кошти спрямовувались на погашення заборгованості саме за тілом кредиту, так як така позиція відповідача є помилковою з огляду на встановлену статтею 534 ЦК України та п. 2.1.1.4.10 Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку черговість погашення вимог за кредитним договором.

Щодо доводів апеляційної скарги про стягнення процентів за користування кредитними коштами, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 1056-1 ч. 1 ЦК України (у редакції, чинній на момент підписання відповідачем анкети-заяви) процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Частиною 3 цієї ж статті ЦК України у тій же редакції було передбачено, що фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

У частині 4 статті 1056-1 ЦК України (у редакції, чинній на момент підписання відповідачем анкети-заяви) йдеться про те, що у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентною ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Пунктом 1.1.3.2.4 Умов і Правил надання банківських послуг передбачено право банку здійснювати зміну тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому, банк, за виключенням випадків зміни наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов`язаний не менше ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнт, зокрема, у виписці по картрахунку згідно з п. 1.1.3.1.9 даного договору. Якщо протягом 7 днів банк не отримав повідомлення від клієнта про непогодження зі змінами, то вважається, що клієнт приймає нові умови. Право зміни розміру наданого на платіжну карту кредиту (кредитного ліміту) банк залишає за собою в односторонньому порядку за власним рішенням банку та без попереднього повідомлення клієнта (а.с. 15-29).

З урахуванням наведених норм права та встановлених у справі обставин колегія суддів вважає такими, що заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що правила застосування банком змінюваної процентної ставки відповідно до ч. 4 ст. 1056-1 ч. 1 ЦК України (у редакції, чинній на момент підписання відповідачем анкети-заяви) позивачем не дотримані, а саме: позивач не довів, що позичальник письмово повідомлявся не пізніш, як за 7 календарних днів про застосування нової процентної ставки (п. 1.1.3.2.4 Умов і Правил надання банківських послуг), так як вказані обставини відповідач заперечує; у кредитному договорі, зокрема, в анкеті-заяві не було встановлено порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу.

У той же час, ураховуючи обставини того, що розмір заборгованості за тілом кредиту був визначений апеляційним судом у розмірі 7844 грн 18 коп., тому колегія суддів вважає за необхідне навести власний розрахунок відсотків за користування кредитними коштами, відхиливши наведені розрахунки як позивача, так і відповідача в апеляційній скарзі.

Визначаючи розмір заборгованості по відсотках за користування кредитними коштами, суд апеляційної інстанції приймає до уваги обставини того, що матеріалами справи доведено, що відповідач 24 квітня 2016 року повністю розрахувалась по кредиту, погасивши, тим самим, кредитну заборгованість, а з 25 квітня 2016 року знову почала користуватися кредитним лімітом, тому, на думку колегії суддів, заборгованість по відсотках за користування кредитними коштами має розраховуватись саме з 25 квітня 2016 року, тобто, з моменту виникнення нової заборгованості за кредитним договором і до 30 червня 2017 року, тобто, в межах заявлених позовних вимог, оскільки після вказаної дати згідно з розрахунком позивача банк припинив нараховувати відповідачу відсотки за користування кредитними коштами (а.с. 10-12).

Відтак, розмір заборгованості по відсотках за користування кредитним коштами за період з 25 квітня 2016 року по 30 червня 2017 року становить 3049 грн 81 коп. (7844,18 грн * 32,40 % * 432 днів / 360 днів), а не 9715 грн 09 коп., як визначив суд першої інстанції.

Однак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача пені за несвоєчасне повернення кредитних коштів, адже умовами укладеного сторонами 03 січня 2013 року кредитного договору передбачено застосування пені і штрафу за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, що є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення, тобто, строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Разом з тим, колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції про те, що відповідач, сплативши під час розгляду даної справи в суді першої інстанції кошти у сумі 7354 грн 04 коп., тим самим, добровільно сплатила банку штраф у розмірі 500 грн та судовий збір за подачу позовної заяви у сумі 1762 грн, з огляду на те, що банк, отримавши кошти від відповідача, самостійно спрямував їх на погашення кредитної заборгованості, не запитавши думки відповідача з цього приводу, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги в зазначеній частині заслуговують на увагу. До того ж, понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору при зверненні до суду першої інстанції з даним позовом не є кредитною заборгованістю, тому не можуть бути самостійно списані банком, так як підлягають визначенню судом за результатами розгляду справи по суті.

Крім того, колегія суддів ураховує обставини того, що процентна складова штрафу розраховується із суми тіла кредиту та процентів за користування кредитними коштами, тому визначений судом першої інстанції розмір штрафу підлягає зміні та визначається наступним чином: (7844,18 грн + 3049,81 грн) * 5 % = 544 грн 70 коп. + 500 грн фіксованої частини штрафу = 1044 грн 70 коп.

Відтак, загальний розмір заборгованості за кредитним договором від 03 січня 2013 року становить 11938 грн 69 коп. (7844 грн 18 коп. заборгованості за тілом кредиту + 3049 грн 81 коп. заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами + 1044 грн 70 коп. штрафу). Однак, ураховуючи, що відповідач під час розгляду даної справи в суді першої інстанції сплатила кошти з метою погашення кредитної заборгованості на загальну суму 7354 грн 04 коп. (т. 1, а.с. 226), тому розмір заборгованості за кредитним договором необхідно зменшити до 4584 грн 65 коп. (11938,69 грн - 7354,04 грн), а не 14048 грн 68 коп., як визначив суд першої інстанції, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу.

За таких обставин, коли суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права, так як неправильно визначив розмір заборгованості за тілом кредиту, безпідставно включивши до цієї суми розмір страхових платежів, а також розмір заборгованості зі сплати процентів за користування кредитними коштами та штрафу, тому рішення суду необхідно скасувати і ухвалити нове, яким позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у сумі 4584 грн 65 коп.

Отже, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України рішення суду в частині розподілу судових витрат підлягає зміні.

Оскільки позовні вимоги задоволено на 14,36 % (4584,65 грн * 100 % / 31916,42 грн), тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції у сумі 253 грн 02 коп. (14,36 % від 1762 грн).

Також, ураховуючи, що спір вирішено на користь відповідача на 85,64 % (100 % - 14,36 %), тому з позивача на користь відповідача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору за подачу заяви про перегляд заочного рішення у сумі 301 грн 80 коп. (352,40 грн * 85,64 %).

Крім того, ураховуючи, що ухвалою Сумського апеляційного суду від 23 травня 2019 року відповідачу відстрочено сплату судового збору за подачу апеляційної скарги до ухвалення судового рішення у даній справі, докази про сплату якого станом на день прийняття постанови судом апеляційної інстанції відповідач не надала, тому судові витрати необхідно розподілити між сторонами пропорційно до задоволених позовних вимог і стягнути на користь держави: з позивача - 2263 грн 47 коп. (85,64 % від 2643 грн), з відповідача - 379 грн 53 коп. (14,36 % від 2643 грн).

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, виходячи із оскарженої частини рішення суду, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п. 4, ч. 4; 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 03 квітня 2019 року в даній справі скасувати і ухвалити нове, яким позовні вимоги Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 03 січня 2013 року у сумі 4584 грн 65 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції у сумі 253 грн 02 коп.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подачу заяви про перегляд заочного рішення у сумі 301 грн 80 коп.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на користь держави судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції у сумі 2263 грн 47 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції у сумі 379 грн 53 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 18 червня 2019 року.

Суддя-доповідач: С.Г. Хвостик

Судді: В.І. Криворотенко

О.І. Собина