ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/818/527/19 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із житлових правовідносин про стягнення плати за користування житлом
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2019 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі суддів судової колегії судової палати у цивільних справах :

судді-доповідача Яцини В.Б.

суддів колегії - Кіся П.В.,Хорошевського О.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Московського районного суду м.Харкова від 14 вересня 2018 року в складі головуючого судді Довготько Т.М. по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Харківміськгаз» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за послуги з газопостачання.

встановив:

22 серпня 2017 року ПАТ «Харківміськгаз» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за послуги з газопостачання.

Позовна заява мотивована тим, що відповідач ОСОБА_4 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та є споживачем послуг з газопостачання шляхом відкриття особового рахунку НОМЕР_1. ПАТ «Харківміськгаз» забезпечує природним газом населення міста Харкова для побутових потреб до об'єктів споживачів, іншими словами, надає послуги з розподілу газу. Внаслідок нехтування боржником своїх обов'язків щодо повної та своєчасної оплати послуг з газопостачання утворилась значна сума заборгованості за період з липня 2013 року по квітень 2014 року, що склала 13661,05 грн.

Представником відповідача надано до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідач заперечує проти позову в повному обсязі, оскільки вимоги позивача є незаконними та необґрунтованими.

Зазначив, що зобов'язання перед ПАТ «Харківміськгаз» за період з 01.07.2013 року по 02.04.2014 року були виконані в повному обсязі та відповідач не погоджується з розрахунком заборгованості, наданим позивачем. Зазначення позивачем у розрахунку тарифу 2248,20 грн. за 1000 куб. м. газу не відповідають тарифам, встановленим для даної групи споживання, встановлених постановою НКРЕ № 812 від 13.07.2010 року. ОСОБА_4 відповідно до довідки від 10.04.2000 року, виданої МВС України з 22.06.2009 оку є особою, яка має пільги у розмірі 50 % від вартості спожитих послуг на нього та членів його сім'ї. Пільга становить 624,7 куб.м. в опалювальний період і 47,2 куб.м. в міжопалювальний період і сплаті підлягає 50 % вартості використаного газу в межах наданих норм по тарифу 1098,00 грн. В липні 2013 року та в березні 2014 року позивачем неправомірно не було обраховано повний обсяг пільгових куб. метрів газу, а скорочено його до 42,632 куб. метрів з липня 2013 року та до 503,79 куб. метрів в березні 2014 року. В попередньому розрахунку позивачем було враховано пільгові 47,2 куб. метри, а в розрахунку, наданому до суду зазначено про 42,632 куб.метри. Відповідач вважає повністю доведеним той факт, що заборгованість перед позивачем у нього за період з 01.07.2013 року по 02.04.2014 року відсутня. Крім того, відповідач зазначає, що позивачем не вірно зазначено показання лічильника газу у наданому до суду розрахунку. Також, відповідачем заявлено клопотання про застосування строків позовної давності до вимог ПАТ «Харківміськгаз».

На підставі вищевикладеного, 10 січня 2018 року уточнивши позовні вимоги ПАТ «Харківміськгаз» остаточно просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість з оплати послуг з газопостачання, з урахуванням відповідно до ст. 625 ЦК України індексу інфляції в сумі 528 грн. 42 коп. та трьох процентів річних в сумі 247 грн.75 коп., а також покласти на відповідача судові витрати.

Представником позивача ПАТ «Харківміськгаз» надано до суду відповіді на відзив ОСОБА_4, в яких зазначено, що позивач не погоджується із доводами відповідача, вважає їх необґрунтованими та такими, що вводять суд в оману. 29.09.2014 року Московським районним судом м. Харкова було винесено судовий наказ про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Харківміськгаз» заборгованості на загальну суму 17377,14 грн., який в подальшому 19.12.2014 року був скасований, а тому позивачем було подано позовну заяву до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості в межах чинного законодавства. Відповідно Постанови НКРЕ № 812 від 13.07.2010 року, роздрібні ціни на природний газ населення, які діяли з 01.08.2010 року по 30.04.2014 року. У відповідача була 3 категорія на кінець 2013 року, а у 2014 році відповідача було переведено у 2 категорію. Тобто, за підсумками 2013 року, у січні 2014 року було зроблено перерахунок, в результаті якого споживача переведено у 3 категорію, а за підсумками 2014 року у січні 2015 року споживача переведено до 2 категорії. В позовній заяві ПАТ «Харківміськгаз» пред'явлені вимоги стосовно стягнення заборгованості в період з 01.07.2013 року по 02.04.2014 року у сумі 14437,21 грн., з яких: 13661,05 грн. - основний борг, 528,42 грн. - індекс інфляції та 247,75 грн. - 3 % річних, оскільки зобов'язання перед ПАТ «Харківміськгаз» відповідачем не виконані належним чином та не в повному обсязі, що підтверджується розрахунком заборгованості. Щодо строків позовної давності, то позивачем було подано заяву про видачу судового наказу в строках позовної давності. Крім того, представник позивача звертає увагу суду на те, що розрахунки проведені відповідачем, складені власноруч з власних міркувань та припущень. Фактичні показання за весь заявлений період відсутні, тобто відповідач фактичні показання лічильника газу не надавав позивачу, до лічильника газу представників ПАТ «Харківмісьгаз» не допускав для зняття фактичних показників лічильника газу. Тому, розрахунки за спожитий природний газ проводились на підставі планових показників, а також реєстри фіксації показань лічильника газу працівником підприємства при проведенні контрольних перевірок за адресою відповідача відсутні. Розрахунки за послуги з газопостачання можуть провадитися на підставі планових платежів з підсумковим розрахунком не більше одного року. Нарахування споживачу проводилось відповідно плановим показанням лічильника газу, за тарифами, які встановлені законодавством, з урахуванням проведених оплат споживачем в заявлений період, та з урахуванням пільги - 50 %. Норма житла, на яку надається знижка з оплати утримання будинків і споруд та прибудинкових територій на 1 особу складає 31,5 кв.метр, на 2 осіб - 52,5 кв.метрів. на надлишок житлової площі понад встановлену норму пільги не надаються. Пільги за адресою відповідача нараховуються на 2 особи. Пільга на 1 особу = 23,6 м3, тобто на 2 особи = 47,2 м3 - літній період, зимовий період - 52,5 * 11 + 47,2= 624,7 м3. 26.03.2014 року відповідача було відключено, тому нарахування проводились не за повний місяць, а лише за 25 днів спожитого природного газу, тому, пільгова норма у березні склала 503,79 м3, яка розраховувалась: 624,7 м3 (повний пільговий місяць): 31 (повний місяць) * 25 (дні спожитого газу у березні) = 503,79 м3. Таким чином, згідно розрахунку вбачається, що в заявлений період заборгованість у відповідача виникла у зв'язку з неповною оплатою боргу, тобто в заявлений період відповідачем було проведено всього декілька оплат, фактичних показань лічильника відповідач не надавав.

Представник позивача ПАТ «Харківміськгаз» - Зубрич Д.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_6 в судовому засіданні проти позову заперечувала в повному обсязі, просила відмовити в його задоволенні.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 14 вересня 2018 року Позов Публічного акціонерного товариства «Харківміськгаз» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за послуги з газопостачання - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Харківміськгаз» суму заборгованості за послуги з газопостачання за період з 01.07.2013 року по 07.04.2014 року в розмірі 13661грн.05коп., інфляційні витрати у розмірі 528грн. 42коп. та три відсотки річних від простроченої суми - 247грн.75коп., а всього 14 437 грн. 22 коп.

Ухвалою цього ж суду від 19 жовтня 2018 року було задоволено заяву та виправлено описку в рішенні.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд неповно з 'ясував обставини, що мають значення для вирішення спору, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Вказав, що згідно розрахунку, долученого до матеріалів справи, видно, що тариф був встановлений на рівні 2248 грн. 20 коп. в 2013 році і 1098 грн. в 2014 році, тобто навіть тариф зазначений позивачем не відповідає тарифу за відсутності газових лічильників, який використовувався для нарахування за нормами споживання в період 2013-2014 років.

Зазначив, що у розрахунку, наданому позивачем, містяться нарахування пільгових куб. метрів газу: в липні 2013 року та в березні 2014 року було обраховано обсяг пільгових куб. метрів газу на рівні 42,632 куб.метрів в липні 2013 року та 503,79 куб. метрів в березні 2014 року. Отримати пояснення щодо правомірності дій ПАТ «Харківміськгаз» від його представників у справі та свідка ОСОБА_7 з цього приводу не вдалося, оскільки останні не змогли аргументувати відповідно до якого нормативно-правового акту мали право здійснити ці обрахування таким чином, як вони відобразили в розрахунку. Окрім цього, відрахування пільг взагалі не могли здійснюватися відповідно до затверджених норм споживання, оскільки дана норма ст. 22 Закону № 565-12 «Про міліцію» була визнана неконституційною рішенням Конституційного суду України від 22 травня 2008 року, а тому пільги повинні були обраховуватися без обмежень в обсязі 50% відсотків від фактично використаного об'єму газу.

Звертає увагу, що поза увагою суду залишилися пояснення надані представником позивача ОСОБА_8, яка зазначила, що на 3 категорію споживання, тобто тариф 2,2482 грн. за куб.метр, було переведено в січні 2014 року і здійснено перерахунок, тобто позивач ПАТ «Харківміськгаз» стверджує, що нарахування до 01.01.2014 року здійснювались по тарифу 1, 098 грн. за куб.метр, однак в розрахунку до позову зазначає, що заборгованість з 01.07.2013 року обраховувалась ним на підставі тарифу 2, 2482 грн. куб. метр., чим сам собі протирічить. Тобто нарахування в 2013 році не проводились на підставі тарифу 2,2482, а відповідно виходить, що позивач надав до суду розрахунок, який не відповідає поясненням, наданим представником позивача в ході судового розгляду.

Зазначив, що доказів, які б підтверджували, що станом на 31.07.2013 року показання були - 63359, 23, на 31.08.2013 року - 63982, 94, на 30.09.2013 року - 64606, 65, на 31.10.2013 року - 66849, 10, на 30.11.2013 року - 69091, 55, 31.12.2013 року- 71334, на 31.01.2014 - 72649, 37, 28.02.2014 - 73964, 37, суду надано не було, зокрема, судом не досліджувалися журнали контролера, які на підставі ухвали суду були витребувані судом, однак надані позивачем не були. Доказів, які б спростовували твердження ОСОБА_4, що 12225 куб. метрів газу було спожито в період з 01.03.2012 року по 26.03.2014 року, а не так як стверджує позивач з 04.07.2013 року, позивачем надано не було. Жодного доказу на обґрунтування показань зазначених в розрахунку ПАТ «Харківміськгаз» не надає. Оскільки станом на 01.06.2012 року показання лічильника були 64200 куб. метрів (оплата була здійснена 08.06.2012 року), тому незрозуміло яким чином, згідно тверджень позивача, показання 63982, 94 могли бути станом на 31.08.2013 року; така сама ситуація із показаннями, які зазначені на 30.09.2013 року - 64606, 65, хоча станом на 09.11.2012 року було здійснено оплату за фактично використаний газ в жовтні місяці 2012 року на показання 64980 куб. метрів.

Вважає, що позивач не надав до суду доказів того, що нарахування зазначені у розрахунках позивача здійснені не тільки виходячи з встановлених цін та тарифів, а й залежно від обсягу газу фактично спожитого за розрахункові періоди. Тому, нарахування заборгованості з оплати послуг газопостачання за його адресою не відповідає фактичним даним, оскільки відповідно до квитанцій оплата за отримані послуги проведена ним в повному обсязі.

Представником позивача Зубрич Д. до суду апеляційної інстанції надані письмові пояснення, в яких він просить відмовити ОСОБА_4 у задоволенні апеляційної скарги, рішення Московського районного суду м. Харкова від 14 вересня 2018 року залишити без змін.

Зазначає, що відповідач фактичні показання лічильника газу не подавав до підприємства, до лічильника ПАТ «Харківміськгаз» не допускав для зняття фактичних показань лічильника газу. Відповідно до п.13 Правила постачання природного газу, затверджені постановою КМУ від 30.09.2015 року № 2246 розрахунки за послуги з газопостачання можуть провадитися на підставі планових платежів з підсумковим розрахунком за період не більше одного року.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Згідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з'явилися у судове засідання, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно зі ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

У статті 263 ЦПК України визначені наступні вимоги до законності і обґрунтованість судового рішення:

1. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

3. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

5. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказане рішення таким вимогам не відповідає.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Згідно із частиною першою статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV (Відомості Верховної Ради України (ВВР), 2004, № 47, ст.514), в редакції, яка діяла на час спірних правовідносин, до житлово-комунальних послуг також належать, зокрема, газопостачання.

Відповідно до ч. 3 ст. 20 вказаного Закону України споживач зобов'язаний: оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом; допускати у приміщення, будинки і споруди представників виконавця/виробника в порядку, визначеному законом і договором, для ліквідації аварій, усунення неполадок санітарно-технічного та інженерного обладнання, його встановлення і заміни, проведення технічних і профілактичних оглядів та перевірки показників засобів обліку; у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню у встановлених законом чи договором розмірах.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, плата за житлово-комунальні послуги, до яких належать послуги з газопостачання, нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку (ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Відповідно до п. 17 Правил надання населенню послуг з газопостачання, затверджених постановою КМУ від 09.12.1999 № 2246, в редакції, чинній на період спірних правовідносин, - далі Правила, розрахунковим періодом для визначення розміру оплати послуг з газопостачання є календарний місяць. Плата за надані протягом розрахункового періоду послуги з газопостачання вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено інший строк. Зняття показань лічильників газу проводиться споживачем щомісяця станом на 1 число місяця, що настає за розрахунковим. Газопостачальне підприємство має право контролювати правильність зняття показань та оформлення споживачем платіжних документів.

Згідно п. 29 Правил, споживач зобов'язаний: своєчасно вносити плату за надані послуги з газопостачання; знімати фактичні показники лічильника газу; безперешкодно допускати у свої житлові та підсобні приміщення, де розташовані газові прилади і пристрої, лічильники газу, представників газопостачального (газорозподільного) підприємства після пред'явлення ними відповідних службових посвідчень для звіряння показників фактично використаних у попередньому році та першому півріччі поточного року обсягів природного газу; проводити на вимогу газопостачального підприємства у строки, передбачені пунктом 10 цих Правил, звіряння фактично використаних у попередньому році та першому півріччі поточного року обсягів природного газу з підписанням відповідного акта.

Відповідно до п. 10 Правил, розрахунок населення за надані послуги з газопостачання здійснюється починаючи з 1 січня 2007 р. за роздрібними цінами, диференційованими залежно від обсягів споживання та/або видів (напрямів) споживання, що встановлені НКРЕ, за показаннями лічильників газу, і лише у разі їх відсутності - за нормами споживання природного газу.

Судовим розглядом встановлено, що відповідач ОСОБА_4 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та є споживачем послуг з газопостачання шляхом відкриття особового рахунку НОМЕР_1.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 19.12.2014 року, скасовано судовий наказ, виданий 29.09.2014 року Московським районним судом м. Харкова за заявою ПАТ «Харківміськгаз» про стягнення суми заборгованості з ОСОБА_3 /а.с.5/.

Відповідно до довідки, виданої нач. Управління МВС України в Харківській області Марковим Є.Є., пенсіонер ОСОБА_4 та члени його сім'ї мають право з 22.06.1999 року і довічно відповідно до Закону України «Про міліцію», 50-відсоткову знижку по оплаті жилої площі, комунальних послуг, а також палива (а.с.112).

Згідно розрахунку нарахування та оплати за послуги з газопостачання, за відповідачем існує заборгованість за період з 07.2013 року по 07.04.2014 року в сумі 13661 грн.05 коп. При цьому на підставі показань свідка суд першої інстанції вважав встановленим, що в нарахування за спожитий природний газ відповідачу здійснювались за діючими нормами, оскільки відповідач не надавав доступу у домоволодіння для зняття фактичних показань лічильника газу та обстеження газового обладнання.

ПАТ «Харківміськгаз» не заперечує факт нарахування та обчислення плати за спожитий відповідачем природний газ з урахуванням наявної у відповідача пільги. З наданого ПАТ «Харківміськгаз» розрахунку вбачається, що відповідачу з липня 2013 року нараховувалась 50 відсоткова пільга при оплаті послуг з газопостачання.

Задовольняючи позов суд першої інстанції з посиланням на квитанції, надані представником відповідача (а.с.115-124), а також на показання свідків вважав встановленим, що відповідач, як споживач в порушення Правил, щомісячно не знімав фактичні показники лічильника газу та не вносив своєчасно плату за надані послуги з газопостачання. А тому при проведенні розрахунку протягом спірного періоду споживання природного газу брались до уваги показники відповідно до діючих норм споживання природного газу.

При цьому суд першої інстанції відхилив заперечення відповідача про те, що в нього відсутня заборгованість перед позивачем за послуги з газопостачання за період з 01.07.2013 року по 02.04.2014 року, оскільки належних доказів на підтвердження вказаної обставини, відповідачем суду надано не було.

З огляду на вищевикладене суд першої інстанції зробив висновок, що вимоги про стягнення заборгованості є обґрунтованими, вказана сума боргу до теперішнього часу відповідачем не сплачена. Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за послуги з газопостачання за період з 01.07.2013року по 07.04.2014 року в розмірі 13661грн.05коп., з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, 528 грн.42 коп., та трьох відсотків річних від простроченої суми у розмірі 247грн. 75коп., відповідно до ст. 625 ЦК України.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наведеного.

Всупереч положенням ст. 263 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості судового рішення суд першої інстанції не дослідив і не надав належної оцінки поданим відповідачем доказам, не з'ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, що має суттєве значення для правильного вирішення спору. Суд першої інстанції не звернув уваги, що відповідач надав до матеріалів справи квитанції про сплату за спожитий газ, згідно яких, на підставі відповідних показань лічильника газу відповідач сплатив позивачу у заявлений в позові період часу, з січня 2012 по березень 2014 року включно (а.с. 115-123).

З цих квитанцій вбачається, що відповідач сплатив за газопостачання відповідно до показників лічильника за період з липня 2013 по березень 2014 року включно, 2948,89 грн., з урахуванням пільги по сплаті за газопостачання 50% відповідно до Закону України «Про міліцію», стосовно наявності якої по справі спору не виникало. При цьому згідно до показань лічильника відповідач не перевищив обсяг споживання природнього газу на 2013 рік у розмірі 6000 куб.м, тобто у даному випадку відповідач правильно при сплаті за спожитий газ застосовував роздрібні ціни - 109,80 грн., а не 224,82 грн., що відповідає обсягу споживання 12000 куб.м., який позивач необґрунтовано зазначив позивач у своєму розрахунку (а.с. 6).

При цьому врахування пільг взагалі не могли здійснюватися відповідно до затверджених норм споживання, оскільки дана норма ст. 22 Закону № 565-12 «Про міліцію» була визнана неконституційною рішенням Конституційного суду України від 22 травня 2008 року по справі № 1-28/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України), а тому пільги повинні були обраховуватися позивачем без обмежень в обсязі 50% відсотків від фактично використаного об'єму газу.

Колегія суддів зазначає, що квитанція про сплату за послуги з газопостачання складається з двох частин: квитанції та повідомлення про сплату, які є ідентичними і в яких зазначається період, за який проведено оплату та показання лічильника на початок та кінець періоду, фактичний обсяг спожитого газу та суму, яку сплачують. Всі ці повідомлення отримувалися ПАТ «Харківміськгаз» та приймалися оплати за фактично спожитий газ.

В порушення ст.265 ЦПК України, суд не надав належної оцінки доказам долученим до матеріалів справи, а саме квитанції від 05.07.2013 року (а.с. 84), квитанціям про сплату за фактично отримані послуги з газопостачання (а.с. 115-124), фактично не відхиливши їх та не навів аргументів чому з ними не погоджується або не приймає до уваги ті обставини, що станом на 01.03.2012 року показання лічильника газу були 62800 куб.метрів, а не так як зазначив позивач станом на 04.07.2013 року. Також не було надано належної оцінки тим фактам, що проплати за спожитий газ здійснювалися постійно в період з 01.03.2012 року.

Судом першої інстанції зазначено, що розрахунок позивача було перевірено, однак при цьому всупереч положень ст. 263, 264 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості судового рішення, належного мотивування висновків суду відповідних розрахунків суд в оскаржуваному рішенні не навів.

Суд не надав належної оцінки запереченням відповідача щодо безпідставності нарахування заборгованості відповідно до планових показань лічильника газу, що взагалі не було передбачено в нормативно-правових актах в сфері газопостачання в 2013-2014 роках, тобто під час спірних правовідносин.

Згідно ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

У статті 77 ЦПК України вказано про належність доказів:

1. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

2. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

3. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

4. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

У статті 78 ЦПК України зазначено про допустимість доказів:

1. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Про достатність доказів вказано у ст. 80 ЦПК України:

1. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

2. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Всупереч свого процесуального обов'язку позивач не надав до суду належних, допустимих і достатніх доказів на підтвердження розміру заборгованості.

Позивач не довів, що він здійснив відповідачу поставку газу в тих обсягах, які зазначені у розрахунку заборгованості, що в період з 01.07.2013 року по 07.04.2014 року відповідачем було спожито 12225 куб метрів газу, оскільки даний факт оспорюється і тому відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України підлягає доказуванню. Зокрема, доказів, які б підтверджували, що станом на 31.07.2013 року показання були - 63359, 23, на 31.08.2013 року - 63982, 94, на 30.09.2013 року - 64606, 65, на 31.10.2013 року - 66849, 10, на 30.11.2013 року - 69091, 55, 31.12.2013 року - 71334, на 31.01.2014 - 72649, 37, 28.02.2014 - 73964, 37, суду надано не було

Наданий позивачем розрахунок нарахування та оплати за послуги з газопостачання, згідно до якого за відповідачем існує заборгованість за період з 01.07.2013 року по 07.04.2014 року в сумі 13661 грн.05 коп., не є таким доказом, оскільки за своїм змістом є лише одностороннім розрахунком суми боргу, який не був погоджений з відповідачем, і не містить даних первинного бухгалтерського обліку (витягу з абонентського рахунку тощо) про розмір такої заборгованості.

Відповідно до Правил № 2246 вказаний у п. 29 вичерпний перелік обов'язків споживача не містить обов'язку передання показань лічильника газу газопостачальнику, однак містить обов'язок газопостачальника (п.32 Правил) щодо контрольного зняття показань лічильників газу за затвердженими графіками не рідше одного разу на 6 місяців. При цьому позивач не надав до суду належних і допустимих доказів про контрольне зняття показань лічильника, або що відповідач перешкоджав йому в цьому. При цьому суд першої інстанції помилково застосував вказані Правила у редакції зі змінами, внесеними згідно постанови КМ України станом на 15.03.2015 року, оскільки позов був заявлений про стягнення заборгованості, яка виникла до набрання чинності цих змін.

При наявності процесуальної можливості позивач ані в суді першої інстанції ані в суді апеляційної інстанції всупереч передбаченого ст.ст. 12, 81 ЦПК України процесуального обов'язку належним чином не довів, що заборгованість відповідача існує та складається із зазначеної у вказаному розрахунку сумі. Позивач також не спростував надані відповідачем квитанції про сплату за спожитий газ у заявлений у позові період часу.

При цьому у розрахунку, який був наданий позивачем на підтвердження розміру заборгованості показання лічильника 63359 вказано станом на 31.07.2013 року, а у квитанціях позивача про сплату за газопостачання, 63540 вказано за березень 2012 року (а.с. 6, 115). Позивач всупереч свого процесуального обов'язку не надав до суду належних і допустимих доказів (Акті звірки тощо) про те, що вказані розбіжності виникли з вини відповідача та зазначені відповідачем показання лічильника не відповідають дійсності.

Таким чином, відповідачем згідно наданих копій квитанцій доведено, що нарахування заборгованості з оплати послуг газопостачання за його адресою не відповідає розрахунковим даним, оскільки відповідно до квитанцій оплата за отримані послуги проведена ним в повному обсязі та за відповідними тарифами.

Відповідно до пункту 6.1.1 договору виконавець має право припиняти постачання газу споживачеві у разі порушення споживачем строків та розміру сплати за надані послуги з газопостачання.

Попередження про припинення газопостачання в зв'язку із наявною заборгованістю за спожитий газ матеріали справи не містять, що також свідчить про відсутність у нього заборгованості, а також - підстав для нарахування йому за послуги газопостачання не за показаннями лічильника, а згідно з нормами споживання. Крім того, такі правила стосовно нарахування за нормами споживання на день виникнення спірних правовідносин ще не діяли і не були передбачені укладеним між сторонами договором, тому колегія суддів відхиляє наведені з цього приводу доводи позову та заперечення позивача проти апеляційної скарги.

Будь-яких доказів того, що ОСОБА_4 був попереджений про припинення газопостачання для з'ясовування питання щодо наявності або відсутності заборгованості матеріали справи не містять.

З огляду на викладене, колегія судів вважає, що доводи скарги є обґрунтованими, спростовують висновки суду першої інстанції. У даному випадку позов належним чином не доведений, і з цих підстав у його задоволенні слід відмовити.

Таким чином, оскільки рішення суду першої ухвалено при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи; недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права, то відповідно до п.п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ПАТ «Харківміськгаз», за недоведеністю.

Згідно зі змістом ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України у разі відмови у позові судові витрати покладаються на позивача.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 02 листопада 2018 року ОСОБА_4 було звільнено від сплати судового збору, відповідно до ст. 8 Закону України «Про судовий збір» у розмірі 2400 грн. 00 коп.

У зв'язку зі звільненням відповідача від сплати судового збору, та з огляду на те, що оскаржуване рішення скасоване, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 2400 грн. 00 коп. покладаються на позивача, які підлягають стягненню з позивача на користь держави.

Керуючись статтями 367, п.2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 382-384, 388-391, суд апеляційної інстанції

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 14 вересня 2018 року - скасувати.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Харківміськгаз» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за послуги з газопостачання - відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Харківміськгаз», (, м. Харків, вул. Москалівська, 57/59), на користь держави судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції в розмірі 2400 грн.00 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня проголошення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 11 лютого 2019 року.

Головуючий: В.Б. Яцина.

Судді: П.В.Кісь.

О.М.Хорошевський.