Ухвала

10 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 463/4083/18

провадження № 61-16340ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Гулейкова І. Ю., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду м. Львів від 11 лютого 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 29 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укркрол», треті особи: Личаківський відділ державної виконавчої служби м. Львів Львівського міського управління юстиції, Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Кайзервальд-Львів», про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укркрол» (далі - ТОВ «Укркрол») в особі директора Лиська В. В. на свою користь 100,00 доларів США, що станом на 11 грудня 2017 року відповідно до курсу Національного банку України становило 2 710,93 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що директор ТОВ «Укркрол» Лисько В. В. 25 грудня 2014 року в присутності двох свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 отримав від позивача особисті кошти в розмірі 100,00 доларів США в якості завдатку за приїзд техніки (витрати на дизпаливо і т. п.) для демонтажу металевої огорожі з бетонною основою за адресою: АДРЕСА_1 . Демонтаж огорожі проводився органами державної виконавчої служби на підставі виконавчого листа від 20 травня 2014 року № 2/463/1334/13. Відповідно до договору між відповідачем та Головним управлінням юстиції у Львівській області виконавцем даних робіт було ТОВ «Укркрол», яке роботи по демонтажу огорожі не виконало, приїзд техніки на місце виконання робіт не забезпечило. З метою повернення коштів позивач в період з 2015 року по листопад 2017 року неодноразово звертався до директора ТОВ «Укркрол», однак останній відмовився повертати ці кошти. З письмовою заявою про повернення коштів позивач звертався до відповідача 6 грудня 2017 року, надіславши її поштою, однак лист повернувся у зв`язку з відмовою адресата його отримати.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 11 лютого 2019 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 29 липня 2019 року, в задоволенні позову відмовлено.

У серпні 2019 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить, рішення Личаківського районного суду м. Львова від 11 лютого 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 29 липня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов у повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з пунктом 1 частини шостої статті 19 ЦПК України, для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову у цій справі є стягнення коштів у розмірі 100,00 доларів США (станом на 11 грудня 2017 року відповідно до курсу Національного банку України становило 2 710,93 грн), що є меншим, ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (192 100,00 грн), а тому у розумінні ЦПК України справа є малозначною.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки заявник подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, а обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не наведені, то відсутні підстави для відкриття касаційного провадження у справі.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду м. Львів від 11 лютого 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 29 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укркрол», треті особи: Личаківський відділ державної виконавчої служби м. Львів Львівського міського управління юстиції, Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Кайзервальд-Львів», про стягнення коштів відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І. Ю. Гулейков