Постанова

Іменем України

18 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 607/14997/15-ц

провадження № 61-29518св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю.,

Коротенка Є. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» на рішення апеляційного суду Тернопільської області від 05 вересня 2017 року у складі колегії суддів:

Міщія О. Я., Ткача З. Є., Шевчук Г. М.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ:

Короткий зміст позовних вимог:

У серпні 2015 року публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» (далі - ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України»; банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 05 квітня 2007 року між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 66107С5, згідно з яким відповідачу надано кредит у розмірі 77 000,00 доларів США на строк до

03 квітня 2028 року включно, з процентною ставкою Libor (12m) + 6,67 %, але не нижче 12 % річних. 03 та 26 березня 2009 року, 15 жовтня 2012 року до кредитного договору внесено зміни шляхом укладення додаткових договорів.

Відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконував, внаслідок чого утворилася заборгованість.

ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 48 732,24 доларів США та пеню за період з 22 вересня 2014 року по 18 серпня 2015 року у розмірі 89 044,76 грн за кредитом, 30 643,77 грн за відсотками, а всього - 119 688,53 грн пені.

Короткий зміст рішень судів першої' апеляційної та касаційної інстанцій:

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від

04 квітня 2016 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний експортно імпортний банк України» заборгованість за кредитним договором від 05 квітня 2007 року № 66107С5, розмір якої станом на 04 квітня 2016 року, становить

44 903,03 доларів США по тілу кредиту, та 119 688,53 грн пені, нарахованої за період з 22 вересня 2014 року по 18 серпня 2015 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний експортно імпортний банк України» судовий збір в розмірі 3 654,00 грн.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, керувався тим, що позичальник протягом тривалого часу належним чином не виконував своїх зобов`язань з погашення чергових платежів згідно з графіком та не сплачував проценти за користування кредитними коштами, тому банк набув права вимоги дострокового виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором.

Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 31 травня 2016 року, з урахуванням ухвали апеляційного суду Тернопільської області від 10 червня 2016 року про виправлення описки, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від

04 квітня 2016 року в частині стягнення пені змінено, зменшено суму стягнення з 119 688,53 грн до 54 448,28 грн.

Апеляційний суд, змінюючи рішення суду першої інстанції у частині стягнення пені, керувався тим, що умови договору, які передбачають наслідки невиконання зобов`язань за достроковим поверненням кредиту не передбачають нарахування пені на суму кредиту, яка достроково стягується. На підставі пункту 2.4.2 кредитного договору (зі змінами) вимога про стягнення пені на достроково стягуване тіло кредиту підлягає відмові. Оскільки мало місце порушення строків платежу до часу подачі позову, тому із розрахунку пені за прострочення зобов`язань (основний борг) за кредитним договором від 05 квітня 2007 року стягненню підлягає пеня за період з

22 вересня 2014 року по 15 липня 2015 року у розмірі 25 395,32 грн, із розрахунку пені за прострочення зобов`язань (відсотки) за вказаним кредитним договором стягненню підлягає пеня за період з 22 вересня

2014 року по 15 липня 2015 року у розмірі 29 052,96 грн, а всього 54 448,28 грн.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 червня 2017 року касаційну скаргу ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» відхилено. Касаційну скаргу

ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення апеляційного суду Тернопільської області від 31 травня 2016 року у частині стягнення пені скасовано, справу у цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 квітня 2016 року та рішення апеляційного суду Тернопільської області від 31 травня 2016 року залишено без змін.

Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 05 вересня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від

04 квітня 2016 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь

ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» пені змінено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» пеню за кредитним договором від 05 квітня 2007 року

№ 66107С5 в сумі 61 104,8 грн.

Під час повторного перегляду справи у апеляційному порядку, апеляційний суд змінюючи рішення суду першої інстанції у частині стягнення пені, виходив із того, що банк 16 липня 2015 року в порушення пункту 2.6.2 кредитного договору, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» неправильно переніс строкову заборгованість у розмірі 47 110,00 доларів США на рахунок простроченої заборгованості, оскільки у матеріалах справи відсутні дані про отримання ОСОБА_1 вимоги від 08 травня 2015 року № 066-11/1294 про дострокове погашення заборгованості, тому строк дострокового погашення заборгованості необхідно відраховувати з моменту вручення ОСОБА_1 копії позовної заяви - з вересня 2015 року (після постановлення судом першої інстанції ухвали про відкриття провадження). При цьому, апеляційний суд вважає, що розрахунок пені за прострочення зобов`язань (основного бору) в іншій частині, тобто за період з 22 вересня 2014 року до 15 липня 2015 року відповідає умовам договору кредиту.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги:

28 вересня 2017 року ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» через засоби поштового зв`язку подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення апеляційного суду Тернопільської області від

05 вересня 2017 року в частині зменшення розміру пені та залишити в силі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від

04 квітня 2016 року.

Аргументи касаційної скарги зводяться до того, що судом апеляційної інстанції під час повторного перегляду справи, неправильно розраховано суму заборгованості за пенею та неправильно визначено період її нарахування.

Доводи інших учасників справи:

19 листопада 2017 року ОСОБА_1 через засоби поштового зв`язку подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення, у якому просить касаційну скаргу ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» відхилити, а рішення апеляційного суду Тернопільської області від 05 вересня 2017 року залишити без змін.

Рух касаційної скарги:

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 жовтня 2017 року поновлено ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» строк на касаційне оскарженнярішення апеляційного суду Тернопільської області від 05 вересня 2017 року. Відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області.

У жовтні 2017 року матеріали цивільної справи надійшли до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України встановлено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року касаційну скаргу разом з матеріалами цивільної справи передано до Верховного Суду.

Розпорядженням від 12 червня 2019 року № 679/0/226-19 за касаційним провадженням № 61-29518св18 призначено повторний автоматизований розподіл даної судової справи.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями

від 12 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ:

Перевіривши доводи касаційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у заперечені на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Короткий зміст фактичних обставин справи:

У справі, яка переглядається, судом встановлено, що 05 квітня 2007 року між ВАТ «Державний експортно-імпортний банк України», правонаступником якого є ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 66107С5, відповідно до якого останньому надано кредит у розмірі 77 000,00 доларів США на строк до 03 квітня 2028 року включно з річною процентною ставкою, яка визначалась Libor (12m) + 6,67 %, але не нижче 12 % річних, а позичальник зобов`язувався сплачувати кредит рівними сумами згідно з графіком надання та погашення кредиту по

305,00 доларів США щомісячно та сплачувати нараховані відсотки.

Відповідно до пункту 2.4.2. додаткового договору № 66107С5-2 до кредитного договору № 66107С5 від 05 квітня 2007 року у разі порушення строків погашення кредиту, вказаних у графіку погашення кредиту, процентів та платежів за цим договором, позичальник сплачує Банку за кожний день прострочки, включаючи день проплати, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожний день прострочення, що діяла у період, за який сплачується пеня. Пеня нараховується на суму прострочених платежів, починаючи з дати виникнення простроченої заборгованості до дати повного погашення простроченої заборгованості за кредитом, процентами та платежами за цим договором у повному обсязі.

Пунктом 4.2 кредитного договору визначено, що у разі невиконання позичальником у строк будь-якого із зобов`язань по погашенню кредиту, процентів за користування кредитом, банк набуває право вимоги дострокового виконання позичальником зобов`язань за цим договором. Банк повідомляє позичальника, що погашена частина кредиту, нараховані проценти за користування кредитом, а також інші платежі за цим договором підлягають достроковому поверненню. Відповідно до цього пункту та пункту 2.6 договору позичальник зобов`язаний сплатити зазначену в повідомленні суму протягом 10 банківських днів з дати отримання повідомлення.

ОСОБА_1 з березня 2009 року неналежно виконував умови договору, у зв`язку з чим 08 травня 2015 року йому направлялась вимога про дострокове погашення заборгованості за кредитом. Оскільки ця вимога не була виконана, строкова заборгованість віднесена банком до простроченої.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд:

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша стаття 525 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення умов договору, настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 ЦК України).

Частиною другою статті 1050 ЦК України передбачено, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша стаття 627 ЦК України).

Частиною першою статті 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Суд апеляційної інстанції на підставі належним чином оцінених доказів встановив, що у матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 отримував вимогу про дострокове погашення кредиту. Суд дійшов правильного висновку про зменшення розміру заборгованості по пені, оскільки пеня по тілу кредиту повинна рахуватися з моменту отримання відповідачем копії позовної заяви, так як відповідно до пункту 4.2 кредитного договору та Закону України «Про захист прав споживачів», боржник вважається належно повідомленим, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника лист про дострокове повернення кредиту, але і довів факт його вручення адресатові під розписку.

Щодо доводів касаційної скарги:

Доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків суду апеляційної інстанції, яким судом апеляційної інстанції дана належна оцінка та зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального права та до переоцінки доказів, що відповідно до приписів статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення апеляційного суду Тернопільської області від

05 вересня 2017 року - без змін, оскільки підстави для скасування судового рішення відсутні.

Щодо судових витрат:

Оскільки Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги

ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» без задоволення, то розподіл судових витрат відповідно до правил статті 141 ЦПК України не здійснюється.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Тернопільської області від 05 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко