Постанова

Іменем України

11 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 642/2506/17

провадження № 61-478 св 19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (у ході розгляду справи змінило назву на акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»),

відповідач - ОСОБА_1 ,

третя особа - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду від 29 листопада 2018 року у складі колегії суддів: Кіся П. В., Бурлаки І. В., Яцини В. Б.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2017 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовна заява мотивована тим, що 21 грудня 2007 року між банком та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 56/А-07, відповідно до якого банк надав останній кредитні кошти шляхом видачі готівки на строк з 21 грудня 2007 року по 20 грудня 2012 року включно у рамках програми мікрокредитування у розмірі 420 000 доларів США на придбання нерухомості, зі сплатою відсотків у розмірі 14 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом щомісяця. При цьому ОСОБА_2 зобов`язалася здійснювати погашення кредиту, відсотків і винагороди у порядку і терміни згідно з умовами договору.

На забезпечення виконання своїх зобов`язань за кредитним договором у той самий день між банком та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки, за умовами якого остання передала в іпотеку належне їй на праві приватної власності майно, а саме: нежитлові приміщення підвалу №№ I-VII, IIIa, Va, цокольного поверху №№ 5а, 5 б , 5а, 6, 7, 8а, 8б, 9,10,11,12, 12а, ІХ, ІХб, ІХв, ІХг, Ха, Хб, Х, ХІа; 1-го поверху №№ 11-18, 18а, 18б, 19, 19а, 20, 31-38, 38а, 39-42, 42а, 21, 21а, 21 б , 21в, ХІV-XVI, ХХ, 2-го поверху №№ 43-46, 46б, 49-53, 53а, ХХІ, ХХІІ в літ. А-2 загальною площею 1495,9 кв. м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 .

Прийняті на себе зобов`язання за кредитним договором від 21 грудня 2007 року ПАТ КБ «ПриватБанк» виконало своєчасно та належним чином, надавши позичальникові грошові кошти, що підтверджується випискою за рахунком, доданою до позовної заяви.

Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором ОСОБА_2 належним чином не виконувала, у зв`язку з чим станом на 03 квітня 2017 року утворилася заборгованість у розмірі 2 418 929,65 доларів США, що за курсом 27,0217450 відповідно до повідомлення Національного банку України від 03 квітня 2017 року становить 65 363 700,18 грн, яка складається з: 311 275,02 доларів США (еквівалент 8 411 194,22 грн) - заборгованість за кредитом; 765 387,00 доларів США (еквівалент 20 682 092,34 грн) - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1 342 267,63 доларів США (еквівалент 36 270 413,62 грн) - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

13 жовтня 2011 року між арбітражним керуючим ОСОБА_7, яка діяла від імені ОСОБА_2 у процедурі банкрутства, та ТОВ «Конекс-Трейд» укладено договір купівлі-продажу вказаного предмета іпотеки.

04 грудня 2011 року ТОВ «Конекс-Трейд» зареєструвало право власності на зазначений об`єкт нерухомості.

20 листопада 2015 року на підставі договору купівлі-продажу ТОВ «Конекс-Трейд» відчужило вищевказаний об`єкт іпотеки на користь ОСОБА_1 , який 20 листопада 2015 року зареєстрував право власності на нього.

Позивач вважав, що обтяження спірного майна іпотекою за договором іпотеки від 21 грудня 2007 року зберігається та має першочерговість внаслідок скасування постановою Вищого господарського суду України від 10 квітня 2012 року постанови Господарського суду Харківської області від 17 серпня 2011 року у справі № 5023/5991/11 про визнання ОСОБА_2 банкрутом як незаконної. Тому на ОСОБА_1 поширюється статус іпотекодавця за іпотечним договором від 21 грудня 2007 року відповідно до статті 23 Закону України «Про іпотеку», враховуючи, що до нього перейшло право власності на предмет іпотеки.

З урахуванням наведеного ПАТ КБ «ПриватБанк» просило суд звернути стягнення на нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення підвалу №№ І-VII, IIIа, Vа; цокольного поверху №№ 5а, 5б, 5а, 6, 7, 8а, 8б, 9, 10, 11, 12, 12а, ІХ, ІХб, ІХв, ІХг, Ха, Хб, Х, ХІа; 1-го поверху №№ 11-18, 18а, 18б, 19, 19а, 20, 31-38, 38а, 39-42, 42а, 21, 21а, 21 б , 21в, XIV-XVI, XX; 2-го поверху №№ 43-46, 46а, 46б, 49-53, 53а, XXI, XXII в літ А-2 загальною прощею 1495,9 кв. м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , що є предметом іпотеки за договором іпотеки від 21 грудня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Тимченко Т. В. і зареєстрованого у реєстрі № 3891, у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 21 грудня 2007 року № 56/А-07 у розмірі 2 418 929,65 доларів США, що за курсом 27,0217450 відповідно до повідомлення Національного банку України від 03 квітня 2017 року становить 65 363 700,18 грн, яка складається з наступного: 311 275,02 доларів США (еквівалент 8 411 194,22 грн) - заборгованість за кредитом; 765 387,00 доларів США (еквівалент 20 682 092,34 грн) - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1 342 267,63 доларів США (еквівалент 36 270 413,62 грн) - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором шляхом продажу ПАТ КБ «ПриватБанк» будь-якій особі з правом укладанням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом, у тому числі з нотаріальним посвідченням, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а також надання ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх інших повноважень, необхідних для здійснення продажу предмету іпотеки.

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 03 липня 2018 року у складі судді Гримайло А. М. у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 є добросовісним набувачем спірного майна та не може нести цивільно-правову відповідальність за невиконання ОСОБА_2 основного зобов`язання перед ПАТ КБ «Приватбанк». Вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки внаслідок припинення постановою Вищого господарського суду України від 10 квітня 2012 року справи про банкрутство фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 . є передчасними, оскільки вони мають бути похідними від визнання недійсними результатів торгів продажу спірного майна та, відповідно, укладених за результатами цих торгів договорів купівлі-продажу, й не можуть обмежувати право відповідача на набуте і оформлене у встановлений законом спосіб нерухоме майно. Повторне отримання коштів від реалізації одного й того самого майна, яке буде відбуватися у разі задоволення позовних вимог, суд вважав безпідставними. При цьому суд вважав, що майно, що перебувало у банку в іпотеці, було відчужено у порядку ліквідаційної процедури, тож під час проведення ліквідаційної процедури майно втратило статус предмета іпотеки та набуло статус ліквідаційної маси, продаж нежитлових приміщень здійснено у рамках ліквідаційної процедури, визначеної господарським судом на підставі Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Харківського апеляційного суду від 29 листопада 2018 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 03 липня 2018 року скасовано та ухвалено нове, яким позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Звернуто стягнення на нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення підвалу №№І-VII, IIIа, Vа; цокольного поверху №№ 5а, 5б, 5а, 6, 7, 8а, 8б, 9, 10, 11, 12, 12а, ІХ, ІХб, ІХв, ІХг, Ха, Хб, Х, ХІа; 1-го поверху №№ 11-18, 18а, 18б, 19, 19а, 20, 31-38, 38а, 39-42, 42а, 21, 21а, 21 б , 21в, XIV-XVI, XX; 2-го поверху №№ 43-46, 46а, 46б, 49-53, 53а, XXI, XXII в літ А-2 загальною прощею 1495,9 кв. м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , що є предметом іпотеки за договором іпотеки від 21 грудня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Тимченко Т. В. і зареєстрованого у реєстрі № 3891, у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 21 грудня 2007 року № 56/А-07 у розмірі 2 418 929,65 доларів США, що за курсом 27,0217450 відповідно до повідомлення Національного банку України від 03 квітня 2017 року становить 65 363 700,18 грн, яка складається з наступного: 311 275,02 доларів США (еквівалент 8 411 194,22 грн) - заборгованість за кредитом; 765 387,00 доларів США (еквівалент 20 682 092,34 грн) - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1 342 267,63 доларів США (еквівалент 36 270 413,62 грн) - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором шляхом продажу АТ КБ «ПриватБанк» будь-якій особі з правом укладанням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом, за початковою ціною предмету іпотеки на рівні, не нижче за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, здійсненої суб`єктом оціночної діяльності незалежним експертом на стадії оцінки майна на час його відчуження, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а також надання АТ КБ «ПриватБанк» всіх інших повноважень, необхідних для здійснення продажу предмету іпотеки.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що у разі скасування судового рішення, на підставі якого з Державного реєстру іпотек виключено запис про обтяження, дія іпотеки підлягає відновленню з моменту вчинення первинного запису у Державному реєстрі іпотек, який виключено на підставі скасованого рішення суду, оскільки відпала підстава виключення цього запису. Це означає, що іпотека є дійсною з моменту внесення про неї первинного запису до Державного реєстру іпотек. Відтак, договір іпотеки (права й обов`язки сторін) залишається чинним з моменту його первинної реєстрації в Державному реєстрі іпотек.

Тому обтяження майна іпотекою за договором іпотеки від 21 грудня 2007 року зберігається та має першочерговість внаслідок скасування постанови Господарського суду Харківської області від 17 серпня 2011 року у справі № 5023/5991/11 про визнання ОСОБА_2 банкрутом, як незаконної. Враховуючи викладене, апеляційний суд вважав, що на ОСОБА_1 поширюється статус іпотекодавця за вказаним іпотечним договором відповідно до статті 23 Закону України «Про іпотеку», враховуючи, що до нього перейшло право власності на нежитлові приміщення, які є предметом іпотеки.

При цьому, суд апеляційної інстанції взяв до уваги висновки Верховного Суду України, викладені: у постанові від 23 березня 2016 року у справі

№ 3-137гс16; у постанові від 13 квітня 2016 року у справі № 6-2467цс15;

у постанові від 26 жовтня 2016 року у справі № 6-1382цс16.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у січні 2019 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судове рішення апеляційного суду та залишити у силі рішення суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 16 січня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу № 642/2506/17 з Ленінського районного суду м. Харкова та зупинено виконання постанови Харківського апеляційного суду від 29 листопада

2018 року.

У лютому 2019 року справа надійшла до суду касаційної інстанції.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 березня 2019 року справу призначено до розгляду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 травня 2019 року зупинено касаційне провадження у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу майна (справа № 642/2506/17, провадження

№61-478 св 19), за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду від 29 листопада 2018 року до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 , яка діє у своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа - Орган опіки та піклування Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення (справа

№ 205/578/14-ц), за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 -

ОСОБА_6 , на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області

від 04 липня 2016 року.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 вересня 2019 року поновлено касаційне провадження у вищевказаній справі у зв`язку з розглядом Великою Палатою Верховного Суду вищевказаної справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд, задовольнивши позов банку по суті, не звернув уваги та не надав правової оцінки тому, що банк пропустив строк позовної давності, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Вважає, що правові висновки суду першої інстанції є законними і обґрунтованими, а суд апеляційної інстанції скасував рішення, яке було ухвалено з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У лютому 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , в якому вказує, що доводи скарги є безпідставними, не спростовують правильності судового рішення апеляційного суду. Вважає, що банком не пропущено строк позовної давності. Заявник помилково вважає, що оскільки банк не оскаржив включення предмета іпотеки до ліквідаційної маси у процедурі банкрутства боржника, то предмет іпотеки втратив такий статус. Апеляційний суд вірно розглянув справу та правильно взяв до уваги правові висновки Верховного Суду України, які є обов`язковими для врахування.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

21 грудня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, за умовами якого Банк надав останньому грошові кошти у розмірі 420 000,00 доларів США.

На забезпечення виконання грошових зобов`язань позичальника за вказаним договором між ними 12 грудня 2007 року було укладено договір іпотеки, відповідно до якого ОСОБА_2 передав в іпотеку належні йому на праві власності нежитлові приміщення підвалу №№ I-VII, IIIa, Va, цокольного поверху №№ 5а, 5б, 5а, 6, 7, 8а, 8б, 9, 10, 11, 12, 12а, ІХ, ІХб, ІХв, ІХг, Ха, Хб, Х, ХІа; 1-го поверху №№ 11-18, 18а, 18б, 19, 19а, 20, 31-38, 38а, 39-42, 42а, 21, 21а, 21 б , 21в, ХІV-XVI, ХХ, 2-го поверху №№ 43-46, 46б, 49-53, 53а, ХХІ, ХХІІ в літ. А-2 загальною площею 1495,9 кв. м, які розташовані за адресою:

АДРЕСА_2 .

Згідно з пунктом 28 договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором Іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом продажу предмета іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом, в тому числі на біржі, на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку», для чого Іпотекодавець надає Іпотекодержателю право укласти такий договір за ціною та на умовах, визначених на власний розсуд Іпотекодержателя, і здійснити всі необхідні дії від імені Іпотекодавця.

Зобов`язання за договором позики ОСОБА_2 не виконав, у зв`язку з чим, за розрахунком позивача, утворилась заборгованість у розмірі

2 418 929,65 доларів США, що за курсом 27,0217450 відповідно до повідомлення Національного банку України від 03 квітня 2017 року становить 65 363 700,18 грн, яка складається з: 311 275,02 доларів США (еквівалент 8 411 194,22 грн) - заборгованість за кредитом;

765 387,00 доларів США (еквівалент 20 682 092,34 грн) - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1 342 267,63 доларів США (еквівалент 36 270 413,62 грн) - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Відповідно до статей 12 і 33 Закону України «Про іпотеку» одним зі способів захисту прав та інтересів іпотекодержателя є звернення стягнення на предмет іпотеки.

Вказаний Закон визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина третя статті 33 Закону України «Про іпотеку»): судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя).

Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, є (частина третя

статті 36 Закону країни «Про іпотеку»): 1) передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; 2) право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею

38 Закону України «Про іпотеку».

Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду є: 1) реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (стаття 39 Закону України «Про іпотеку»); 2) продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону України «Про іпотеку»).

У пункті 28 договору іпотеки від 21 грудня 2007 року сторони передбачили позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодеражателем від свого імені будь-якій особі-покупцеві.

Звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону України «Про іпотеку», можливе лише за умови, що сторони договору іпотеки не передбачили цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, яке прирівнюється до такого договору за юридичними наслідками. Якщо ж сторони договору іпотеки передбачили такий спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону, є неналежним способом захисту.

Частина друга статті 36 Закону України «Про іпотеку», яка встановлює, що визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки, означає, що у разі, якщо

у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили обидва, вказані у частині третій статті 36 Закону України «Про іпотеку», способи задоволення вимог іпотекодержателя (статті 37, 38 Закону

України «Про іпотеку»), то їх наявність не перешкоджає іпотекодержателю застосувати: 1) судовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом задоволення вимог іпотекодержателяу спосіб реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах; 2) позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Зазначений правовий висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц, провадження № 14-112 цс 19.

Згідно з частиною четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

На зазначене суд апеляційної інстанції належної уваги не звернув, не врахував, що звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом надання позивачу права від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку», є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду, що є свободою договору (статті 6, 627 ЦК України).

Таким чином, скасовуючи рішення районного суду та задовольняючи позов АТ КБ «ПриватБанк», суд апеляційної інстанції допустив порушення вимог законодавства, оскільки звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом надання позивачу права від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку», є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду, тому у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» необхідно відмовити.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом

повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову з інших правових підстав.

Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною третьою статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Разом з тим, оскільки постанова апеляційного суду скасовується з відмовою у позові, то підстав поновлювати її виконання немає.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Харківського апеляційного суду від 29 листопада 2018 року скасувати.

У задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу майна, відмовити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник О. В . Білоконь Б. І. Гулько Є. В. Синельников Ю. В. Черняк