Справа № 127/9702/19
Провадження 2/127/1376/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 вересня 2019 року
Вінницький міський суд Вінницької області в складі:
головуючого судді Вохмінової О.С.
з участю секретаря судових засідань Константинова А.К.
розглянувши в загальному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу № 127/9702/19 за позовом АТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,
04.04.2019 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
10.06.2009 року між сторонами була укладена додаткова угода № 1, відповідно до умов якої, з метою зменшення фінансового навантаження позичальника в умовах кризових явищ в економіці України графік погашення кредиту було викладено в новій редакції із додатками.
Відповідно до п. 1.3 додаткової угоди, з 11.06.2009 року фактична заборгованість за сумою кредиту збільшується на суму заборгованості за процентами, у зв`язку відбувається зміна строку погашення заборгованості. Таке збільшення не супроводжувалось видачею кредитних коштів позичальнику. Сторони погодили, тимчасово, на період з 11.06.2009 року по 11.07.2011 року зменшити розмір щомісячного платежу по сплаті суми кредиту та змінити строк його сплати відповідно до графіку повернення кредиту та сплати інших платежів (п. 2 додаткової угоди).
Позичальник підтвердив, що перед укладенням цієї додаткової угоди він був повідомлений в письмовій формі про всі умови споживчого кредитування в АТ «Райффайзен Банк Аваль» та орієнтовну сукупну вартість кредиту відповідно до вимог ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», Правил надання банками інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою НБУ № 168 від 10.05.2007 року, що підтверджено підписом позичальника про його ознайомлення з Умовами кредитування, які є невід`ємною частиною цієї Додаткової угоди та не має зауважень, претензій щодо наявної інформації.
Рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 15.06.2011 року у справі № 2-271/11 позовні вимоги банку задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Вінницької обласної дирекції заборгованість по кредитному договору від 26.03.2007 року № 014/035-43/50056 станом на 07.12.2010 року в сумі 63 621,60 доларів США, що станом на 07.12.2010 року еквівалентно 506 351,59 грн.; заборгованість по відсотках за користування кредитом 8 477, 63 доларів США, що еквівалентно 67 471,76 грн.; пеню за несвоєчасне повернення кредиту 15 839,44 доларів США, що еквівалентно 126 062,94 грн., а всього на суму 87 938,67 доларів США, що еквівалентно 699 886,29 грн.

Однак, дане рішення суду боржниками не виконано, вимога банку про виконання зобов`язання за кредитним договором, що була направлена позичальнику та поручителю не виконана, заборгованість не погашена.

Зазначаючи правовою підставою позову ст.ст. 509,1054, 536, 599, 629, 598-609, 1048, 1049, 1050, 625, 546, 553, 530, 611, 554, 610ЦК України, представник банку просив стягнути на користь банку з відповідачів солідарно заборгованість за донарахованими відсотками за кредитним договором від 26.03.2007 року № 014/035-43/50056 станом на 23.01.2019 року (за період з 15.03.2015 року по 23.01.2019 року) в сумі 33 769,58 доларів США.

В судове засідання представник позивача адвокат Ватула О.М. не з`явилась, надала суду заяву з проханням розглянути справу у її відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи ОСОБА_1 повідомлявся повісткою, надісланою рекомендованим листом з повідомленням за місцем реєстрації проживання, а ОСОБА_2 за останнім відомим місцем проживання та шляхом розміщення оголошення на сайті судової влади. Відзивів на позов, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи у їх відсутності відповідачі не надавали. Про причини неявки суд не повідомляли.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

З урахуванням вимог статей 223, 280 ЦПК України суд провів заочний розгляд справи.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання.

Судом вчинені наступні процесуальні дії.

09.04.2019 року було прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі (а.с. 43).

15.07.2019 року закрите підготовче провадження і справу призначено до судового розгляду по суті.

Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що 26.03.2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», яке є правонаступником АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 014/035-43/50056, згідно умов якого банк надав позичальникові кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 71 400 доларів США строком до 25.03.2017 року зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 13,75% річних, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора.

10.06.2009 року між сторонами була укладена додаткова угода № 1, відповідно до умов якої, з метою зменшення фінансового навантаження позичальника в умовах кризових явищ в економіці України графік погашення кредиту було викладено в новій редакції із додатками.

Відповідно до п. 1.3 додаткової угоди, з 11.06.2009 року фактична заборгованість за сумою кредиту збільшується на суму заборгованості за процентами, у зв`язку відбувається зміна строку погашення заборгованості. Таке збільшення не супроводжувалось видачею кредитних коштів позичальнику. Сторони погодили, тимчасово, на період з 11.06.2009 року по 11.07.2011 року зменшити розмір щомісячного платежу по сплаті суми кредиту та змінити строк його сплати відповідно до графіку повернення кредиту та сплати інших платежів (п. 2 додаткової угоди).

Позичальник підтвердив, що перед укладенням цієї додаткової угоди він був повідомлений в письмовій формі про всі умови споживчого кредитування в АТ «Райффайзен Банк Аваль» та орієнтовну сукупну вартість кредиту відповідно до вимог ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», Правил надання банками інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою НБУ № 168 від 10.05.2007 року, що підтверджено підписом позичальника про його ознайомлення з Умовами кредитування, які є невід`ємною частиною цієї Додаткової угоди та не має зауважень, претензій щодо наявної інформації.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 26.03.2007 року між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки, відповідно до умов якого поручитель на добровільних засадах взяв на себе зобов`язання перед банком відповідати за зобов`язаннями боржника, що виникають із умов кредитного договору від 26.03.2007 року № 014/035-43/50056.

Рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 15.06.2011 року у справі № 2-271/11 позовні вимоги банку задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк «Аваль» в особі Вінницької обласної дирекції заборгованість по кредитному договору від 26.03.2007 року № 014/035-43/50056 станом на 07.12.2010 року в сумі 63 621,60 доларів США, що станом на 07.12.2010 року еквівалентно 506 351,59 грн.; заборгованість по відсотках за користування кредитом 8 477, 63 доларів США, що еквівалентно 67 471,76 грн.; пеню за несвоєчасне повернення кредиту 15 839,44 доларів США, що еквівалентно 126 062,94 грн., а всього на суму 87 938,67 доларів США, що еквівалентно 699 886,29 грн.

Відповідно до наданої державним виконавцем інформації (зворот а.с. 24) стягнення за виконавчим листом, виданим Замостянським районним судом м. Вінниці 17.08.2011 року на підставі рішення суду від 29.06.2011 року, не проводилось, а 26.06.2018 року виконавчий документ повернуто стягувачеві на підставі п.9 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Обґрунтовуючи позовні вимоги щодо стягнення відсотків за кредитним договором від 26.03.2007 року № 014/035-43/50056 за період з 07.12.2010 року (з дата розрахунку заборгованості по рішенню Замостянського райсуду) до 23.01.2019 року (дата розрахунку за цим позовом) позивач надав розрахунок, відповідно до якого заборгованість по донарахованим відсоткам за цей період за ставками по кредиту (13,75% річних) складає 71 637,5 доларів США. В межах даного спору банк просить стягнути донараховані відсотки за період з 15.03.2015 року по 23.01.2019 року в сумі 33 769,58 доларів США, що за курсом НБУ становить 942 030 грн.

Разом з тим суд вважає, що підстав для стягнення боргу немає, виходячи з наступного.

Правовідносини, що виникли між сторонами, є зобов`язальними і регулюються нормами глав 47-49 ЦК України, а також спеціальними нормами глави 71 ЦК України.

Згідно ст. 1054 ч. 1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.. 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Пунктом 6.5 договору передбачено, що кредитор має право вимагати дострокового погашення позичальником заборгованості за кредитом, нарахованих процентів за користування кредитом, неустойки, відшкодування збитків у випадках невиконання позичальником умов цього договору та/або договору застави/іпотеки, інших договорів, що забезпечують погашення кредит, та в інших випадках, передбачених цим договором.

Згідно вимог кредитного договору і за наявності прострочення виконання основного зобов`язання станом на 07.12.2010 року, банк, використавши право вимагати дострокового повернення всієї суми кредиту, що залишилась не сплаченою, а також сплати процентів, звернувся до суду з відповідним позовом і 15.06.2011 року Замостянським райсудом м. Вінниці заборгованість стягнута.

Такими діями АТ «Райффайзен Банк Аваль» на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом і суд задовольнив його позовні вимоги.

Статтею 526 ЦК України, на яку, зокрема, посилається позивач, передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Однак, позивач не надав доказів, що умови договору містять домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору, тому вимоги про стягнення відсотків в сумі 33 769,58 доларів США, що еквівалентно 942 030, 73 грн. за період з 15.03.2015 року по 23.01.2019 року, що нараховані банком після стягнення боргу за рішенням суду, задоволенню не підлягають.

04.07.2018 року при розгляді справи № 310/11534/13-ц Велика Палата Верховного Суду, керуючись принципом правової визначеності, відступила від правового висновку, викладеного у постанові Верховного суду України від 23.09.2015 року у справі № 6-1206цс15. Зазначеною постановою було розтлумачено положення ЦК України таким чином, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору. Також не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій і процентів, передбачених умовами договору та ЦК України.

Велика Палата ВС вважає, що, звертаючись із першим позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки для дострокового стягнення у повному обсязі за кредитним договором тіла кредиту, заборгованості за процентами та пені, кредитор змінив умови кредитного договору щодо строку його дії, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно на погашення такої заборгованості засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

Тобто, наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості (дострокове стягнення), яке боржник не виконав у повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів за кредитним договором, а є підставою виникнення права на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів по кредиту.

Враховуючи наведені обставини, суд вважає, що у позивача не було підстав для нарахування процентів за кредитним договором, тому в задоволенні позову АТ «Райффайзен Банк Аваль» слід відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір слід залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 526, 629, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 10, 12, 76-82, 89, 141, 263-265, 280, 282 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

в задоволенні позову АТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовити.

Судовий збір залишити за позивачем.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня проголошення рішення.

Рішення може бути оскаржене. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів відповідно до вимог ст.ст. 354, 355 ЦПК України, розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (в редакції закону №2147-VIII від 3 жовтня 2017 року).

Повне судове рішення складене 02 вересня 2019 року.

Суддя: