ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3931/19 Справа № 215/3720/15-ц Суддя у 1-й інстанції - Науменко Я. О. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Євтодій К.С.,

сторони:

позивач за первісним позовом: Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк»

відповідач за первісним позовом: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 грудня 2018 року, яке постановлено суддею Науменко Я.О. у місті Кривому Розі та повний текст рішення складено 06 грудня 2018 року, -

ВСТАНОВИВ:

В липні 2015 року ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

В обґрунтування позову зазначено, що 31.01.2007 року між сторонами у справі був укладений кредитний договір № 72/в, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 20000 доларів США на строк до 30 січня 2017 року. Банк свої зобов`язання за кредитним договором повністю виконав, надавши відповідачеві за первісним позовом ОСОБА_1 кредит у розмірі та строки, передбачені кредитним договором. З метою забезпечення виконання зобов`язання по кредитному договору сторони по справі 31.01.2007 року уклали іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області, Кульбідою Н.М. Відповідачем за первісним позовом ОСОБА_1 не виконуються умови Кредитного договору № 72/в від 31.01.2007 року щодо своєчасного повернення грошових коштів відповідно до узгодженого графіка платежів, у зв`язку з чим станом на 12.06.2015 року, утворилась заборгованість в сумі 368118,97 грн., яка складається з 9376 дол. США - заборгованість за кредитом, 4955,58 дол. США - відсотків за користування кредитом, що за курсом НБУ станом на 12.06.2015 р. складає 301357,23 грн. а також 66761,74 грн. - плата з пропуск платежів.

Тому, враховуючи положення Іпотечного договору від 31.01.2007 року, згідно умов якого у разі невиконання зобов`язань щодо повернення грошових коштів позичальник має право звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за собою права власності на нього.

На підставі наведеного вище, позивач за первісним позовом просив суд в рахунок погашення заборгованості відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № 72/в від 31.01.2007 року сумі 368118,97 грн., звернути стягнення на належний на праві приватної власності ОСОБА_1 предмет іпотеки - нежитлове приміщення АДРЕСА_1 , шляхом визнання права власності за ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк».

Заочним рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 20.01.2016 року, в якому виправлено описку ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 16.02.2016 року, позов задоволено.

Звернуто стягнення в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №72 від 31.01.2007 року в сумі 368 118,97 грн., яка складається із заборгованості за кредитом - 9 376,00 дол. США, відсотки за користування кредитом - 4955,58 дол. США, що по курсу НБУ 21,027495 станом на 12.06.2015 року становить 301357,23 грн., плата за пропуск платежів - 66761,74 грн. на належний на праві власності ОСОБА_1 предмет іпотеки - нежитлове приміщення під номером АДРЕСА_3 кв . м, вбудоване у перший поверх п`ятиповерхового житлового будинку АДРЕСА_5 , вартістю 259000 грн., шляхом визнання права власності за Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк». Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 3 654 грн.

Ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 03.05.2017 року заочне рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу від 20.01.2016 року скасоване та призначено справу до розгляду.

Ухвалою від 08.11.2017 року прийнято до розгляду разом із первісним позовом зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» про визнання недійсним кредитного договору №72/в від 31.01.2007 року, укладеного між ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк», у теперішній час ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк», та ОСОБА_1 , та визнання припиненим договору іпотеки, укладеного між ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк», у теперішній час ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк», та ОСОБА_1 , посвідченим приватним нотаріусом Криворізького нотаріального округу Кульбідою Н.М. 31.01.2007 року за № 507.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 06 грудня 2018 року в задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» про визнання недійсним кредитного договору №72/в від 31.01.2007 р., укладеного між ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та ОСОБА_1 , та визнання припиненим договору іпотеки укладеного між ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та ОСОБА_1 , посвідченим приватним нотаріусом Криворізького нотаріального округу Кульбідою Н.М. 31.01.2007 р. за № 507 залишено без розгляду.

В апеляційній скарзі представник позивача за первісним позовом ставить питання про скасування ухвали Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 03.05.2017 року про скасування заочного рішення суду від 20.01.2016 року та скасування в зв`язку з цим рішення суду першої інстанції від 06.12.2018 року посилаючись на те, що судом першої інстанції без достатніх на те правових підстав, було скасовано заочне рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 20.01.2016 року, яким позовні вимоги ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки було задоволено, оскільки відповідач по справі був обізнаний про розгляд спору судом першої інстанції та знав про існування заочного рішення. При цьому представник позивача за первісним позовом зауважує на тому, що на момент ухвалення судом першої інстанції заочного рішення від 20.01.2016 року воно відповідало судовій практиці та рішенням Касаційної інстанції та Верховного Суду України.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача за первісним позовом просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване на її думку, апеляційну скаргу просить залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача за первісним позовом ОСОБА_1 - ОСОБА_4, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила залишити її без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення,з огляду на наступне.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 31.07.2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк», у теперішній час ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк», та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 72, відповідно до умов якого Банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 20000 доларів США зі сплатою 14,0 % річних, на цільове призначення - ремонт нерухомого майна, терміном користування до 30.01.2017 року. (том 1, а.с.13-16).

Банк виконав умови кредитного договору, надавши відповідачу ОСОБА_3 суму кредиту, що підтверджується меморіальним ордером № 20490 від 31.01.2007 року. (а.с.7, том 1).

В забезпечення виконання зобов`язань по кредитному договору, між Банком та ОСОБА_1 31.01.2007 року укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кульбідою Н.М. (том 1 а.с.18-23) який 31.01.2007 року зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за № 506 (том 1 а.с.24). Предметом іпотеки за вказаним договором є нежитлове приміщення під номером 80, загальною площею 21,7 кв. м., вбудоване в перший поверх п`ятиповерхового житлового будинку під номером АДРЕСА_5 .

Предмет іпотеки є приватною власністю відповідача на підставі Договору купівлі-продажу приміщення, посвідченого 12 серпня 2005 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Рукавіциною Н.В., за реєстровим номером 4830, зареєстрованого в КП «Криворізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» 31 жовтня 2006 року, номер запису 5355 в книзі 12Н-355 в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним номером 10819103.

У зв`язку з посвідченням Договору іпотеки 31.01.2007 року накладено заборону відчуження зазначеного в договорі нежитлового приміщення під номером 80 , вбудованого в перший поверх п`ятиповерхового житлового будинку під номером АДРЕСА_5 , яке є власністю ОСОБА_1 , до припинення чи розірвання договору іпотеки та зареєстровано в реєстрі для реєстрації заборон відчуження нерухомого майна за № 506.

Пунктом 3.2. кредитного договору передбачено, зокрема, що Кредитодавець має право у разі несвоєчасного погашення кредиту та/або процентів вимагати дострокового погашення Кредиту у повному обсязі, сплати процентів за його користування та сплати відповідних штрафних санкцій; звернути стягнення на предмет застави у разі невиконання Позичальником зобов`язань по поверненню Кредиту і сплаті процентів.

Пунктом 3.3. кредитного договору встановлено, що відповідач зобов`язався використати кредит за цільовим призначенням; забезпечити повернення кредиту в строки та на умовах, що визначені цим Договором; сплачувати проценти за користування кредитом в строки та на умовах, що визначені цим Договором; на вимогу Кредитодавця достроково повернути наявну заборгованість за Кредитом, сплатити проценти за фактичний термін користування кредитом та штрафні санкції.

Згідно з п. 4.3 Кредитного договору за неналежне виконання грошових зобов`язань, передбачених п.3.3.3-3.3.7, 5.2 цього Договору, Позичальник зобов`язаний сплатити Кредитодавцю штраф у розмірі 5% від суми Кредиту, визначеної в п. 1.1.1. цього договору, за кожний випадок порушення за реквізитами,зазначеними кредитодавцем.

Згідно з п.5.1.6, 5.1.7, 5.1.12 Договору іпотеки, Іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо при настанні строку виконання зобов`язання (або тієї чи іншої його частини), воно не буде виконане. У разі порушення Позичальником зобов`язання за Кредитним договором чи Іпотекодавцем зобов`язань за цим Договором, а також інших обов`язків Іпотекодавця (Позичальника) , Іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання Зобов`язання, а в разі його невиконання - отримати задоволення своїх вимог з вартості Предмета іпотеки, звернувши стягнення та реалізувавши предмет іпотеки на підставах, умовах і в порядку, передбаченому цим Договором.

Відповідно до п.п.7.1 Договору іпотеки, у випадку невиконання або неналежного виконання Позичальником зобов`язання по Кредитному договору в цілому або в тій чи іншій частині та/або невиконання або неналежне виконання Іпотекодавцем обов`язків, встановлених цим Договором, в цілому або в тій чи іншій частині, Іпотекодержатель має право дострокового виконання Зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на Предмет іпотеки.

Пунктом 7.4. Договору іпотеки встановлено, що звернення стягнення на Предмет іпотеки здійснюється за вибором Іпотекодержателя на підставі: за рішенням суду; виконавчого напису нотаріуса; переходу до Іпотекодержателя права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання зобов`язання по Кредитному договору в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку» та умовами цього Договору; продажу Іпотекодержателем від свого імені предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку» та умовами цього Договору.

Згідно з п.7.5 Договору іпотеки, Іпотекодержатель має право на свій розсуд обрати порядок звернення стягнення на Предмет іпотеки в межах, передбачених п.7.4. цього Договору.

За рішенням Іпотекодержателя задоволення його вимог може здійснюватися в позасудовому порядку, зокрема шляхом переходу до Іпотекодержателя права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання основного Зобов`язання згідно з цим застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя (пункт 7.6.1 Договору іпотеки).

На підставі Постанови Правління Національного Банку України №188 від 19.03.2015 року «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №63 від 20.03.2015 р. «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку».

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №213 від 22.02.2016 р. «Про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та делегування повноважень ліквідатора» продовжено строки ліквідації Банку по 19.03.2018 р., включно (а.с.34 том 2).

15.02.2018 р. виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №474 «Про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та делегування повноважень ліквідатора», яким продовжено строк здійснення процедури ліквідації Банку по 19.03.2020 р., включно.

Враховуючи, що в результаті неналежного виконання умов кредитного договору відповідачем ОСОБА_1 утворилася заборгованість, яку останній, незважаючи на вимогу Банку, не погасив, тому позивач вважає, що вказана обставина є підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності за банком на іпотечне майно.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності за позивачем вирішується виключно в позасудовому порядку, відповідно до Закону України «Про іпотеку», та укладеного між сторонами іпотечного договору, а в судовому порядку звернення стягнення на предмет іпотеки можливе лише шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 Закону України «Про іпотеку».

Рішення суду першої інстанції не оскаржено в частині залишення без розгляду зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» про визнання недійсним кредитного договору №72/в від 31.01.2007 р., укладеного між ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та ОСОБА_1 , та визнання припиненим договору іпотеки укладеного між ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та ОСОБА_1 , посвідченим приватним нотаріусом Криворізького нотаріального округу Кульбідою Н.М. 31.01.2007 р. за № 507. тому, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в цій частині не підлягає перегляду судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача за первісним позовом та звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності за банком на іпотечне майно, з огляду на наступне.

Між сторонами виникли правовідносини з кредитного договору та договору іпотеки.

Статтею 12 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі порушення іпотекодавцем обов`язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно зі ст. 36 Закону України «Про іпотеку», сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші, встановлені цим Законом, способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому ст. 37 цього Закону, та право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому ст. 38 Закону.

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності.

Отже, сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому необхідно врахувати, що ст. 37 Закону України «Про іпотеку» не містить можливості визнання права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем за рішенням суду.

Оскільки законом чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання, а суди не наділені повноваженнями звертати стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за іпотекодержателем, тому суд першої інстанції прийшов вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення такого позову.

Отже, передача права власності на предмет іпотеки іпотекодержателю є способом позасудового врегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно в договорі.

Правові висновки про те, що законом та договором не передбачено визнання за іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки за рішенням суду викладені в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.03.2018 року у справі №14-38цс18.

Крім того, як вбачається із матеріалів справи, Пунктом 7.6.1. договору іпотеки, у випадку набуття Іпотекодержателем права звернення стягнення на предмет іпотеки, Іпотекодавець за цим договором підтверджує свою згоду на передачу у власність Іпотекодержателю предмета іпотеки. Підписанням цього Договору Іпотекодавець засвідчує, що він надає Іпотекодержателю згоду на прийняття останнім одностороннього рішення про перехід права власності на Предмет іпотеки до Іпотекодержателя (придбання предмету іпотеки у власність) у випадку виникнення у Іпотекодержателя права звернення на предмет іпотеки відповідно до умов цього Договору та вимог чинного законодавства України. Іпотекодавець підписанням цього Договору також засвідчує, що наявності будь-яких інших документів, крім цього договору та письмового рішення Іпотекодержателя про придбання предмету іпотеки у власність, для реєстрації права власності Іпотекодержателя на предмет іпотеки, не вимагається.

Також, як зазначено вище, договором іпотеки передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється за рішенням суду, чи на підставі виконавчого напису нотаріуса.

У випадку набуття Іпотекодержателем права звернення стягнення на предмет іпотеки Іпотекодержатель набуває право продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу з дотримання умов, визначених в Законі України «Про іпотеку» (п.7.6.2 Договору іпотеки).

Таким чином, сторони, підписавши іпотечний договір, обумовили всі його умови, у тому числі вирішили питання щодо позасудового врегулювання спору і не передбачили можливості звернення до суду іпотекодержателя з позовом про визнання за ним права власності на предмет іпотеки.

На підставі наведеного вище колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача за первісним позовом та звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності за банком на іпотечне майно.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду та задоволення позовних вимог позивача доводи апеляційної скарги про те, що ухвала Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 03.05.2017 року про скасування заочного рішення від 20.01.2016 року має бути скасована та як наслідок скасовано рішення суду першої інстанції від 06.12.2018 року оскільки, судом першої інстанції, без достатніх на те правових підстав було скасовано заочне рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 20.01.2016 року, яким позовні вимоги ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки було задоволено, оскільки відповідач по справі був обізнаний про розгляд спору судом першої інстанції та знав про існування заочного рішення, з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 232 ЦПК України, в редакції, чинній на момент 03.05.2017 року, а саме дати постановлення ухвали про скасування заочного рішення, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Аналогічні вимоги містить ч.1 ст.288 ЦПК України в чинній редакції.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 неодноразово повідомлявся судом про час та місце судових засідань за адресою, зазначеною позивачем у позовній заяві, а саме: АДРЕСА_8 . Повістки про судові засідання призначені на 09.10.2015 року, 06.11.2015 року, 10.12.2015 року, в тому числі і засідання, призначеного на 20.01.2016 року, за результатами якого було винесено рішення, відповідачем отримані не були, про що свідчать довідки поштового відділення № 50047 про повернення поштового відправлення за закінченням строку зберігання.

Крім того, як вбачається із довідки адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Дніпропетровській області від 29.07.2015 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 значиться зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_2 .

Отже, суд першої інстанції вірно встановив, що відповідачу ОСОБА_1 своєчасно на адресу його реєстрації не були направлені судові виклики по даній справі, внаслідок чого відповідач дані виклики не отримував, що є підставою для скасування заочного рішення і призначення справи до розгляду в загальному порядку.

Посилання представника позивача в апеляційній скарзі на те, що на момент ухвалення судом першої інстанції заочного рішення від 20.01.2016 року воно відповідало судовій практиці та рішенням Касаційної інстанції та Верховного Суду України колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки колегією суддів встановлено, що вказане заочне рішення було скасовано з дотриманням норм процесуального права.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при розгляді справ суди повинні посилатися та дотримуватися практики, яка встановлена Верховним Судом. В даному випадку Постанова Великої Палати Верховного Суду у справі №14-38цс18 від 21.03.2018 року, в якій міститься правовий висновок щодо порядку звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за іпотекодержателем, була чинною на момент ухвалення рішення судом першої інстанції та вірно застосована до спірних правовідносин.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.

Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду, а доводи апеляційної скарги не спростовують зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому колегія суддів вважає, що підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального і процесуального права, висновки суду відповідають обставинам справи, в той час як доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, ст.ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» залишити без задоволення.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 18 червня 2019 року.

Головуючий:

Судді: