Справа № 216/1311/18
провадження №2/216/1733/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2019 року Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Бутенко М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Морозової Н.М.,

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу справу за уточненим позовом ОСОБА_1 до старшого слідчого СВ Криоврізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, -

СУТЬ СПОРУ:

В кінці березня 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовною заявою в суд, в якій уточнюючи свої позовні вимоги в останнє 06.04.2018 року вказав, що підставою його звернення до суду з даним позовом стали неправомірні дії з боку відповідача, що призвело до приниження його честі, гідності та ділової репутації.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що 07.03.2018 року старший слідчий СВ Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_2 у службовому кабінеті в присутності слідчого другого слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_3, за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Вадима Гурова, 1 зі своїх слів без отримання на це згоди від позивача дозволив собі публічно ображати позивача «інвалідом» та своїми діями принизив честь, гідність та ділову репутацію громадянина України - радника президента Міжнародної асоціації ВПП ГУБОЗ «Єдність патріотів».

Образлива інформація в адресу позивача яка саме і розповсюджена публічно в громадському місці зі слів відповідача спричинила негативні наслідки позивачеві, оскільки він вбачає образливою фразу «інвалід».

Відповідач намагається створити враження для невизначеного кола осіб, що позивач веде аморальний спосіб життя та має наслідки зміну морального ставлення у суспільстві з непозитивного або нейтрального - та негативного значення.

Своїми діями старший слідчий СВ Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_2 грубо порушив чинне законодавство України, а саме ст. 15 КПК України «Про невтручання в приватне життя», ст. 222 КК України «Недопустимість розголошення відомостей досудового розслідування», ст. 387 КК України «Розголошення даних досудового слідства або дізнання».

Позивач вважає, що отримана інформація про його приватне особисте життя поширена публічно відповідачем, яка саме отримана останнім в рамках проведення слідчих дій під час досудового розслідування по кримінальному провадженню № 000778 від 04.05.2017 року, тому в його діях міститься склад злочину передбаченого ст. 387 КК України.

Поширена публічно інформація спричинила йому біль, гнів та обурення, він знаходиться під впливом психологічного та морального тиску, що призвело до вимушених змін у житті, моральну шкоду він оцінює в розмірі 100 000 грн.

Просить суд визнати інформацію сказану зі слів відповідача, такою, що порушує права свободи, ганьбить честь, гідність, ділову репутацію позивача, а саме: відповідач публічно обізвав позивача «інвалідом» в службовому кабінеті в присутності слідчого - другого слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_3; визнати дії відповідача з поширення публічної інформації зі своїх слів неправомірною; зобовязати відповідача спростувати поширену ним 07.03.2018 року зі своїх слів публічно в громадському місці інформацію, без отримання на це дозволу та згоди самим позивачем публічно обзивав його «інвалідом»; шляхом публічного офіційного вибачення перед позивачем спростувати інформацію, яка в дійсності є такою, що порушує права свободи, ганьбить честь, гідність, ділову репутацію позивача в очах громадськості; в якості свідка запросити слідчого другого слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_3 та допитати його у судовому засіданні; стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 100 000 грн., судові витрати покласти на відповідача.

Ухвалою суду від 10.04.2018 року справу було прийнято до розгляду та призначено до підготовчого судового засідання (а.с. 14).

Ухвалою суду від 09.07.2018 року підготовче провадження по справі було закрите та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 31).

Позивач в судовому засідання уточнені позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнав, підтримав свій відзив на позовну заяву, просив суд відмовити позивачу у задоволенні його вимог. Пояснив, що позивачем не представлено належних та допустимих доказів того, що відповідачем принижено честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 Позов та пояснення позивача є надуманими. Жодним чином відповідач не ображав та не принижував позивача, а суперечка яка виникла між сторонами у службовому кабінеті в присутності слідчого - другого слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_3 не може розцінюватись, як приниження честі та гідності ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_3 за клопотанням позивача був двічі допитаний в судовому засіданні, 27.12.2018 року та відповідно 10.01.2019 року, суду пояснив, що він здійснював досудове розслідування по кримінальній справі, приблизно на початку березня 2018 року допитував у своєму службовому кабінеті ОСОБА_1 та слідчого Алабушкіна М.В. по вказаному кримінальному провадженню. Підтвердив, що дійсно між сторонами виникла сварка. Так як вказані події відбулися більше півроку тому, він вже не памятає суть конфлікту. Додав лише що обидва почали звинувачувати один одного, перекидувались репліками та образами. Хто конкретно що казав він не памятає, не звертав уваги оскільки робив свою роботу та проводив слідчі дії.

Вислухавши доводи та пояснення позивача та відповідача, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд доходить висновку, що уточнені позовні вимоги позивача є не обґрунтованими та не підлягають задоволенню з наступних підстав, встановлених у судовому засіданні.

За змістом ст.68 Конституції України кожен зобовязаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Відповідно до ч.1 ст.277ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Вимогами ст.5ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В абзаці 1 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1від 27лютого 2009 року позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред'явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім'ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права.

Право кожного на повагу до його гідності визначено в ст. 38 Конституції України. Як зазначено у роз'ясненнях Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи», чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихологічної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло.

Як випливає із змісту ст.297 ЦК України кожен має право на повагу до його честі та гідності. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Відповідно до ст. 299 ЦК України, фізична особа має право на недоторканість своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації .

Судом встановлено, що 07.03.2018 року слідчий другого слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_3 у службовому кабінеті за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Вадима Гурова, 1 проводив слідчі дії зі сторонами кримінального провадження: з однією стороною ОСОБА_1 з іншої сторони старшим слідчим СВ Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_2, що також не заперечується сторонами по справі.

Аналізуючи доводи позивача, якими він обґрунтовував свої позовні вимоги, приймаючи до уваги пояснення відповідача, свідка та докази наявні в матеріалах справи, не можливо встановити факт порушення відповідачем прав свободи, що ганьблять честь, гідність, ділову репутацію позивача, останнім не доведено здійснення відповідачем публічної образи «інвалідом» в громадському місці, інші докази вини відповідача відсутні, двічі допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_3 не зміг підтвердити пояснення позивача щодо публічних образ висловлених зі слів відповідача, протилежного матеріали справи не містять.

В цілому суд вважає, що конфлікт, який виник між сторонами 07.03.2018 року у службовому кабінеті в присутності слідчого другого слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_3 закінчився образами зі сторони ОСОБА_1 та слідчого Алабушкіна М.В. на адресу один одного, а тому судженням позивача з приводу подій, які відбулися в цей день не є інформацією стосовно порушення честі, гідності та ділової репутації позивача, а тому доводи позивача не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні.

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справахпро захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1від 27 лютого 2009 року юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист честі, гідності, ділової репутації, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Також, поширенням інформації є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи.

Таким чином, згідно з положеннями статті 277 ЦК, статті 12ЦПК позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено саме його особисті немайнові права. Суб'єктивна думка про характер цих відомостей (впевненість у тому, що вони відповідають дійсності) виключає відповідальність за їх поширення.

За правилами ст.277ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати. Наявність фактів можна довести, а правдивість оцінюючих суджень не можна, і це буде порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії»).

Відповідно до частини 2 статті 30 ЗУ «Про Інформацію», оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про інформацію», ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості (ч.2).

У відповідності до п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року N1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Оціночними судженнями є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною, передбачено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Аналіз законодавства України та практики Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого є обов'язковою з усіх питань, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції про захист прав і основних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року та рішення (правові висновки) якого підлягають застосуванню судами України при ухваленні судових рішень, надають можливість зробити суду висновок, що при розгляді справ за вимогами про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації важливим є визначення: чи є відомості, на негативності яких наполягає позивач інформацією (фактами) або оціночними судженнями відповідача - розповсюджувача вказаної інформації, висловленими ним на реалізацію своїх власних поглядів та ідей, оскільки «Існування фактів можна довести, тоді як правдивість оцінних суджень доведенню не підлягає».

Проаналізувавши зазначені норми закону та зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт порушення прав позивача та завдання йому моральних страждань діями відповідача, позивачем не було доведено того, що було порушено його право та честь, гідність та ділову репутацію, жодних доказів в підтвердження вказаної обставини ОСОБА_1 суду не надав, в матеріалах справи наявна лише ксерокопія пенсійного посвідчення видана на імя ОСОБА_1 (а.с. 5).

Крім того, у судовому засіданні було досліджено протокол додаткового допиту свідка ОСОБА_1 від 29.03.2018 року, в якому позивач наголошував на тому, що відповідач ОСОБА_2 дійсно в службовому кабінеті ОСОБА_3А публічно ображав позивача «інвалідом», однак з вказаного протоколу не можливо встановити факту публічного приниження та розповсюдження відомостей з боку відповідача, що останній вчинив діяння, яке порушило права позивача за захистом яких подано позов, тому уточнені позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Оскільки суду не було надано доказів поширення відповідачем будь-яких відомостей про позивача, то відповідно суд вважає, що позивачем не доведено факту оприлюднення цитат зазначених ним у прохальній частині тексту позовної заяви і відповідно суд позбавлений можливості встановити їх недостовірність, про що наголошував позивач в своєму позові при цьому не надаючи суду жодного доказу на доведеність таких обставин.

У зв'язку з відсутністю доказів на доведеність таких обставин, уточнені позовні вимоги ОСОБА_1 в частині зобов'язання відповідача спростувати таку інформацію задоволенню також не підлягають.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, суд вважає що така вимога з урахуванням вищенаведеного є необґрунтованою та безпідставною.

За таких обставин суд, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність відмовити позивачу в задоволенні позову повністю.

Керуючись ст.6, 12, 13, 18, 263, 265, 268 ЦПК України, ст.ст.16, 22, 23, 277, 297, 302 Цивільного Кодексу України, ППВС України від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності, честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні уточненого позову ОСОБА_1 до старшого слідчого СВ Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.

Рішення прийнято, складено і підписано в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Відомості про сторін:

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, зареєстрований та мешкає за адресою: 50046, м. Кривий Рiг, м-н. Всебратське-2, 56/99 .

Відповідач: старший слідчий СВ Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_2, юридична адреса: 50099, пров. Поштовий, 71 м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область.

Повний текст рішення виготовлено 08.02.19 року о 15-00 год.

Головуючий суддя: М. В. Бутенко