Справа № 333/5604/18
Провадження № 2/333/356/19
31 січня 2019 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючої судді Михайлової А.В.,
за участю секретаря судового засідання Уляницької Д.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя позовну заяву ОСОБА_1, представник позивача ОСОБА_2, до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу та відсотків за договором позики,
16.10.2018 року представник позивача ОСОБА_2 звернувся до суду в інтересах позивача ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу та відсотків за договором позики.
В обґрунтування позову представник позивача ОСОБА_2 зазначив, що 13. 05.2014 року позивачем ОСОБА_1 було надано в борг за розпискою суму в розмірі 3800 доларів США відповідачу ОСОБА_3 в термін до 15.07.2014 року за сплатою 2 відсотків від суми позики в місяць, що підтверджено наявною у позивачки розпискою як боргового зобовязання. Розписка була укладена у присутності свідка ОСОБА_4. На моменть звернення до суду відповідач ОСОБА_3 борг за розпискою позивачці ОСОБА_1 не повернув. Позивачка неодноразово зверталася в усному та письмовому порядку з проханням повернути їй суму боргу, але відповідач відмовляє їй у цьому, у звязку із чим позивачка вимушена була звернутися до суду з позовом. Загальна сума заборгованості за спірним договором позики складає 7752 доларів США, з яких 3800 доларів США сума боргу та 3952 доларів США сума несплачених відсотків (3800 доларів США х 2% = 76 доларів США(відсотки на місяць). З часу невиконання боргових зобовязань пройшло 52 місяці, а тому 52 місяці х 76 доларів США = 3952 доларів США. В грошових одиницях України за офіційним курсом НБУ на час звернення до суму борг складає 3800 доларів США х 28,06 (курс НБУ) = 106 628, 00 грн. та несплачені відсотки 3952 доларів США х 28,06 (курс НБУ) = 110893 грн. 12 коп., що загальною сумою складає 217521 грн. 12 коп. На підставі вищевикладеного, просить суд стягнути з відповідача суму боргу 106 628 грн. 00 коп. та несплачені відсотки у розмірі 110 893 грн. 12 коп., а всього на суму 217 521 грн. 12 коп. та судові витрати у розмірі 2 175 грн. 21 коп.
У судове засідання позивач та його представник не з'явилися, але до суду надійшла заява від представника позивача про розгляд справи за їх відсутності, доводи наведені в обґрунтування позовних вимог підтримали, просили суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечують.
Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання повторно не з'явився, хоча про час та місце розгляду був повідомлений в установленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомив. Заяв з проханням розглядати справи без його участі або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи до суду не надходило. Заперечень стосовно позовних вимог позивача суду не надав.
Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання без поважних причин.
Таким чином, згідно з вимогами ст. ст. 128, 131 ЦПК України, відповідач повідомлений про час та місце слухання справи за адресою його місця проживання чи місця перебування, зареєстрованого у встановленому законом порядку та не з'явився у судове засідання без поважних причин.
Прийнявши до уваги заяву представника позивача, суд ухвалою від 31.01.2019 року постановив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30 жовтня 2018 року справа прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, ухвалено розглядати справу в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26 грудня 2018 року підготовче провадження по даній справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.
З урахуванням викладеного, за змістом ст.128 ЦПК України, вважається, що відповідачі повідомлені про дату, час і місце розгляду справи належним чином.
Ознайомившись з поясненнями сторін, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, об`єктивному, всебічному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів надані сторонами докази, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Згідно зі статтею 1 Цивільного кодексу України, цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.
Частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти.
Згідно з ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:
2) визнання правочину недійсним;
3) припинення дії, яка порушує право;
4) відновлення становища, яке існувало до порушення;
5) примусове виконання обов'язку в натурі;
6) зміна правовідношення;
7) припинення правовідношення;
8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;
9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;
10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Судом встановлено, що 13 травня 2018 року відповідач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1, отримав у борг від позивачки ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_2, грошові кошти у розмірі 3800 доларів США, на підтвердження чого надав позивачу боргову розписку, написану власноруч.( а.с. 8)
Відповідно до боргової розписки, яка міститься в матеріалах справи, відповідач зобовязався повернути борг в строк до 15.07.2014 року.
Відповідач (позичальник) свої зобов'язання щодо повернення суми грошових коштів у розмірі 3800 доларів США не виконав, допустив порушення своїх боргових зобов'язань. Докази, надані позивачем не оспорив, не подав доказів на їх повне або часткове спростування.
17.08.2018 року на адресу відповідача ОСОБА_3 була направлена вимога про повернення боргу. (а.с. 10)
Згідно ст. 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу України.
Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до частини 1 статті 1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
З огляду на вище зазначені норми цивільного законодавства за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як факт його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
Тобто, розписка - це документ, що засвідчує в письмовій формі факт одержання особою у власність, користування чи розпорядження грошей від іншої особи. Крім того, розписка має також містити дату отримання коштів.
Для того, щоб договір позики набрав чинності, необхідне підтвердження одержання позичальником позики.
Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 11.11.2015 у справі № 6-1967цс 15. В цій постанові зазначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми та дату отримання коштів.
Розписка, як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов'язанням її повернення та дати отримання коштів.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 02.07.2014 у справі № 6-79цс14, договір позики є укладеним з моменту передання грошей; складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Факт передання коштів повинен бути підтверджений розпискою.
Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків та сплата неустойки (пені).
Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно ч. 1 ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки.
Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.
Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обовязковим для виконання сторонами.
Позов підлягає задоволенню як такий, що ґрунтується на законі та підтверджений обставинами, встановленими судом під час перевірки їх доказами, які суд вважає достовірними, належними та допустимими.
Згідно ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Відповідно до ч. 1 ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.
Позивачем складено розрахунок в розмірі 3% річних від простроченої суми починаючи з 15.07.2014 року. Так відповідач прострочивши виконання зобовязання на 52 місяці, що складає (3800 доларів США х 2% = 76 доларів США(відсотки на місяць). З часу невиконання боргових зобовязань пройшло 52 місяці, а тому 52 місяці х 76 доларів США = 3952 доларів США. В грошових одиницях України за офіційним курсом НБУ на час звернення до суму несплачені відсотки 3952 доларів США х 28,06 (курс НБУ) = 110893 грн. 12 коп.) Перевіривши правильність складеного розрахунку суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які данні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановленихЦПК України.
Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Так як позов задоволено в повному обсязі, то витрати на сплату судового збору в сумі 2175,21 грн., понесені позивачем і документально підтверджені, підлягають стягненню відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача.
Керуючись ст.ст. 8-11, 12-13, 76, 79, 81, 89, 128, 131, 247, 260-263, 268, 280-283 ЦПК України, ст.ст. 1, 11, 12-13, 15, 16, 22, 526, 530, 536, 610-612, 623, 625, 629, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 ЦК України суд,
Позовну заяву ОСОБА_1, представник позивача ОСОБА_2, до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу та відсотків за договором позики - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_2, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, суму боргу 106 628 (сто шість тисяч шістсот двадцять вісім) грн. 00 коп. та несплачені відсотки у розмірі 110 893 (сто десять тисяч вісімсот девяності три) грн. 12 коп., а всього на суму 217 521 (двісті сімнадцять тисяч пятсот двадцять одну) грн. 12 коп.
Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_2, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, судові витрати у розмірі 2 175 (дві тисячі сто сімдесят пять) грн. 21 коп.
Сторонам, які не з'явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У відповідності до п. п. 15.5, п.п. 15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ст.284 ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст судового рішення складено 08 лютого 2019 року.
Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя А.В.Михайлова