ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/1525/19 Номер провадження 22-ц/814/2391/19Головуючий у 1-й інстанції Андрущенко-Луценко С. В. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Абрамов П.С., Чумак О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення учасників справи) у м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Полтавської області Глушка А.,

на ухвалу Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 22 липня 2019 року, постановлену суддею Андрущенко-Луценко С.В.,

по справі за позовом першого заступника прокурора Полтавської області Глушка А. в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, Полтавської обласної державної адміністрації, Миргородської районної державної адміністрації, до ОСОБА_1 про розірвання договору оренди та повернення водного об`єкта (ставка),

в с т а н о в и в:

12.07.2019 перший заступник прокурора Полтавської області Глушко А. звернувся до суду із вказаним позовом в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах - Полтавської обласної державної адміністрації та Миргородської районної державної адміністрації, в якому просив розірвати договір оренди водного об`єкта (ставка) №74 від 24.06.2011, укладений Миргородською районною державною адміністрацією із ОСОБА_1 та зобов`язати останнього повернути водний об`єкт у розпорядження держави в особі Полтавської обласної державної адміністрації.

В обґрунтування підстав звернення до суду із позовом саме прокуратурою посилається на ст.131-1 Конституції України, рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 у справі №1-1/99, ст.23 Закону України «Про прокуратуру» та практику Європейського суду з прав людини. Зазначає, що на момент укладення правочину розпорядником водного об`єкта (ставка) була Миргородська районна державна адміністрація, яка на даний час не має повноважень для розпорядження землями водного фонду, а повноваження, наявні у Полтавської ОДА, ними не реалізовані з підстав відсутності коштів, що свідчить про їх бездіяльність.

Враховуючи, що правовідносини, пов`язані з використанням земель державної чи комунальної власності, становлять суспільний, публічний інтерес, а користування земельною ділянкою відповідачем без будь-яких правовстановлюючих документів та плати за землю, такому суспільному інтересу не відповідає, вважає, що наявні достатні підстави для представництва інтересів держави саме прокуратурою.

Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 22 липня 2019 позовну заяву першого заступника прокурора Полтавської області в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Полтавської обласної державної адміністрації, Миргородської районної державної адміністрації до ОСОБА_1 про розірвання договору оренди та повернення водного об`єкта (ставка) повернуто прокурору.

Роз`яснено позивачу, що відповідно до ч.7 ст.185 ЦПК України повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала вмотивована відсутністю підстав для звернення прокурора до суду із позовом в інтересах держави.

Не погодившись із ухвалою суду, прокуратура Полтавської області, в особі першого заступника прокурора Полтавської області Глушка А., діючи в інтересах держави в особі Полтавської обласної державної адміністрації та Миргородської районної державної адміністрації, оскаржила її в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу і направити справу до суду першої інстанції для розгляду по суті.

Посилаючись на ст.131-1 Конституції України, ст.23 Закону України «Про прокуратуру», ч.4 ст.56 ЦПК України, якими визначені правові засади представництва інтересів держави в суді, вважає відсутнім обов`язок прокурора надавати докази нездійснення чи неналежного здійснення повноважень органом державної влади чи місцевого самоврядування, а вимога суду надати такі докази є порушенням прав сторін та рівності їх у процесі. Прокурор також не уповноважений встановлювати причини нездійснення або неналежного здійснення органами влади захисту порушених інтересів держави та вживати заходи дисциплінарного впливу до посадових осіб відповідного органу, так як це порушує ч.2 ст.19 Конституції України.

Посилаючись на листи Полтавської ОДА від 12.03.2019 №01-52/1196, від 29.05.2019 №01-52/2548 та лист прокуратури Полтавської області від 17.04.2019 №05/1-391 вважає помилковими висновки районного суду щодо відсутності доказів звернення Полтавської ОДА до прокурора, як з проханням звернення до суду в їх інтересах, так і їх ухилення від особистого звернення до суду.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження (ч.1 ст.368 ЦПК України) без повідомлення учасників справи (ч.2 ст.369 ЦПК України).

Із матеріалів справи вбачається, що 12.07.2019 перший заступник прокурора Полтавської області Глушко А. звернувся в суд в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, Полтавської обласної державної адміністрації, Миргородської районної державної адміністрації, до ОСОБА_1 про розірвання договору оренди та повернення водного об`єкта (ставка)./а.с.7-18/

Повертаючи позовну заяву прокурору районний суд виходив із відсутності належних доказів, які б підтверджували невиконання або не належне виконання Полтавською обласною державною адміністрацією, яка є самостійною юридичною особою з повним обсягом процесуальної дієздатності, своїх функцій щодо захисту майнових інтересів держави. Матеріали справи не містять доказів щодо звернення Полтавської ОДА до прокурора, як з проханням звернення до суду в їх інтересах, так і їх ухилення від особистого звернення до суду, що свідчить про відсутність підстав для звернення прокурора до суду із позовом в інтересах держави. За таких обставин районний суд дійшов до висновку про відсутність підстав для звернення прокурора до суду із позовом в інтересах держави.

Апеляційний суд з таким висновком районного суду погоджується. Доводи апеляційної скарги правильність зазначеного висновку не спростовують, зводяться до незгоди з ухвалою суду, довільного тлумачення норм права та переоцінки наданих доказів по справі.

Частиною другою статті 2 ЦК України передбачено, що одним з учасників цивільних правовідносин є держава, яка згідно зі статтями 167, 170 цього Кодексу набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом, та діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.

Відповідно до ч.3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

«Не здійснення захисту» виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

«Здійснення захисту неналежним чином» виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

«Неналежність» захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

При цьому захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду. Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Тоді як саме лише посилання в позовній заяві на те, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження, для прийняття заяви для розгляду недостатньо, у такому разі прокурор повинен надати належні та допустимі докази відповідно до вимог процесуального закону (постанова Верховного Суду від 06.02.2019 по справі №927/246/18).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.77 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 69 ЦПК). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст.80 ЦПК України).

Указані норми процесуального права мають однакову юридичну силу для учасників судового процесу і не звільняють прокурора від обов`язку доказування тих обставин, на які він посилається в обґрунтування заявлених вимог, в тому числі, щодо наявності повноважень звернення до суду із позовом в інтересах держави.

Загальні посилання на ст.131-1 Конституції України, ст.23 Закону України «Про прокуратуру» та ч.4 ст.56 ЦПК України, якими визначені правові засади представництва інтересів держави в суді, колегією суддів до уваги не приймаються, так як вони зводяться до довільного тлумачення прокурором норм права на свою користь. Обґрунтованість судового рішення є його обов`язковою складовою, тоді як дотримання прокурором норм процесуального права в частині надання належних та допустимих доказів не може бути порушенням ч.2 ст.19 Конституції України, зокрема, в контексті, примушення робити те, що не передбачено законодавством.

Неспроможними є доводи прокурора, мотивовані листами Полтавської ОДА від 12.03.2019 №01-52/1196, від 29.05.2019 №01-52/2548 та прокуратури Полтавської області від 17.04.2019 №05/1-391, як доказами звернення Полтавської ОДА до прокурора з проханням судового захисту їх інтересів. По-перше, указані листи свідчать про загальну переписку між установами на предмет належного оформлення договорів; по-друге, лист Полтавської ОДА від 29.05.2019 №01-52/2548 стосується договору водного об`єкту від 08.10.2009, укладеного між Гадяцькою РДА та ОСОБА_2 Саме в контексті цього договору Полтавська ОДА повідомила прокуратуру, що для розірвання договірних відносин в судовому порядку облдержадміністрація не має фінансової можливості.

Тоді як сам факт відсутності звернення суб`єкта владних повноважень із позовом до суду, не може свідчити про свідоме зволікання уповноваженого органу щодо захисту прав та інтересів. Указана позиція зумовлена необхідністю забезпечення гарантованого принципу рівності сторін у судовому процесі. Європейський суд з прав людини неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення від 31.03.2005 у справі «F.W. v. France», п.27).

Указана позиція узгоджується із практикою ВС України, викладеною в постанові від 05.12.2018 по справі №923/129/17 і яка відзначає, що така практика не є намаганням обмежити функції прокуратури сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, а є лише наслідком системного тлумачення положень законодавства, якими встановлена необхідність підтвердження судом підстав для представництва прокуратурою інтересів держави, оскільки право прокуратури на звернення до суду в інтересах уповноваженого суб`єкта, не може презюмуватися, як безспірне.

Керуючись ст.ст.367,368,374,375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Полтавської області Глушка А. - залишити без задоволення.

Ухвалу Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 22 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18.09.2019.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді П.С. Абрамов

О.В. Чумак