Постанова

Іменем України

18 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 234/859/16-ц

провадження № 61-38185св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадженнякасаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 20 лютого 2018 року у складі судді Літовки В. В. та постанову Апеляційного суду Донецької області від 08 травня 2018 року у складі колегії суддів: Кішкіної І. В., Гапонова А. В., Папоян В. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У січні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його матір ОСОБА_4 , після смерті якої залишилось спадкове майно. Нотаріус відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з тим, що він пропустив шестимісячний строк для подачі заяви про прийняття спадщини. Вважає, що шестимісячний строк для прийняття спадщини ним пропущений з поважних причин, оскільки він є інвалідом, переніс складну операцію, після смерті матері проходив лікування, тому не мав можливості звернутися до нотаріуса.

Посилаючись на викладене, позивач просив визначити додатковий строк у три місяці для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 .

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 20 лютого 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не надав суду докази які б свідчили про те, що він пропустив строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, які роблять своєчасне звернення до нотаріальної контори неможливим або тяжким.

Постановою Апеляційного суду Донецької області від 08 травня 2018 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 із 03 по 18 серпня 2006 року та з 11 по 23 жовтня 2006 року перебував на стаціонарному лікуванні та у денному стаціонарі. Проте не підтвердив тривалості та безперервності своєї хвороби упродовж шестимісячного строку. ОСОБА_1 ще у лютому 2014 року звертався до суду із позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, а 24 квітня 2014 року із заявою до нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину. Тобто, з моменту смерті спадкодавця пройшло вісім років і за цей період позивач не вчиняв жодних дій для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги

У червні 2018 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 20 лютого 2018 рокута постанову Апеляційного суду Донецької області від 08 травня 2018 року, в якій просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Вказує на те, що суди не надали оцінку довідкам, що підтверджують його хворобу у період із 20 травня 2006 року по 20 листопада 2006 року та не врахував діагноз, який визначено лікарями.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 09 липня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За змістом частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій відповідають вимогам статей ЦПК України щодо законності та обґрунтованості.

Судом встановлено, що матір позивача ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 11 червня 2014 року рішення Краматорського міського суду Донецької області від 30 квітня 2014 року скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відмовлено.

Заочним рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 23 березня 2014 року у цивільній справі № 234/1414/14-ц позов ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про розподіл спадкового майна задоволено. Визнано за ОСОБА_5 право власності на: житловий будинок, погреб, прибудову, навіс, літню кухню, вбиральню, гараж, крильце, ворота, огорожу, хвіртку, замощення, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію 1/2 частини будинку в сумі 37 784,00 грн.

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 12 серпня 2014 року у цивільній справі № 234/1414/14-ц позов ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про розподіл спадкового майна залишено без розгляду.

Із листа завідуючої Першої краматорської державної нотаріальної контори від 25 жовтня 2017 року № 33670 убачається, що Першою краматорською державною нотаріальною конторою відкрито спадкову справу від 14 листопада 2006 року № 1150 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , яка на день смерті була зареєстрована на АДРЕСА_1 . Заява про прийняття спадщини надійшла 14 листопада 2006 року від імені ОСОБА_5 , яка зареєстрована за цією ж адресою. 18 серпня 2014 року від імені ОСОБА_5 надійшла заява про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом. 24 квітня 2014 року до нотаріальної контори звернувся ОСОБА_1 із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину на майно його матері ОСОБА_4 24 квітня 2014 року державним нотаріусом відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини протягом встановленого законодавством України шестимісячного терміну з дня смерті, також спадкоємець не був зареєстрований разом зі спадкодавцем на день смерті спадкодавця за однією адресою, тобто спадкоємець пропустив строк для прийняття спадщини. Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 30 квітня 2014 року ОСОБА_1 визначено додатковий строк для прийняття спадщини у три місяці з дня вступу рішення у законну силу, яке рішенням Апеляційного суду Донецької області від 11 червня 2014 року скасовано, а у задоволенні позову ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відмовлено. Інших заяв до нотаріальної контори не надходило. 18 серпня 2014 року за реєстром № 1-2285 державним нотаріусом видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_5 на жилий будинок на АДРЕСА_1 .

Звертаючись до суду із цим позовом, як на підставу своїх вимог та поважності пропущеного встановленого законом строку для прийняття спадщини ОСОБА_1 надав медичні довідки, а саме: довідку-виписку з історії хвороби, з якої вбачається, що позивач із 03 по 18 серпня 2006 року знаходився на лікуванні у міській лікарні № 2 м. Краматорська у ендокринологічному відділенні з діагнозом теріотоксікоз середньої тяжкості, медикаментозна субкомпенсація, дифузний зоб ІІ ступеня з елементами хронічного тіреоідіта, залишкові явища видалення аденоми гіпофіза (29 березня 2001 року), та інше, при виписці рекомендовано режим харчування, праці та відпочинку, спостереження ендокринолога; довідку-виписку з історії хвороби, з якої вбачається, що позивач із 11 по 23 жовтня 2006 року знаходився на лікуванні у міській лікарні № 3 м. Краматорська на денному стаціонарі з діагнозом залишкові явища видалення аденоми гіпофіза, дісметаболічна енцефалопатія, виписано у задовільному стані, рекомендовано спостереження невропалога та ендокринолога

Нормативно-правове обґрунтування

За загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій правильно виходили із того, що ОСОБА_1 не надав належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність об`єктивних, непереборних, істотних труднощів для подання заяви у межах, передбаченого законодавством, шестимісячного строку про прийняття спадщини, оскільки позивач є сином спадкодавця ОСОБА_4 , позивачу було відомо, що його матір померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та про наявність спадкового майна після її смерті, проте ОСОБА_1 звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини лише 24 квітня 2014 року. ОСОБА_1 із 03 по 18 серпня 2006 року та з 11 по 23 жовтня 2006 року перебував на стаціонарному лікуванні та у денному стаціонарі, проте не підтвердив тривалості та безперервності своєї хвороби впродовж шестимісячного строку, тобто з 20 травня по 20 листопада 2006 року.

Враховуючи тривалість пропуску строку для прийняття спадщини, що становить понад 8 років, а також встановлені обставини, Верховний Суд визнає обґрунтованими висновки судів попередніх інстанцій про те, що заявник не довів існування об`єктивних та неподоланних перешкод для прийняття спадщини, а отже, ним не доведено, що пропуск зазначеного строку відбувся з поважних причин.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову та залишаючи його без змін, суди першої та апеляційної інстанцій із урахуванням норм матеріального права, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, враховуючи аргументи та доводи сторін у справі, дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав, передбачених статтею 1272 ЦК України, для поновлення позивачу строків для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини.

Доводи касаційної скарги про те, що суди не надали оцінку довідкам, що підтверджують його хворобу у період із 20 травня по 20 листопада 2006 року відхилені Верховним Судом, оскільки таким доводам та доказам на їх підтвердження надано оцінку судами першої та апеляційної інстанцій, а тому такі доводи зводяться до переоцінки доказів у справі.

Верховний Суд розглянув справу в межах доводів, наведених заявником у касаційній скарзі; враховуючи правомірний правовий результат вирішення спору судами першої та апеляційної інстанцій, підстав вийти за межі розгляду справи судом касаційної інстанції не встановлено.

Інші доводи касаційної скарги є аналогічними тим доводами, які були викладені в апеляційній скарзі та перевірялися судом апеляційної інстанції під час апеляційного розгляду цього спору.

Таким чином, Верховний Суд доходить висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи заявника, при цьому Верховний Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Суди першої й апеляційної інстанцій забезпечили повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржувані рішення відповідають нормам матеріального та процесуального права.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, арішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 400, 401, 402, 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 20 лютого 2018 рокута постанову Апеляційного суду Донецької області від 08 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

І. Ю. Гулейков

Г. І. Усик