ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2019 року м. Херсон

Номер справи: 667/9208/15

Номер провадження: 22-ц/819/29/19

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Вейтас І.В.,

суддів: Приходько Л.А.,

Пузанової Л.В.

секретар Кутузова А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 25 січня 2018 року, у складі судді Гаврилова Д.В., в справі за позовом ОСОБА_3 від імені якого діє ОСОБА_4, до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про усунення перешкод у володінні та розпорядженні квартирою шляхом виселення, за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, Херсонської міської ради, Публічного акціонерного товариства «Херсонський завод карданних валів» про визнання недійсним ордера, визнання недійсним приватизаційного свідоцтва

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2015 року ОСОБА_3, від імені якого діє ОСОБА_4, звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що ОСОБА_3, як працівник ПАТ «Херсонський завод карданних валів», отримав ордер № 135 від 10.11.2009 року на вселення в квартиру АДРЕСА_1 31 січня 2012 року ОСОБА_3 здійснив приватизацію квартири, про що Управлінням комунальної власності Херсонської міської ради видано відповідне свідоцтво про право власності.

Позивач вказує, що у вказаній квартирі проживають відповідачі - ОСОБА_5 та її діти: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, згоду на реєстрацію та вселення яких, він, як власник житла не давав. Вказані особи не є його родичами, їхнє проживання у квартирі порушує його право на користування, володіння та розпорядження належним йому житлом.

Посилаючись на положення ст. 391 ЦК України, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 02.02.2017 року, просив усунути ОСОБА_3 перешкоди у володінні та розпорядженні квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення з неї ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з позбавленням права користування житловим приміщенням.

В червні 2016 року ОСОБА_5, від імені якої діяв адвокат Тихоша І.С., звернулась до суду з зустрічною позовною заявою про визнання недійсним ордера на житлове приміщення та визнання недійсним приватизаційного свідоцтва ОСОБА_3 на спірну квартиру, посилаючись на те, що 10.11.2009 року ПАТ «Херсонський завод карданних валів» ОСОБА_3 видано ордер на житлове приміщення, а саме квартиру АДРЕСА_1. Вказує, що ПАТ «Херсонський завод карданних валів» неправомірно видав вказаний ордер оскільки на момент видачі свідоцтва вказане жиле приміщення вважалося зайнятим нею. Посилаючись на положення ч.2 ст.58 та ст.59 Житлового Кодексу, просила визнати недійсним ордер ВАТ «Херсонський завод карданних валів», виданий ОСОБА_3, від 10.11.2009 року на спірне житлове приміщення.

Оскільки ордер на жиле приміщення видано з порушенням норм чинного законодавства, то ОСОБА_3 вселився у квартиру не маючи законних підстав, відтак відчуження вказаної квартири на користь ОСОБА_3 відбулося з порушенням норм законодавства у сфері приватизації державного житлового фонду. Просила визнати недійсним приватизаційне свідоцтво ОСОБА_3 на спірну квартиру.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 25 січня 2018 року первісний позов ОСОБА_3 задоволено, усунуто перешкоди ОСОБА_3 у володінні та розпорядженні квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з цієї квартири без надання іншого житлового приміщення.

У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

14 серпня 2018 року Херсонським міським судом Херсонської області у вказаній справі ухвалено додаткове рішення, яким вказано дати народження відповідачів: ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6 - ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_7 - ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_8 - ІНФОРМАЦІЯ_4.

З апеляційною скаргою на вказане рішення звернулась ОСОБА_5 ( після одруження 27.10.2017 року змінила прізвище на «ОСОБА_5»), в якій вказує, що судом першої інстанції безпідставно застосовано строк позовної давності до вимоги про визнання ордеру недійсним, оскільки на її думку, строк позовної давності було пропущено з поважних причин. Також вказує, що судом першої інстанції не було враховано надані нею докази факту проживання ОСОБА_5 у спірній квартирі на момент видачі ордера ОСОБА_3. Посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні первісного позову ОСОБА_3 відмовити, зустрічний позов ОСОБА_5 задовольнити в повному обсязі.

На адресу апеляційного суду надійшли відзиви на апеляційну скаргу від ПАТ «Херсонський завод карданних валів» та представника ОСОБА_3 ОСОБА_4, які вважають рішення суду законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги такими, що не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують факт незаконного проживання ОСОБА_5 в квартирі, що належить ОСОБА_3, також вказують на відсутність підстав для визнання ордера недійсним. Просять рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідача, пояснення ОСОБА_5 та її представника, представника ОСОБА_3, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення первісного позову ОСОБА_3, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачами за первісним позовом не підтверджено правомірність вселення до спірної квартири, а отже вони без законних підстав проживають у належній позивачу на праві власності квартирі і тому мають бути виселені, а відповідно не мають права користування квартирою АДРЕСА_1

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем за зустрічним позовом суду не надано будь-яких доказів неправомірності дій посадових осіб при видачі ордеру, доказів порушення прав позивача, доказів існування інших обставин, які можуть бути підставами для визнання ордеру недійсним.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно з нормами ст. 58 ЖК України єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення є ордер.

Відповідно до ч. 2 ст. 58 ЖК України ордер на вселення у жиле приміщення може бути видано лише на вільне жиле приміщення, а згідно зі ст. 59 ЖК України ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним, зокрема, у разі порушення прав інших громадян на зазначене в ордері жиле приміщення.

З матеріалів справи слідує, та не заперечується стронами, що в грудні 2008 року ВАТ «Херсонський завод карданних валів» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_11, ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні власністю, зазначаючи, що відповідачі, будучи зареєстрованим у квартирі АДРЕСА_1 не проживають в ній без поважних причин більше року і фактично перешкоджають заводу, як власнику будинку використовувати житло за призначенням.

12.01.2009 року заочним рішенням Комсомольським районним судом м.Херсона позов задоволено та усунуто перешкоди ВАТ «Херсонський завод карданних валів» в користуванні власністю шляхом зняття з реєстрації ОСОБА_11 та ОСОБА_5 у спірній квартирі.

Рішення суду було виконано, що підтверджується картками прописки та штампом про зняття з реєстрації ОСОБА_5, вчиненого УМВС України в Херсонській області та довідками з адресно - довідкового сектору ОДІРФО УМВС в Херсонській області від 23.12.2009 року (а.с.127,128).

10.11.2009 року ВАТ «Херсонський завод карданних валів» видано ОСОБА_12 ордер № 135 на вселення до квартири АДРЕСА_1. 11.11.2009 року зареєстровано місце проживання ОСОБА_3 у вказаній квартирі (а.с.129). 31.01.2012 року ОСОБА_3 отримав приватизаційне свідоцтво про право власності на квартиру.

За заявою ОСОБА_5 заочне рішенням від 12.01.2009 року Комсомольським районним судом м.Херсон скасовано та призначено справу до розгляду в загальному порядку.

В липні 2010 року ВАТ «Херсонський завод карданних валів» уточнив заявлені позовні вимоги і просив, з тих підстав, що відповідачі не проживають у спірній квартирі більше шести місяців без поважних причин, визнати їх такими, що втратити право користування вказаним житловим приміщенням.

В січні 2010 року з аналогічним позовом до ОСОБА_11 та ОСОБА_5 звернувся ОСОБА_3, посилаючись на те, що на підставі ордера №135 від 10.11.2009 року він вселився в спірну квартиру в установленому законом порядку. Зазначав, що не проживаючи в спірній квартирі більше двох років та не будучи членами його сім'ї, відповідачки втратили право користування житловим приміщенням.

Ухвалою від 08 вересня 2010 року суд об'єднав позовні заяви відкритого акціонерного товариства «Херсонський завод карданних валів» та ОСОБА_3 в одне провадження.

Рішенням суду від 08 вересня 2010 року постановлено визнати ОСОБА_5 та ОСОБА_11 такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1

25 січня 2011 року рішенням Апеляційного суду Херсонської області за результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_11 та ОСОБА_5 рішення Комсомольського районного суду м.Херсона від 08 вересня 2010 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ВАТ «Херсонський завод карданних валів» та ОСОБА_3 про визнання ОСОБА_11 та ОСОБА_5 такими, що втратили право користування житловим приміщенням відмовлено, як неналежним позивачам (а.с.96,97).

Вказане рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що ВАТ «Херсонський завод карданних валів» 19 січня 2010 року здійснив передачу житлового будинку АДРЕСА_1 до комунальної власності, в зв'язку з чим на час заявлення позовної вимоги про визнання ОСОБА_11 та ОСОБА_5 такими, що втратили право користування жилим приміщенням, так і на час вирішення судом спору по суті, права ВАТ «Херсонський завод карданних валів», як власника житлового будинку, в якому розташована спірна квартира, припинилися. Судом також вказано, що ОСОБА_3 є неналежним позивачем у даному спорі, оскільки він ніколи не перебував у правовідносинах із ОСОБА_11 та ОСОБА_5 і у них не виникали права і обов'язки по відношенню один до одного щодо спірної квартири до вселення в неї ОСОБА_3 тобто у спірний період (зазначений позивачами період відсутності відповідачів у квартирі більше шести місяців без поважних причин). Правомірність зайняття ОСОБА_3 спірної квартири у вказаній справі не оспорювалась, питання про вселення в квартиру відповідачами не порушувалося, а тому висновки суду щодо наявності підстав для визнання відповідачів такими, що втратили право користування спірною квартирою для ОСОБА_3 не мають правового значення.

В матеріалах справи відсутні дані, щодо оскарження вказаного рішення Апеляційного суду Херсонської області від 25 січня 2011 року.

Враховуючи, що під час розгляду вказаної вище справи судами, як першої, так і апеляційної інстанції, ОСОБА_13 не спростувала той факт, що з 2008 року до 10.11.2009 року (дата видачі ОСОБА_3 ордеру на вселення до спірної квартири) не проживала у спірній квартирі, і цей факт був встановлений рішенням суду, то суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову ОСОБА_13 в задоволенні позовної вимоги про визнання недійсним ордеру дійшов обґрунтованого висновку про те, що її права видачею ордера ОСОБА_3 не порушено.

Доводи, що вказана квартира не була вільна не доведені належним та допустими доказами, тому підстав для задоволення зустрічного позову у суду не було.

Крім того, ОСОБА_5 не довела суду підстави та законність її проживання у вказаній квартирі до 2008 року.

Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги, як підставу для скасування рішення суду, про те, що судом першої інстанції не взято до уваги надані ОСОБА_5 докази проживання у спірній квартирі позивача за зустрічним позовом, оскільки вказані нею довідки не доводять факт її проживання та спростовуються іншими доказами у справі. Так, довідка ДП «Херсонський завод карданних валів» від 25.01.2005 року, про те, що ОСОБА_5 проживає у спірній квартирі з 10.10.2004 року (а.с.132), не має доказового значення у даній справі, оскільки у ній вказаний період проживання до початку періоду, що стосується обставин даної справи. В довідці управління праці та соціального населення від 22.02.2010 року про отримання (не отримання) допомоги зазначено, що ОСОБА_5 перебувала на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення Комсомольського району м.Херсона з 29.12.2006 року по 10.01.2010 рік та вказано адресу місце реєстрації/фактичного проживання - спірну квартиру (а.с.133). Однак, як встановлено судом, ОСОБА_5 у вказаній квартирі не проживала, а 11.11.2009 року була знята з обліку за вказаною адресою.

В судовому засіданні під час розгляду апеляційної скарги апеляційним судом ОСОБА_13 підтвердила, що з 2008 року до 2011 року не проживала у вказаній квартирі.

В 2011 році ОСОБА_13 без законних підстав вселилась в спірну квартиру, в 2013 року разом з дітьми виїхала звідти та проживає в АДРЕСА_2, однак квартиру не звільнили, в квартирі залишився проживати її дядько, чим перешкоджають власнику користуватися належним йому майном.

Відповідно до статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

За змістом частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (частини перша та друга статті 319 ЦК України).

Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва (частина перша статті 383 ЦК України).

На підставі статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

З урахуванням наведених норм, абсолютності права власності та звернення ОСОБА_3 за захистом цього права, судом першої інстанції правильно ухвалено рішення про задоволення його позовних вимог за первісним позовом.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції безпідставно застосовано наслідки спливу позовної давності, колегія суддів виходить з того, зі змісту мотивувальної та резолютивної частини рішення слідує, що судом першої відмовлено в задоволенні зустрічного позову за недоведеністю ОСОБА_5 факту порушення її права видачею ордера 10.11.2009 року ОСОБА_12 та приватизацією квартири.

Зважаючи на наведені обставини, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки рішення суду постановлено правильно у відповідності до вимог норм матеріального та процесуального права, в межах заявлених вимог, на підставі наданих сторонами доказів, досліджених в судовому засіданні. Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

За таких обставин підстав для скасування чи зміни рішення суду колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.367, п.1ч.1 ст.374, ст. 375, ст. 382 ЦПК України Херсонський апеляційний суд у складіколегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргуОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 25 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий І.В. Вейтас

Судді: Л.А. Приходько

Л.В. Пузанова

Повне судове рішення складено 18 лютого 2019 року

Суддя: І.В. Вейтас