ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2019 року

м.Суми

Справа №591/1947/18

Номер провадження 22-ц/816/3846/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Хвостика С. Г. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Левченко Т. А.

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» Гедз Юлії Володимирівни,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» та ОСОБА_1 на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 08 травня 2019 року в складі судді Грищенко О.В., ухваленого у м. Суми,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданих внаслідок дорожньо - транспортної пригоди.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 08 травня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування за шкоду, завдану здоров`ю у розмірі 32772 грн 69 коп., моральну шкоду в розмірі 1639 грн та витрати на правову допомогу в сумі 9010 грн. В задоволенні іншої частини вимог ОСОБА_2 відмовлено. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» на користь держави судовий збір в сумі 704 грн 80 коп.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням в частині вирішених позовних вимог про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» на користь ОСОБА_2 страхового відшкодування за шкоду, завдану здоров`ю у розмірі 32772 грн 69 коп., моральну шкоду в розмірі 1639 грн та витрат на правову допомогу в сумі 9010 грн відповідач оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі страхова компанія, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи та на неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду у вказаній частині та ухвали нове рішення, яким стягнути на користь ОСОБА_2 шкоду, завдану її здоров`ю у розмірі 3345 грн 22 коп., моральну шкоду в розмірі 167,26 грн та відмовити в стягненні витрат на правову допомогу, доповнивши мотивувальну частину судового рішення підставами для відмови в задоволенні позовних вимог, що зазначені в апеляційній скарзі

Зокрема, відповідач вказує на те, що ОСОБА_2 належним чином не довела розміру заявлених витрат на лікування, оскільки чеки, які не містять конкретної назви медичних препаратів або медичних послуг, а також благодійні внески не повинні відшкодовуватись. При цьому, ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» вважає, що відшкодуванню ОСОБА_2 підлягають витрати, які були понесені нею за періоди лікування: з 21 січня 2016 року по 11 лютого 2016 року в КЗ СОР «Сумська обласна клінічна лікарня», з 15 серпня 2016 року по 24 серпня 2016 року в КУ «Сумська міська клінічна лікарня № 4» та з 04 квітня 2017 року по 14 квітні 2017 року в КУ «Сумська міська клінічна лікарня № 4» в загальному розмірі 3345,22 грн. Ураховуючи вказаний розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, на думку заявника апеляційної скарги, відповідно до ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» моральна шкода, яка підлягає відшкодуванню на користь позивача ОСОБА_2 становить 167,26 грн (3345,22 грнх5%=167,26 грн). До того ж, відповідач не погоджується з рішенням суду в частині стягнення витрат на правову допомогу, вказуючи на їх завищений розмір та на безпідставність розрахунку наданих послуг, оскільки він виконаний на підставі Закону України «Про граничний розмір витрат на правову допомогу у цивільних справах», який втратив чинність. Також, ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» зауважило, що для повного, об`єктивного та вірного вирішення даної справи суд першої інстанції в мотивувальній частині оскарженого рішення повинен був вказати про те, що ОСОБА_1 порушив умови добровільного страхування та не надав пошкоджений транспортний засіб страховику для огляду та визначення розміру відновлювального ремонту, продавши транспортний засіб, та позбавив відповідача розрахувати розмір страхового відшкодування, що є підставою для відмови у його виплаті. Крім того, страхова компанія звернула увагу і на те, що ОСОБА_1 своїми діями вчиняв перешкоди їй у визначенні обставин дорожньо-транспортної пригоди та розміру збитків, а також не звернувся з заявою про настання страхового випадку, тому не виконав умови договору, що є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування, у зв`язку з чим відповідач не погоджується з висновком суду про те, що позивач повідомив страховика про страховий випадок у встановлений договором строк.

Позивач ОСОБА_1 оскаржив рішення суду в частині відмови в задоволенні його позовних вимог. При цьому, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, неналежну оцінку доказів, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, заявник апеляційної просить рішення суду скасувати у вказаній частині та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі. Зокрема, позивач не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що він не виконав умови договору страхування та звернувся до незалежного експерта, не погодивши це питання з відповідачем. Також не погоджується з висновком суду про те, що всупереч вимогам п. 10.6 договору не надав транспортний засіб для огляду страховику та особі, яка мала визначати вартість відновлювального ремонту, так як насправді він своєчасно звернувся із заявою про страховий випадок до ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група», надав страховику дані про пошкоджені у дорожньо - транспортній пригоді автомобілі, повідомивши, що вони перебувають на штрафному майданчику Прилуцького ВП ГУНП України в Чернігійвській області. Проте, у десятиденний термін представник відповідача - аварійний комісар не прибув для огляду автомобіля, що стало підставою для укладення договору з незалежним експертом для встановлення майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо - транспортної пригоди. Крім того, позивач вказав на ту обставину, що він не мав доступу до свого автомобіля, оскільки той перебував на штрафному майданчику до набрання вироком суду законної сили, тобто до 18 грудня 2017 року. В той же час, відповідач був обізнаний про місцезнаходження транспортного засобу та мав право оглянути його. До того ж, як вказав ОСОБА_1 , він та позивач ОСОБА_2 звернулись до страхової компанії із заявою про страхове відшкодування менше, ніж через місяць після набрання вироком Прилуцького міськрайонного суду від 15 листопада 2017 року законної сили. Ураховуючи викладене, позивач вважає, що продаж пошкодженого автомобіля майже через три роки після дорожньо - транспортної пригоди не може бути підставою для відмови у задоволенні його позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1 про задоволення його апеляційної скарги та про відмову у задоволенні апеляційної скарги відповідача, а також пояснення представника відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» Гедз Ю.В. про задоволення їх апеляційної скарги та про відмову в апеляційній скарзі позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про виплату страхового відшкодування на підставі договору добровільного страхування (КАСКО) від 15 грудня 2015 року № 28-1411-15-00360, суд першої інстанції виходив з того, що хоча дорожньо - транспортна пригода, яка сталася за участю застрахованого за договором добровільного страхування транспортного засобу позивача і є страховим випадком, про який останній повідомив страховика у встановлений договором строк, однак страхувальник ОСОБА_1 не виконав умов вказаного договору. Зокрема, не погодив із страховиком калькуляцію рекомендованої (або погодженої) СТО із зазначенням переліку відновлювальних робіт, їх вартості, вартості деталей, що підлягають заміні, та вартості витратних матеріалів. Натомість, для визначення вартості відновлювального ремонту автомобіля та вартості матеріального збитку позивач звернувся до незалежного експерта, не погодивши це питання з відповідачем, а також всупереч вимогам п. 10.6 договору не надав транспортний засіб для огляду страховику та особі, яка мала визначати вартість відновлювального ремонту, а також, не провівши відновлювального ремонту застрахованого автомобіля, продав його. До того ж, як вказав суд, документи, які підтверджують витрати на лікування позивачі направили страховій компанії з порушенням строку, встановленого договором добровільного страхування, а відшкодування моральної шкоди взагалі не передбачено умовами цього договору.

У той же час, місцевий суд врахував обставини того, що між ОСОБА_1 та відповідачем ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» був укладений договір про обов`язкове страхування транспортного засобу Hyndai - I 20, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який був чинним на момент скоєння дорожньо - транспортної пригоди, тому вважав, що позовні вимоги ОСОБА_2 , постраждалої внаслідок пригоди, підлягають частковому задоволенню, а саме підлягає стягненню з відповідача на користь позивача шкода, завдана ушкодженню її здоров`я в розмірі 32772,69 грн та моральна шкода в розмірі 1639 грн.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 10 січня 2016 року близько 14-30 год на автошляху Київ - Суми - Юнаківка сталася дорожньо-транспортна пригода за участю позивача ОСОБА_1 , який керував належним йому на праві власності транспортним засобом Hyndai - I 20, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та ОСОБА_3 , який керував транспортним засобом «Dаеwоо-Lаnоs», реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 15 листопада 2017 року, який 18 грудня 2017 року набрав законної сили, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки.

Звільнено засудженого ОСОБА_1 від відбування призначеного покарання на підставі п.в) ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016.

Цивільний позов ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та в інтересах ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , ПАТ «СК» Українська страхова група» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишено без розгляду.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь місцевого бюджету в особі КЛПЗ «Срібнянська центральна районна лікарня» витрати у розмірі 1559,20 грн, понесені закладом охорони здоров`я на лікування потерпілого від злочину ОСОБА_3

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь обласного бюджету в особі КЛПЗ «Сумська обласна клінічна лікарня» витрати у розмірі 8718,78 грн, понесені закладом охорони здоров`я на лікування потерпілої від злочину ОСОБА_2 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь місцевого бюджету в особі КЛПЗ «Прилуцька центральна міська лікарня» витрати у розмірі 555,14 грн, понесені закладом охорони здоров`я на лікування потерпілого від злочину ОСОБА_3

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь місцевого бюджету в особі КЛПЗ «Прилуцька центральна міська лікарня» витрати у розмірі 1853,50 грн, понесені закладом охорони здоров`я на лікування потерпілої від злочину ОСОБА_2

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь місцевого бюджету в особі КЛПЗ «Прилуцька центральна міська лікарня» витрати у розмірі 536,94 грн, понесені закладом охорони здоров`я на лікування потерпілого від злочину ОСОБА_5 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь обласного бюджету в особі КЛПЗ «Чернігівська обласна дитяча лікарня» витрати у розмірі 3882,17 грн, понесені закладом охорони здоров`я на лікування потерпілого від злочину ОСОБА_5 .

Речові докази: автомобіль марки «HYNDAI - I 20», реєстраційний номер НОМЕР_1 , повернуто ОСОБА_1 , а також відеореєстратор «Aspiring-GT9» залишено у його власності.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 16859,94 грн витрат за проведення судових експертиз (т. 1 а.с. 10 - 11).

Цивільно-правова відповідальність позивача ОСОБА_1 була застрахована в ПрАТ «СТ «Українська страхова група» на умовах полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за № АІ/8847148 від 13 грудня 2015 року. Забезпеченим транспортним засобом зазначено автомобіль марки «HYNDAI - I 20», реєстраційний номер НОМЕР_1 (ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю - сто тисяч гривень, за шкоду заподіяну майну - п`ятдесят тисяч гривень, франшиза - п`ятсот гривень) (т. 1 а.с. 71).

Також 15 грудня 2015 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ПрАТ «СТ «Українська страхова група» був укладений договір добровільного страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів «Додатковий захист «УСГ-20» за № 97-1411-15-00006. Предметом цього договору виступили майнові інтереси, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно - правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної майну потерпілих, внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

За цим договором страховим випадком визначена подія, але відповідальність застрахована на умовах полісу обов`язкового страхування № АІ/8847148 (т. 1 а.с. 117 зворот - 118, т. 2 а.с. 178 - 179).

Крім того, 15 грудня 2015 року між ОСОБА_1 та ПрАТ «СТ «Українська страхова група» був укладений договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті за № 28-1411-15-00360 (т. 1 а.с. 81 - 91).

15 січня 2016 року ОСОБА_1 на підставі договору страхування за № АІ/8847148 направив ПрАТ «СТ «Українська страхова група» засобом поштового зв`язку заяву - повідомлення про настання страхової події від 13 січня 2016 року та уточнену заяву - повідомлення про настання страхової події від 14 січня 2016 року, в яких повідомляв про обставини дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 10 січня 2016 року близько 14-30 год на автошляху Київ - Суми - Юнаківка та про потерпілих осіб, життю та здоров`ю яких було завдано шкоди. Вказані заяви - повідомлення надійшли на адресу страхової компанії 18 січня та 19 січня 2016 року, відповідно (т. 1 а.с. 42, 43, 72, 73).

17 січня 2018 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до відповідача із письмовою заявою про виплату страхового відшкодування, яка надійшла на адресу страхової компанії 19 січня 2018 року. Зокрема, позивачі просили на підставі Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виплатити на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду за пошкоджений автомобіль HYNDAI - I 2» у розмірі 302594,86 грн, витрати на лікування у розмірі 8699,12 грн та витрати на автотоварознавче дослідження у розмірі 1500 грн, а також виплатити на користь ОСОБА_2 витрати на лікування у розмірі 36760 грн (т. 1 а.с. 74 - 76).

19 квітня 2018 року відповідач направив на адресу позивачів листи, в яких повідомив про відмову у виплаті страхового відшкодування, роз`яснивши, що на підтвердження витрат про лікування ОСОБА_2 заявниками не надано ряд документів медичних установ, а також останній запропоновано повідомити страхову компанію, в якому розмірі ОСОБА_1 відшкодував їй шкоду та надати документи, що підтверджують факт її відшкодування. Крім того, ОСОБА_1 було повідомлено, що страхова компанія не відшкодовує шкоду, заподіяну життю та здоров`ю водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, тому відсутні підстави для виплати йому страхового відшкодування згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за № АІ/8847148. При цьому, ПрАТ «СТ «Українська страхова група» запропоновувало ОСОБА_1 письмово повідомити, кому та в якому розмірі він відшкодував шкоду, з приводу чого він мав надати документи, що підтверджують факт відшкодування шкоди (т. 1 а.с. 78 - 80).

Згідно зі ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України «Про страхування» страхування може бути добровільним або обов`язковим.

Виходячи з вимог ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Нормами п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно з п. 24.1 ст. 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Витрати, пов`язані з лікуванням потерпілого в іноземній державі, відшкодовуються, якщо лікування було узгоджено з особою, яка має здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я.

Як передбачено ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральну шкоду у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

У ч. 1 ст. 6 Закону України «Про страхування» йдеться про те, що добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.

Пунктом 3 частини 1 статті 20 Закону передбачено, що при настанні страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Підстави для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування передбачені ст. 991 ЦК України, ст. 26 Закону України «Про страхування».

Зокрема, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 991 ЦК України, п. 5 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про страхування» підставою для відмови страховика у виплаті страхового відшкодування є несвоєчасне повідомлення страхувальником про настання страхового випадку без поважних на це причин або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що він фактично виконав умови договору добровільного страхування за № 28-1411-15-00360, тому має право на відшкодування витрат, пов`язаних з пошкодженням автомобіля Hyndai - I 20 у розмірі 300000 грн, витрат на своє лікування у розмірі 8699,12 грн та 35000 грн моральної шкоди, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з умовами п. 10.5 договору добровільного страхування від 15 грудня 2015 року за № 28-1411-15-00360 страхувальник мав письмово оформити та надати страховику заяву про настання страхового випадку (подію) не пізніше трьох робочих днів з моменту настання. Перевищення зазначеного терміну допускається, якщо страхувальник (водій) не мав фізичної можливості своєчасно оформити страховику заяву, що має бути ним документально підтверджено.

Виходячи з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 не довів, а матеріали даної справи не містять доказів того, що він у встановлений п. 10.5 договору добровільного страхування строк звертався до страховика ПрАТ «СТ «Українська страхова група» із заявою про страховий випадок або не мав фізичної можливості своєчасно її оформити та подати страховику.

При цьому, колегія суддів враховує ту обставину, що 15 січня 2016 року ОСОБА_1 направив страховій компанії заяву - повідомлення про настання страхової події на підставі договору обов`язкового страхування за № АІ/8847148. Отже, після настання страхової події він не був позбавлений можливості звернутися до страховика з аналогічною заявою відповідно до умов договору добровільного страхування від 15 грудня 2015 року за № 28-1411-15-00360. Крім того, з листа ПрАТ «СТ «Українська страхова група» від 22 січня 2016 року за № 16/11-16/0005, направленого на адресу ОСОБА_1 , вбачається, що страхова компанія нагадала цьому страхувальнику про укладення з ним і договору добровільного страхування від 15 грудня 2015 року та про необхідність надати ряд документів, а саме: заяву про настання страхового випадку, копію договору страхування, заяву на виплату страхового відшкодування, довідку про пошкодження (первинна) або копія схеми ДТП, довідку про ДТП (обставини) копію свідоцтва про реєстрацію ТЗ, копію посвідчення водія, виписний епікриз, копію амбулаторної карти для прийняття рішення про виплату страхового відшкодування (т. 2 а.с. 157). Однак, позивач ОСОБА_1 не надав суду належних та допустимих доказів того, що він направляв на адресу позивача витребувані документи.

До того ж, згідно з п. 10.6, 11.5, 11.17 договору добровільного страхування за № 28-1411-15-00360 в разі настання страхового випадку страхувальник зобов`язаний надати застрахований ТЗ для огляду страховику та особі, яка визначатиме вартість відновлювального ремонту, а також надати калькуляцію рекомендованої (або погодженої) страховиком СТО із зазначенням переліку відновлювальних робіт, їх вартості, вартості деталей, що підлягають заміні, вартості витратних матеріалів. При настанні страхового випадку внаслідок зіткнення транспортних засобів фактичним одержувачем коштів страхового відшкодування може бути тільки СТО, рекомендована або погоджена страховиком.

Ураховуючи обставини того, що після дорожньо - транспортної пригоди позивач ОСОБА_1 продав свій пошкоджений автомобіль HYNDAI - I 20, а також те, що він не виконав умови договору добровільного страхування № 28-1411-15-00360, зокрема, не звернувся до страхової компанії із заявою про настання страхового випадку (подію) у визначений договором строк, не погодив із страховиком калькуляцію рекомендованої (або погодженої) страховиком СТО, не повідомив про місцеперебування пошкодженого транспортного засобу з метою його огляду страховою компанією для визначення вартості страхового відшкодування, тому колегія суддів вважає, що підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення матеріальної і моральної шкоди за договором добровільного страхування від 15 грудня 2015 року за № 28-1411-15-00360 відсутні.

Та обставина, що автомобіль позивача марки HYNDAI - I 20, реєстраційний номер НОМЕР_1 після пригоди перебував на штрафному майданчику Прилуцького ВП ГУНП України в Чернігівській області не звільняє страхувальника від обов`язку повідомляти страховика про настання події з повідомленням про місце знаходження застрахованого автомобіля та сприяти страховику в отриманні документів, необхідних для оформлення страхового акта і виплати страхового відшкодування.

Таким чином, доводи апеляційної позивача про те, що відповідач був обізнаний про місцезнаходження транспортного засобу позивача та мав можливість його оглянути, а з заявою про страхове відшкодування він та позивач ОСОБА_2 звернулись до страхової компанії менше, ніж через місяць після набрання вироком Прилуцького міськрайонного суду від 15 листопада 2017 року законної сили, а також про те, що розмір матеріальної шкоди, пов`язаної з пошкодженням автомобіля марки HYNDAI - I 20, підтверджується висновком експертного автотоварознавчого дослідження від 23 березня 2016 року за № 031/16, виготовленого на його замовлення суб`єктом оціночної діяльності, не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду в оскарженій частині про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування за договором добровільного страхування від 25 грудня 2015 року за № 28-1411-15-00360 є законним і обґрунтованим, так як відповідає нормам матеріального і процесуального права, отже, апеляційну скаргу вказаного позивача необхідно відхилити.

У той же час, перевіряючи доводи апеляційної скарги відповідача, колегія суддів вважає, що заслуговують на увагу твердження страхової компанії про те, що стягуючи на користь позивача ОСОБА_2 страхове відшкодування за шкоду, завдану її здоров`ю, в розмірі 32772 грн 69 коп. та моральну шкоду в розмірі 1639 грн суд першої інстанції в повній мірі не з`ясував обставин справи.

Зокрема, на підтвердження своїх позовних вимог вказаний позивач надала вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 15 листопада 2017 року, а також листки призначень лікарів, квитанції на придбання медичних препаратів та оплату діагностичних послуг (т. 1 а.с. 10 -11, 126 - 131, т. 2 а.с. 44 - 76), з яких вбачається, що ОСОБА_2 внаслідок дорожньо - транспортної пригоди, яка сталася 10 січня 2016 року, отримала тяжкі тілесні ушкодження, у зв`язку з чим перебувала на лікуванні в КЗ СОР «Сумська обласна клінічна лікарня» з 21 січня 2016 року по 11 лютого 2016 року, а з 15 серпня 2016 року по 24 серпня 2016 року та з 04 квітня 2017 року по 14 квітня 2017 року - вона лікувалась в КУ «Сумська міська клінічна лікарня № 4»

У той же час, надаючи оцінку визначеному судом першої інстанції розміру майнової шкоди, що підлягає стягненню на користь позивачки, колегія суддів, враховуючи положення ст. 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та взявши до уваги наявність доказів, що підтверджують необхідність та суму витрат на лікування відповідно до призначень лікарів, вважає, що підлягають відшкодуванню витрати, пов`язані з діагностикою та лікуванням потерпілої ОСОБА_2 у відповідних закладах охорони здоров`я у розмірі 12863 грн 98 коп., а не 32772 грн 69 коп., як помилково вказав суд першої інстанції (лікування з 21 січня 2016 року по 11 лютого 2016 року: 1217,73 грн (т. 2 а.с. 47) + 19,70 грн + 17,73 грн (т. 2 а.с. 51) + 1502 грн (т. 2 а.с. 52) + 24,80 грн (т. 2 а.с. 55) + 444,22 грн (т. 2 а.с. 61) +347,78 грн + 353,48 грн + 331 грн + 142,03 грн (т. 2 а.с. 63) + 33,65 грн + 665,24 грн + 706,75 грн + 100,62 грн + 25,20 грн + 616,35 грн + 80,63 грн + 52,44 грн + 39,90 грн (т. 2 а.с. 64) + 212,82 грн + 554,94 грн + 199,03 грн + 720,58 грн + 27,58 грн + 51,22 грн (т. 2 а.с. 65) + 950 грн (т. 2 а.с. 72 - 73) + лікування з 15 серпня 2016 року по 24 серпня 2016 року: 78,20 грн (т. 2 а.с. 60) + 119,67 грн + 630 грн + 120,79 грн + 143,81 грн + 1466,23 грн (т. 2 а.с. 71) + лікування з 04 квітня 2017 року по 14 квітня 2017 року: 159,60 грн (т. 2 а.с. 61) + 1372,31 грн + 84,24 грн + 168,48 грн + 83,23 грн (т. 2 а.с. 62)).

Вказаний розмір відшкодування підтверджується квитанціями на оплату медичних препаратів, які були придбані позивачем ОСОБА_2 відповідно до листків медичних призначень у періоди її лікування та квитанцією про оплату діагностичних послуг (т. 1 а.с. 126 - 131, т. 2 а.с. 44 - 76).

Що стосується інших витрат, наданих цим позивачем, то з ними колегія суддів не погоджується, так як відповідно до видаткової накладної від 29 січня 2016 року за № ЖВ-0000221 на придбання набору імплантатів для остеосинтезу та квитанції на їх оплату у розмірі 640 грн (т. 2 а.с. 48 - 49) вбачається, що оплачував їх вартість ОСОБА_1 , разом з тим, матеріали даної справи не містять доказів того, що їх було придбано саме для лікування позивача ОСОБА_2 відповідно до призначення лікаря. Крім того, матеріали справи містять три примірники однієї й тієї ж квитанції на оплату медичних препаратів від 26 січня 2016 року на суму 1217,73 грн (т. 2 а.с. 47, 47 а, 51), тому колегія суддів врахувала розмір понесених витрат ОСОБА_2 в сумі 1217,73 грн у період її лікування з 21 січня 2016 року по 11 лютого 2016 року. Інші ж квитанції на придбання ліків не відповідають призначенням лікарів або ж знаходяться за межами вищевказаних періодів лікування, а доказів того, що лікарські засоби призначались ОСОБА_2 за межами лікування у справі відсутні. До того ж, не підлягають відшкодуванню витрати на стоматологічні послуги (т. 2 а.с. 54), оскільки вони не містять даних про особу, якій вони надавались та прямий зв`язок з дорожньо - транспортною пригодою та необхідністю в їх наданні. Також не підлягають відшкодуванню оплачені 10 січня 2016 року та 11 січня 2016 року ОСОБА_2 медичні послуги в розмірі по 590 грн (т. 2 а.с. 57 - 58), оскільки згідно з п. 24.1 ст. 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» їх не можна вважати обґрунтованими витратами, пов`язаними з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілої у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах або придбанням лікарських засобів.

При цьому, колегія суддів не може погодитись з розрахунком розміру страхового відшкодування, наведеного відповідачем в апеляційній скарзі, оскільки в ньому не враховані докази матеріальних витрат цього позивача на оплату лікування відповідно до медичних призначень та діагностичних послуг, тому доводи апеляційної скарги про те, що підлягає відшкодуванню шкода, завдана здоров`ю у розмірі 3345 грн 22 коп. не знайшли свого підтвердження по справі.

Отже, згідно зі ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» моральна шкода, яка підлягає відшкодуванню на користь позивача ОСОБА_2 становить 643 грн 20 коп. (12863,98 грнх5%), а не 1639 грн, як визначив суд першої інстанції.

Крім того, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про помилковість висновку суду першої інстанції з приводу того, що позивач ОСОБА_1 повідомив страховика про страховий випадок у встановлений договором добровільного страхування строк, подавши відповідну заяву - повідомлення разом з додатками, оскільки встановлено, що ОСОБА_1 не звертався до ПрАТ «СТ «Українська страхова група» із заявою про настання страхового випадку у встановлений у договорі добровільного страхування від 15 грудня 2015 року № 28-1411-15-00360 строк, а також не надав ряд документів, витребуваних листом від 22 січня 2016 року за № 16/11-16/0005, які були необхідні для прийняття рішення щодо виплати страхового відшкодування (т. 2 а.с. 157).

Згідно з ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

З огляду на викладене, на думку колегії суддів, рішення суду в оскарженій ПрАТ «СТ «Українська страхова група» частині підлягає зміні, а саме: з ПрАТ «СТ «Українська страхова група» на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню страхове відшкодування за шкоду, завдану здоров`ю, у розмірі 12863 грн 98 коп., а не 32772 грн 69 коп., як вказав суд першої інстанції, та моральна шкода в розмірі 643 грн 20 коп., а не 1639 грн, як вказав суд першої інстанції. До того ж, з мотивувальної частини рішення суду необхідно виключити посилання суду на ту обставину, що позивач ОСОБА_1 повідомив страховика у встановлений у договорі добровільного страхування від 15 грудня 2015 року № 28-1411-15-00360 строк про дорожньо - транспортну пригоду, яка сталася за участю застрахованого за договором транспортного засобу.

В той же час, не можуть бути підставою для зміни рішення суду в його мотивувальній частині посилання ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» в апеляційній скарзі на те, що для повного, об`єктивного та вірного вирішення даної справи суд першої інстанції в мотивувальній частині рішення повинен був вказати про те, що ОСОБА_1 порушив умови добровільного страхування та не надав пошкоджений транспортний засіб страховику для огляду і визначення розміру відновлювального ремонту, а також продав транспортний засіб, позбавивши відповідача можливості провести розрахунок розміру страхового відшкодування, що є підставою для відмови у його виплаті, оскільки дані обставини були враховані місцевим судом при ухваленні рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення коштів за договором добровільного страхування від 15 грудня 2015 року № 28-1411-15-00360.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги відповідача в частині безпідставного стягнення на корсить ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу в сумі 9010 грн, колегія суддів виходить з наступного.

Адвокат Ждан В .В. представляв інтереси позивача ОСОБА_2 в суді першої інстанції на підставі договору про надання правової допомоги від 27 жовтня 2017 року (т. 1 а.с. 45).

З матеріалів справи вбачається, що адвокатом були виконані наступні дії з надання правничої допомоги відповідачу:

- складання позовної заяви;

- збір доказів по справі;

- участь у судових засіданнях суду першої інстанції.

Витрати відповідача на професійну правничу допомогу в розмірі 9010 грн підтверджуються квитанцією до прибуткового касового ордера від 27 жовтня 2017 року (т. 1 а. с. 140).

Визначаючи розмір витрат ОСОБА_2 на правничу допомогу в суді першої інстанції, колегія суддів бере до уваги норми ч. 4 ст. 137 ЦПК України та, врахувавши часткове задоволення її позовних вимог (19 %), складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), час, витрачений адвокатом на виконання робіт та обсяг наданих адвокатом послуг, ціну позову та значення справи для сторін, з урахуванням вимог розумності та справедливості, вважає, що з відповідача на користь позивача ОСОБА_2 слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1712 грн, а не 9010 грн, як вказав суд першої інстанції.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_2 , яка звільнена від сплати судового збору на підставі п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», підлягають частковому задоволенню (19%), тому відповідно до ст. 141 ч. 1, ч. 13 ЦПК України з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 133,92 грн. Ураховуючи, що апеляційна скарга задоволена частково (40%), тому за рахунок держави відповідачу слід компенсувати судовий збір за апеляційний перегляд справи в розмірі 422,88 грн.

Керуючись ст.ст. 367; 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п.п. 1, 3; 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» задовольнити частково.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 08 травня 2019 року змінити в частини

стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» на користь ОСОБА_2 страхового відшкодування за шкоду, завдану здоров`ю, моральної шкоди та судових витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування за шкоду, завдану здоров`ю, у розмірі 12863 грн 98 коп., а не 32772 грн 69 коп., як помилково вказав суд першої інстанції, моральну шкоду в розмірі 643 грн 20 коп., а не 1639 грн, як помилково вказав суд першої інстанції, та витрати на правову допомогу в сумі 1712 грн, а не 9010 грн, як помилково вказав суд першої інстанції.

Змінити рішення Зарічного районного суду м. Суми від 08 травня 2019 року, виключивши з його мотивувальної частини посилання суду на ту обставину, що позивач ОСОБА_1 повідомив страховика у встановлений у договорі добровільного страхування від 15 грудня 2015 року за № 28-1411-15-00360 строк про дорожньо - транспортну пригоду, яка сталася за участю застрахованого за договором транспортного засобу.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» на користь держави судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в розмірі 133,92 грн.

Компенсувати Приватному акціонерному товариству «Страхова компанія «Українська страхова група» за рахунок держави судовий збір за апеляційний перегляд справи в розмірі 422,88 грн.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Зарічного районного суду м. Суми від 08 травня 2019 року у даній справі в оскарженій ним частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16 вересня 2019 року.

Головуючий: С.Г. Хвостик

Судді: Т.А. Левченко

В.І. Криворотенко