Справа № 524/70/19
Провадження №2/524/1073/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2019 року Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі: головуючого - судді - Нестеренка С.Г., при секретарі Бельченко Н.Л., розглянувши у спрощеному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кременчук Полтавської області цивільну справу за позовом ПАТ «Перший Український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2019 року до суду звернулося Публічне акціонерне товариство «Перший Український міжнародний банк» (далі - Банк) з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за № GP-6440940 станом на 14 грудня 2018 року у розмірі 98 699,06 грн. та судові витрати в розмірі 1762 грн.

В обґрунтування позову Банк зазначав, що 12 червня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Банк Ренесанс Капітал» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір за № GP-6440940, згідно якого відповідачеві було надано кошти у сумі 19 999,55 грн.

19 липня 2016 року Публічне акціонерне товариство «Банк Ренесанс Капітал» припинилося шляхом приєднання до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк». Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» є правонаступником прав та зобов`язань Публічного акціонерного товариства «Банк «Ренесанс Капітал».

Відповідач не виконує свої зобов`язання належним чином. Заборгованість відповідача перед складає 98 699,06 грн., з яких: - 17 979,24 грн. - заборгованість за кредитом; - 18 558,66 грн. - заборгованість за процентами; - 1782,96 грн. - заборгованість за комісією; - 60 378,20 грн. - штрафні санкції.

Позивач посилався на те, що у досудовому порядку направив письмову вимогу (повідомлення) відповідачу за адресу місця проживання, яку вона зазначилав анкеті на отримання кредиту, але відповідач не зреагувала на повідомлення.

У позовній заяві звертають увагу, що відповідно до п. 6.2. Загальних умов кредитування, відкриття та ведення рахунків, на які йдеться посилання у Пропозиції укласти договори (оферта), за повне або часткове прострочення повернення кредиту, сплати процентів, комісії у терміни, передбачені графіком платежів за кредитним договором позичальник повинен сплатити банку штраф за кожний випадок прострочення, а також за кожний місяць прострочення встановленого терміну від простроченої суми, розрахованої на останній день місячного строку (а.с. 1-3).

Ухвалою судді від 01 лютого 2019 року у справі відкрито провадження, залучено сторони до участі у справі, розгляд справи призначеноза правилами спрощеного позовного провадження та (а.с. 34).

18 лютого 2019 року до суду від представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначав, що відповідач ОСОБА_1 повністю та своєчасно сплатила грошові кошти по кредитному договору і боргів немає, а тому вважає вимоги позивача необґрунтованими та безпідставними. Звернув увагу, що ні в позовній заяві, ні в додатках до неї, а саме в розрахунку суми заборгованості, не міститься жодної інформації стосовно використання формули розрахунку заборгованості при встановленні відповідачу суми заборгованості і відсутня первинні бухгалтерські документи на підтвердження наявності заборгованості взагалі за кредитом (а.с. 40-44).

Відповідь на відзив від позивача до суду не надходила.

04 березня 2019 року до суду від представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надійшло клопотання про витребування доказів (а.с. 52).

Ухвалою суду від 04 березня 2019 року було задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 Витребувано від позивача оригінали та копії документів кредитної справи за кредитним договором № 6р-64400940. Відмовлено представнику відповідача у задоволенні клопотання про розгляд справи у порядку загального провадження (а.с. 54).

28 березня 2019 року до суду від представника позивача ПАТ «Перший Український міжнародний банк» Бойченка Д.О. надійшла заява про долучення до матеріалів справи копій документів та клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції в Запорізькому апеляційному суді (а.с.59-75).

Ухвалою суду від 28 березня 2019 року було задоволено клопотання представникапозивача ПАТ «Перший Український міжнародний банк» Бойченка Д.О., призначено розгляд справи в режимі відеоконференції та визначено Запорізький апеляційний суд відповідальним за забезпечення проведення відеоконференції (а.с. 78).

У судове засідання 03 червня 2019 року, що призначалося в режимі відеоконференції у Запорізькому апеляційному суді, за клопотанням представника позивача ПАТ «Перший Український міжнародний банк» Бойченка Д.О., представник банку не прибув з невідомих причин. Зазначена банківська установа була повідомлена належним чином про дату, місце та час розгляду справи шляхом направлення судових викликів засобами рекомендованого поштового зв`язку. Про причини неявки свого представника у судове засідання в режимі відеоконференції суду не повідомили. Крім того, на неодноразові телефонні дзвінки з приводу з`ясування явки представника банку до Запорізького апеляційного суду 03 червня 2019 року, представник позивача Бойченко Д.О. не відповідав, що постає із довідки суду (а.с. 99).

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не прибула з невідомих суду причин. Була належним чином повідомлена про дату, місце та час розгляду справи, про що в матеріалах справи наявна розписка про отримання судового виклику (а.с. 94). Про причини своєї неявки в судове засідання суд не повідомляла.

Представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 у судове засідання 03 червня 2019 року не прибув. Після ознайомлення з матеріалами справи надав суду заяву про розгляд справи без його участі. У поданій заяві звернув увагу, що позивачем суду не були надані витребувані докази (первинні бухгалтерські документи) про видачу та отримання грошових коштів ОСОБА_1 . Просив відмовити у задоволенні позову у зв`язку з тим, що позивач не надав докази на підтвердження факту отримання відповідачем коштів у кредит (а.с. 98).

Згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно, зокрема, для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо який у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частині 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію [про захист прав людини і основоположних свобод] та практику Європейського Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтується. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа «Серявін та інші проти України», N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Судом достовірно встановлено, що відповідачем ОСОБА_1 було підписано 12 червня 2014 рокупропозицію укладення договору (оферти) запропонованої Публічним акціонерним товариством «Банк Ренесанс Капітал», в якій зазначалася згода ОСОБА_1 щодо згідно укладення кредитного договору за№ GP-6440940 про надання у кредиткоштів у розмірі 19 999,55 грн., в тому числі на споживчі цілі у розмірі 16 447,00 грн. та оплату договору страхування у розмірі 3 552,55 грн. (п. 2.2. Пропозиції) шляхом укладення договору карткового рахунку з відкриттям карткового особового рахунку та видачі кредитної картки.У вказаній пропозиції між цими особами було обумовлено, що строк кредиту та договору страхування становитиме36 місяцівзі встановленням процентної ставки за кредитом у розмірі 6,99% річних та комісії за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 2,90%, зі сплатою заборгованості за графіком. Кредитні кошти надавалися шляхом їх перерахування на рахунок № НОМЕР_1 у АТ «Банк Ренесанс» (а.с. 9).

Цього ж дня, відповідач ОСОБА_1 підписала виготовлену ПАТ «Банк Ренесанс Капітал`анкету з зазначенням особистих відомостей (а.с. 75).

19 липня 2016 року Публічне акціонерне товариство «Банк Ренесанс Капітал» припинилося шляхом приєднання до Публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк». Зазначена обставина підтверджується випискою з Державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. (а. с. 15-24)

Публічне акціонерне товариство «Перший Український міжнародний банк» є правонаступником усіх прав та зобов`язань Публічного акціонерного товариства «Банк «Ренесанс Капітал», що підтверджується випискою та Статутом (а.с. 25-27).

Ухвала суду від 04 березня 2019 року позивачем не була виконана.

Позивач не надав суду витребувані документи на підтвердження факту укладення кредитного договору між ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» та ОСОБА_1 , передачі у кредит коштів відповідачеві.

Суд констатує, що кредитний договір або договір карткового рахунку у простій письмовій формі або з посвідченням у нотаріальному порядку між ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» та ОСОБА_1 з умовами обумовлених у пропозиції від 12 червня 2014 року - не укладався.

Крім того, ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» не передавав ОСОБА_1 будь-які кошти у кредит.

Наданий позивачем меморіальний ордер за № 6895713 від 12 червня 2014 року суд не вважає документом, який підтверджує факт передання коштів у кредит відповідачеві, оскільки містить завідомо неправдиві відомості щодо банку, а саме замість ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» вказано Публічне акціонерне товариство «Перший Український міжнародний банк».

Зі статті 1046 ЦК України постає, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

У частині першій статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

У матеріалах справи відсутні будь-які докази про передання та приймання на баланс Публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний Банк» внаслідок приєднання Публічного акціонерного товариства «Банк Ренесанс Капітал» заборгованості відповідача за кредитним договором.

Згідно письмової вимоги (Повідомлення) від 22 лютого 2018 року відповідачу ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 направлялося позивачем повідомлення про негайне погашення заборгованості (а. с. 10).

При цьому, банком було доведено до відома відповідача про існуючу заборгованість у розмірі 38 320,86 грн. станом на 22 лютого 2018 року, яку вона повинна була сплатити до 01 березня 2018 року.

У своєму позові ПАТ «Перший Український міжнародний банк» та у виписці з рахунку вказує, що відповідач ОСОБА_1 не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк і що її заборгованість за кредитним договором станом на 14 грудня 2018 р. складає 98 699,06 грн., з яких: - 17 979,24 грн. - заборгованість за кредитом; 18 558,66 грн. - заборгованість за процентами; - 1782,96 грн. - заборгованість за комісією; 60 378,20 грн. - штрафні санкції(а.с. 1-3, 14).

Однак, суд не може прийняти вказану виписку, як належний і допустимий доказ існуючої у відповідача заборгованості, оскільки, дана виписка не містить підтвердження руху коштів по картковому рахунку із зазначенням суми заборгованості за кредитним договором, і, до того ж, не є відповідним розрахунком заборгованості та фінансовим документом на підтвердження розрахунків між банками та відповідачем.

Крім того, позивачем надано розрахунок заборгованості, де станом на 14 грудня 2018 року заборгованість відповідача складається з: - непогашеної заборгованості - 38320,86 грн; - заборгованість за неустойкою - 35909,29 грн., тобто на загальну суму в 74230,15 грн. (а.с.73-74).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст. 509 ЦК України в силу зобов`язання одна особа (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 1,5ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

За змістом ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі з настанням кінцевої дати погашення заборгованості, вказаної в договорі (ст. 261 ЦК України).

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 06 листопада 2013 року (справа № 6-116цс13), 19 березня 2014 року (справа № 6-20цс14), 18 червня 2014 року (справа № 6-61цс14), 29 червня 2016 року (№ 6-1188цс16).

Згідно з ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач не надав суду будь-яких даних, на підставі яких суд може встановити наявність факту надання кредиту та належного розрахунку заборгованості відповідача.

Представником позивача Бойченком Д.О. було направлено до суду розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором (а.с. 73-74). Однак, наданий розрахунок не містить даних про те, за якою карткою він зроблений та не містить руху коштів по рахунку відповідача за певний період часу. До того ж, загальний розмір заборгованості, який вказується у позові та виписці по рахунку - 98699,06 грн. не співпадає з сумою заборгованості наведеної у розрахунку - 74230,15 грн.

Крім того, пропозиція укласти договір карткового рахунку від 12 червня 2014 року та інші матеріали, надані банком, не містять доказів того, що відповідач отримала платіжну картку та ПІН-код. У пропозиції не вказаний, перш за все, номер картки, яку отримала відповідач. Матеріали цивільної справи не містять доказів, чи мало місце пролонгування кредитної картки та її отримання відповідачем.

Таким чином, позивачем не було надано належні і допустимі докази на підтвердження факту укладення 12 червня 2014 року між ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» і відповідачем ОСОБА_1 кредитного договору або договору карткового рахунку (банківських послуг), отримання платіжної картку та ПІН-код за кредитним договором, отриманнявідповідачем у кредит коштів та порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо повернення коштів.

Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає за його необґрунтованістю та недоведеністю.

Згідно приписів статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог, інші судові витрати у разі відмови в задоволенні позову покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 525, 526, 536, 549, 553-559, 625, 626, 634, 1046-1052, 1054 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 10-13, 18, 76-81, 83, 141, 142, 258, 259, 263-265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Відмовити ПАТ «Перший Український міжнародний банк» у задоволенні позову до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позивач: ПАТ «Перший Український міжнародний банк», ,юридична адреса: місто Київ, вул. Андріївська, буд. № 4.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Повне рішення виготовлено 11 червня 2019 року.

Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту.

Рішення набирає законної сили, якщо не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: