Номер провадження 2/754/4905/19
Справа №754/3663/19
РІШЕННЯ

Іменем України

10 вересня 2019 року м. Київ

Деснянський районний суд міста Києва

під головуванням судді Бабко В.В.

за участю секретаря судового засідання Козловець К.П.

за участю позивача ОСОБА_1

за участю представника позивача адвоката Безсмертного О.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської міської Ради про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності у порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності у порядку спадкування.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 15.03.2019 відкрито провадження по зазначеній вище справі.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 13 липня 2018року були витребувані у П`ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори завірені копії спадкових справ: ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

09 липня 2019 року до суду надійшли Спадкові справи № 1379/2017 та 787/2013.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть. За життя ОСОБА_3 проживав в квартирі АДРЕСА_1 разом з дружиною ОСОБА_2 (бабуся позивача) та позивачем ОСОБА_1 . Після смерті ОСОБА_3 залишилось спадкове майно, а саме квартира АДРЕСА_1 . В зв`язку з тим, що за життя ОСОБА_3 не залишив заповіту, а тому спадкування проводиться в порядку спадкування за законом. Крім позивача інших спадкоємців у померлого ОСОБА_3 не має. Позивач, реалізуючи своє право на спадкове майно, звернувся до П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про права власності на спадкове майно. Однак постановою від 19.07.2018 державним нотаріусом П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Колодій Г. М. позивачу було відмовлено у видачі. Відмова була мотивована тим, що позивачем не було надано документів, що підтверджують встановлення факту проживання спадкоємця зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини та не надано правовстановлюючих документів на квартиру АДРЕСА_1 . У зв`язку з викладеним позивач просить суд встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 із спадкодавцем ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , з січня 2010 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 ; визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування на квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 61,4кв.м.

Позивач ОСОБА_4 та його представник - адвокат Безсмертний О.О. в судових засіданнях підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на докази які містяться в матеріалах справи та на обставини, які викладені в позовній заяві.

Представник Київської міської ради в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, про що свідчить повідомлення про вручення судової повістки. Представником відповідача у встановлений законом строк до суду не подано відзиву на позовну заяву.

В судому засіданні 10 вересня 2019 року був заслуханий в якості свідка позивач ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_1 надав свідчення, що його бабуся ОСОБА_2 була дружиною ОСОБА_3 . Позивач ОСОБА_1 проживав разом з бабусею та її чоловіком за адресою: АДРЕСА_1 . Також, ОСОБА_1 зазначив, що після смерті бабусі доглядав за ОСОБА_3 , так як він потребував допомоги, відносився до нього як до рідного дідуся. Після смерті ОСОБА_3 займався його похованням.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, вислухавши пояснення учасників по справі, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

27 лютого 1981 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 .

Позивач ОСОБА_1 є рідним онуком ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 21.07.1954, свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 19.09.1964, свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 від 11.09.1989.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживали однією сім`ю за адресою: АДРЕСА_1 з 2010 року по день смерті останнього ІНФОРМАЦІЯ_5. За час життя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ОСОБА_1 допомагав з ремонтом квартири, оплачував комунально-житлові послуги та разом спільним бюджетом витрачали кошти на продукти та необхідні побутові речі.

За змістом частин другої-четвертої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Права члена сім`ї має одинока особа. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Пленум Верховного Суду України у пункті 21 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Враховуючи наведене, до спадкоємців четвертої черги можуть належати не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу і не перебували у зареєстрованому шлюбі з іншою особою, а і інші особи, які не перебували зі спадкодавцем у безпосередніх родинних зв`язках.

Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення з спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Факт проживання позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 однією сім`єю підтверджується наявними в матеріалах справи доказами та поясненнями свідка в судовому засіданні.

Обставин, які б давали підстави сумніватись у такому висновку - судом не встановлено.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 , видане Відділом реєстрації смерті у місті Києві, актовий запис №22614.

ІНФОРМАЦІЯ_5 помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_6 , видане Деснянським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 1121.

За життя ОСОБА_3 набув у власність квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується ордером на житлове приміщення в житлово-будівельному кооперативі № 068422 Серія Ж. від 30.05.1988, що видано на підставі рішення загальних зборів членів ЖБК «Кристал - 20» затвердженого рішенням виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів від 24.03.1988 року за № 296.

Ордер на житлове приміщення видавався подружжю - ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на квартиру АДРЕСА_1 .

Після смерті ОСОБА_3 у встановлений законом строк позивач звернувся до нотаріуса П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, що підтверджується матеріалами копії спадкової справи 1379/2017.

Відповідно до ст. 1297 ЦК України встановлює обов`язок спадкоємця, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Як передбачено у п.4.18 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з Реєстру прав власності. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Відповідно до п. 4.12 глави 10 Порядку вчення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів.

Однак, нотаріусом П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Колодій Г.М. було винесено Постанову від 19 липня 2018року про відмову у вчиненні нотаріальної дії, обґрунтовую тим, що не було надано документів, які підтверджують встановлення факту проживання спадкоємця зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини та не надано правовстановлюючих документів на квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду в позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.

Відповідно до ст.1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до статті 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Судом встановлено, що спадкоємцем за законом є ОСОБА_1 , оскільки з 2010 року по ІНФОРМАЦІЯ_5 проживав однією сім`єю з ОСОБА_3 , тобто більше п`яти років.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає доведеним той факт, що відповідно до вимог закону позивач належним чином прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3 , а у зв`язку з відсутністю у спадкоємця правовстановлюючих документів на спадкове майно не може оформити на це майно право власності, що унеможливлює в повній мірі володіти та користуватись ним, а також виходячи з положень ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», за яким рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно є правовстановлюючим документом, що підтверджує право власності на вказане майно, тому у сукупності встановлених обставин є підстави для задоволення позову про визнання за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування на квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 61,4кв.м.

Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки є обґрунтованим та доведеними.

Відповідо до ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, статтею 3 Сімейного Кодексу України, статтями 392, 1216, 1217, 1222, 1264, 1297Цивільного кодексу України, Законом України «Про нотаріат», статтями 2, 4, 2, 76-81, 89, 133, 141, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Київської міської Ради про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності у порядку спадкування - задовольнити повністю.

Встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 із спадкодавцем ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , з січня 2010 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування на квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 61,4кв.м.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складання через Деснянський районний суд міста Києва.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ; ІПН НОМЕР_7 .

Відповідач: Київська міська Рада, місце знаходження за адресою: м.Київ, вулиця Хрещатик, 36.

Повний текст рішення складено та підписано 20.09.2019.

Суддя В.В. Бабко