ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

Справа № 643/4676/19

Провадження № 22-ц/818/4300/19

20 вересня 2019 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого - Сащенко І.С.

суддів - Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув в порядку спрощеного апеляційного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі ОСОБА_3 на рішення Московського районного суду міста Харкова від 03 червня 2019 року (суддя Сугачова О. О.) по справі за позовом ОСОБА_1 в особі ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину,-

встановив:

ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 4000 грн, щомісячно, починаючи з моменту розірвання шлюбу, тобто з вересня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття.

Обґрунтовуючи доводи позову, представник позивача посилався на те, що з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 23.10.1999 року. Шлюб розірвано рішенням Московського районного суду м. Харкова від 19.09.2014 року. Від вказаного шлюбу мають неповнолітню доньку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка після розірвання шлюбу проживає та знаходиться на утриманні позивача, відповідач не надає матеріальну допомогу та утримання дитини.

Справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 03 червня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати за постановити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Скарга мотивована неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи; порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що відповідач у своєму відзиві фактично визнала та не заперечує той факт, що неповнолітня донька проживає саме з позивачем ОСОБА_1 - батьком дитини, визнаючи частково позовні вимоги та порушуючи питання лише про суму аліментів.

Правом на надання відзиву по справі відповідач не скористалась.

Згідно зі ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивач не має права на звернення до суду з даним позовом, оскільки не надано доказів проживання дитиниз батьком.

Однак, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може погодитись з огляду на таке.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 23.10.1999 року.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 19.09.2014 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано, рішення набрало законної сили.

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 09.10.2002 року, актовий запис № 965, вбачається, що батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_1 , матір`ю є ОСОБА_2 (а.с.5).

У відзиві на позовну заяву відповідач визнала частково позов, вважає заявлений розмір аліментів в сумі 4000 грн. надмірним для неї, також заперечува проти стягнення з неї аліментів за минулий час. Свою позицію мотивувала тим, що позивач не надав жодних доказів, що вживав заходів для одержання з неї аліментів раніше. Вказує на те, що на даний час вона не працює, не має стабільного заробітку, та має на утриманні матір похилого віку, яка є пенсіонеркою. Таким чином, просила суд задовольнити позов частково в межах стягнення з неї аліментів на утримання дочки в розмірі 2000 гривень щомісячно, з дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Положеннями ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з ст. 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (ч.ч.1, 2 ст.184 СК України).

Згідно ч.ч.1,2 ст.182СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:1)стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка,дружини,батьків,дочки,сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Отже, матеріальний стан платника аліментів та перебування на його утриманні непрацездатніх батьків враховується під час визначення розміру стягуваних аліментів. Однак, це не може бути підставою для відмови в задоволенні позову про стягнення аліментів.

При цьому ч.2 ст.182 СК України встановлений мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину, і такий розмір підлягає стягненню в будь-якому випадку, незалежно від стану платника аліментів.

Суд першої інстанції не врахував пояснення відповідача, зазначені у відзиві з приводу того, що остання позов визнала частково та згодна сплачувати аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 2000 гривень.

З огляду на вказане колегія суддів вважає, що мати повинна і має можливість сплачувати аліменти в такому розмірі на утримання неповнолітньої дочки до досягнення нею повноліття.

Вимоги щодо стягнення аліментів за минулий час не ґрунтуються на вимогах закону з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки.

Проте, позивач не надав належних та допустимих доказів того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідачки, починаючи з вересня 2014 року, але не мав змоги їх одержати в зв`язку з ухиленням останньої від їх сплати.

За таких обставин, у відповідності до статті 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги в сумі 1921 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду міста Харкова від 03 червня 2019 року- скасувати.

Позов ОСОБА_1 в особі ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний код фізичної особи платника податків НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код фізичної особи платника податків НОМЕР_3 аліменти на утримання неповнолітньої дочки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з моменту пред`явлення позову - 27 березня 2019 року .

В іншій частині вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний код фізичної особи платника податків НОМЕР_2 в дохід держави судові витрати в сумі 1921 гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.С. Сащенко

Судді А.І.Овсяннікова

І.П. Коваленко