КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

09 вересня 2019 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Лівінського С.В. (суддя-доповідач),

Березовенко Р.В.,

Сержанюка А.С.

секретар судового засідання: Воронова Л.А.

розглянувши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва, у складі судді Скрипник О.Г., від 24 липня 2019 року всправі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Зубкової О.Є., третя особа: ОСОБА_3 про визнання протиправними дії приватного нотаріуса та скасування свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, з електронних торгів, серія та № 194, видане 13.02.2019 ОСОБА_3 ; визнання протиправним і скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 47656309 від 06.07.2019 та про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 000) за ОСОБА_3

Одночасно вона звернулася до суду з заявою про забезпечення позову.

Вказала, що в період дії заборони суду на вчинення будь-яких дій щодо розпорядження належною їй на праві власності квартири, її було продано з прилюдних торгів, видано свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів, також в період дії заборони на вчинення реєстраційних дій, приватним нотаріусом право власності на належну їй квартиру було зареєстровано за ОСОБА_3 .

Тому, просила вжити заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на квартиру, оскільки в неї, за наведених обставин, є достатні підстави вважати, що третьої особою по справі знову буде здійснено продаж квартири, реєстрацію права власності на яку є предметом її позову.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 24 липня 2019 року заяву ОСОБА_1 залишено без задоволення.

ОСОБА_1 з судовим рішенням не погодилася та 12 серпня 2019 року подала апеляційну скаргу.Просила ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити рішення, яким вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на вказану квартиру. Послалася на порушення судом норм цивільно-процесуального законодавства та вважала, що вказана ухвала не відповідає фактичним обставинам справи. Стверджувала, що ОСОБА_3 є власником зазначеної вище квартири, а тому вжиття заходів забезпечення позову не спричинить ніяких наслідків, а лише збереже наявний стан речей.

Крім того, до суду надійшов відзив від ОСОБА_3 , у якому він просив апеляційну скаргу залишити без задоволення. Вважав, що скаржник не довела обставин, за якими арешт на майно може утруднити виконання рішення немайнового характеру.

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Зубкова О.Є. у судове засідання не з`явилися, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, що відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає до задоволення.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За приписами п. 2) ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову, районний суд обґрунтував тим, що заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише у разі необхідності та бути спів мірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і інтересів інших осіб. Районний суд вказав також, що заявник не довів та не зазначив доказів, яким чином невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду, оскільки, на думку колегії суддів, у даному конкретному випадку заходи забезпечення позову є спів мірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч. 1, 7 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду). В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, розтратити його, продати або знецінити і, що такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання рішення суду про присудження може бути утрудненим або взагалі неможливим.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Крім того, встановлюючи співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, на думку колегії суддів, у даному конкретному випадку суд мав врахувати положення щодо непорушності права власності.

Так, положеннями ст. ст. 316, 317, 321 Цивільного кодексу України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованих Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Непорушність положень статті 1 Першого протоколу підтверджена і сталою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції [(пункт 1 статті 32 Конвенції), (рішення від 23 вересня 1982 року в справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції», рішення від 21 лютого 1986 року в справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»)].

Разом з тим, наведене районним судом залишено поза увагою.

Не врахована також судом першої інстанції заява ОСОБА_1 про те, що в період дії заборони суду на вчинення будь-яких дій щодо розпорядження належною їй на праві власності квартири, дану квартиру вже було продано з прилюдних торгів, видано свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів, також в період дії заборони на вчинення реєстраційних дій, приватним нотаріусом право власності на належну їй квартиру було зареєстровано за ОСОБА_3 , а також, що в результаті невжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на квартиру, можуть настати більш негативні наслідки - позбавлення її права власності.

Тому, колегія суддів вважає, що районним судом судове рішення ухвалене з порушенням норм процесуального права, та неправильним застосуванням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи та, відповідно до положень п. 4) ч. 1 ст. 376 ЦПК України, являється підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового судового рішення про задоволення заяви про забезпечення позову.

При, цьому колегія суддів враховує висновки щодо застосування наведених норм права, викладені в постанові Верховного Суду від 19 червня 2019 року в справі № 201/12570/18 (провадження № 61-4591св19).

Обґрунтовуючи судове рішення, крім того, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Керуючись ч. 6 ст. 259, ст. 268, п. 2) ч. 1 ст. 374, п. 4) ч. 1 ст. 376, ст. 381- 384 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 24 липня 2019 року скасувати.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, безпосередньо до суду касаційної інстанції. Оскільки в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови буде виготовлений не пізніше, як за п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Судді: Лівінський С.В.

Березовенко Р.В.

Сержанюк А.С.