233 № 233/3847/19
УХВАЛА

11.09.2019 Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Мартиненко В. С. ,

за участю секретаря судового засідання Ліман С.М.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди і супроводу батька,-

В С Т А Н О В И В:

До Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області з вказаним позовом звернулась ОСОБА_1 , в якому просила надати дозвіл на виїзд та в`їзд на окуповану територію України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у супроводі матері ОСОБА_1 без згоди та супроводу батька дитини ОСОБА_2 до досягнення дитиною повноліття.

Позивач ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_4 в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце його проведення повідомлялись належним чином, надали клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце його проведення був повідомлений належним чином, надав заяву про визнання позову.

Згідно з ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Частиною 4 статті 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

На виконання вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України судом була перевірена наявність законних підстав для ухвалення рішення про задоволення позову у зв`язку з визнанням відповідачем позову.

Так, судом встановлено, що позивачем викладені позовні вимоги щодо надання дозволу на тимчасове вивезення з території України без згоди батька дитини до досягнення дитиною повноліття.

Проте надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на постійні виїзди дитини з території України без згоди одного із батьків до досягнення дитиною повноліття, суперечить п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.95 № 57, відповідно до якого виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі.

З вищевказаної норми права вбачається, що дитина може виїжджати за кордон за визначеними батьками підставами: із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі.

Оскільки визнання відповідачем позову суперечить закону, суд дійшов до висновку про те, що у прийнятті визнання позову відповідачем ОСОБА_2 слід відмовити, в зв`язку з чим судовий розгляд підлягає продовженню.

Керуючись ст.ст. 206, 260, 261, 353, п.п. 15.5 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у прийнятті визнання відповідачем ОСОБА_2 позову ОСОБА_1 про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди і супроводу батька та продовжити судовий розгляд у цивільній справі.

Ухвала не може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду. Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Суддя