22-ц/804/2546/19
266/225/18

Головуючий у 1-й інстанції Соловйов О.Л..
Суддя-доповідач: Попова С.А.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2019 року місто Маріуполь
Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Попової С.А.,
суддів Биліни Т.І., Пономарьової О.М.,
за участю секретаря Тулянкіної М.М.,
розглянувши в порядку спрощеного провадження
апеляційну скаргу ОСОБА_1
на ухвалу Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 09 серпня 2019 року, ухваленого у складі судді Соловйова О.Л., повний текст ухвали складено 09 серпня 2019 року,
за заявою ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову
у цивільній справі
за позовом ОСОБА_2
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 , про поділ майна подружжя,
за зустрічним позовом ОСОБА_1
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 ,
про визнання майна особистою приватною власністю, поділ майна подружжя,
В С Т А Н О В И В:
Короткий зміст позовних вимог
В провадженні Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області перебуває справа за позовом ОСОБА_4 (прізвище у шлюбі до його зміни 24.10.2018р. ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_3 , про поділ майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про визнання майна особистою приватною власністю, про поділ майна подружжя.
Предметом спору є нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .
В ході розгляду справи ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 01.07.2019 (провадження № 2з/263/12/2019) забезпечено позов ОСОБА_2 шляхом заборони відповідачу ОСОБА_1 вчиняти дії щодо ремонту, перепланування, встановлення додаткових та змін до існуючих будівельних конструкцій, зміни цільового призначення нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , а також вчиняти дії щодо укладання будь-яких цивільно-правових та господарсько-правових договорів з будь-якими фізичними особами, фізичними особами-підприємцями або юридичними особами, предметом яких є нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .
У липні 2019 року ОСОБА_1 29 звернувся до суду із клопотанням про скасування вищевказаних заходів забезпечення позову ОСОБА_2 (справа № 266/255/18), посилаючись на недоведеність жодними доказами загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову на користь ОСОБА_2 . Суд не пересвідчився в тому, що між сторонами дійсно виник спір. Зазначає, що застосований судом захід обмежує його у реалізації права власності, унеможливлює здійснення ним господарської діяльності в належному йому приміщенні, і що позбавляє його можливості заробляти на життя.
В запереченнях проти задоволення клопотання відповідача (а.с. 6-7) представник позивача вказував на пошкодження ОСОБА_1 конструкції спірного нежилого приміщення і його намір укласти договір оренди цього майна на тривалий строк зі сторонньою особою, що ускладнить виконання можливого позитивного на користь позивача судового рішення за наслідками вирішення спору судом.
Короткий зміст оскаржуваної ухвали суду першої інстанції
Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 09 вересня 2019 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову, накладених ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області по справі №266/255/18 від 01.07.2019 року відносно нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , відмовлено.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм матеріального іпроцесуального права, просить ухвалу про відмову у скасуванні заходів забезпечення позову скасувати та постановити нову ухвалу, якою скасувати заходи забезпечення позову.
Аргументи учасників справиДоводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апеляційна скарга ОСОБА_1 мотивована доводами, аналогнічними тим, що викладені в заяві про скасування заходів забезпечення позову, зокрема тим, що: суд не пересвідчився, що між сторонами дійсно виник спір та що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, чому не надано жодних доказів; висновки суду базуються на припущеннях, бо повідомлення до правоохоронних органів не є доказом скоєння відповідачем кримінального правопорушення, жодним актом на сьогодення не доведена його вина у його скоєнні, а висновку спеціаліста щодо технічних пошкоджень приміщення немає; суд не впевнився у відповідності виданої заборони заявленим позовним вимогам; застосований судом захід обмежує його у реалізації права власності, унеможливлює здійснення ним господарської діяльності в належному йому приміщенні, і що позбавляє його можливості заробляти на життя; порушення принципу рівності майнових прав подружжя на спірний об`єкт нерухомості; суд помилково вважав, що нібито його представник - ОСОБА_6 за представленими до суду фотознімками приміщення кафе визнав пошкодження відповідачем приміщень кафе.
Позивачем ОСОБА_2 подано відзив на апеляційну скаргу.
Процедура розгляду справи апеляційним судом
Враховуючи положення ч.ч. 1, 3 ст. 368 ЦПК України, розгляд даної справи здійснюється в порядку спрощеного провадження.
Справа розглядається за участю позивача ОСОБА_2 і її представника Звонарьова ОСОБА_7 .В., які заперечували проти доводів апеляційної скарги.
Судове засідання відбувається згідно із положеннями ч. 2 ст. 372 ЦПК України у відсутність повідомлених про дату і час розгляду справи відповідача ОСОБА_1 , від якого надійшла заява про розгляд справи у його і представника відсутність, та третьої особи ОСОБА_3 .
Фактичні обставини справи, встановлені судом
З матеріалів дослідженої судом першої інстанції справи за заявою представника позивача про забезпечення позову (справа № 266/225/18, провадження № 2-з/263/12/2019) вбачаються відомості про перебування сторін у шлюбі з серпня 1991 року, який розірвано за рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 25.12.2015р.
Як встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, 1/10 частка нежитлової будівлі розташованої за адресою: АДРЕСА_1 належить титульному власникові - ОСОБА_1 на підставі рішення господарського суду Донецької області від 13.04.2010р. (а.с. 9).
Вказана частина нежилого приміщення є одним з об`єктів нерухомого майна, який за своїм позовом ОСОБА_8 просила визнати спільною сумісною власністю подружжя.
Наявними у справі № 266/225/18, провадження № 2-з/263/12/2019 матеріалами, зокрема: талоном-повідомленням єдиного обліку № 6641, відібраними поясненнями, протоколом огляду місця події зафіксовано звернення представника позивача до правоохоронних органів з приводу виниклого між власниками спірного нежилого приміщення конфлікту через самовільне, здійснення ОСОБА_1 без згоди інших співвласників, в тому числі і позивача, як його колишньої дружини, змін конструкцій цієї будівлі, пошкодження приміщення зі встановленням металевої решітки, встановлення нових замків на вхідні двері тощо.
2. Мотивувальна частина
Мотиви, з яких виходив суд першої інстанції
Відмовляючи в задоволенні клопотання ОСОБА_1 , суд першої інстанції, керуючись положеннями ст. 158 ЦПК України, з огляду на зібрані і не спростовані матеріали щодо факту зміни ОСОБА_1 будівельної конструкції спірного об`єкту нерухомості, його пошкодження встановленням металевої решітки, дійшов висновку, що скасування заходів забезпечення позову, в подальшому може ускладнити або унеможливити виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.
Позиція апеляційного суду
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Вивчивши доводи апеляційної скарги і відзиву на неї колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
Відповідно до ч. 1 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.
Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 22.12.2006р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.
Суд впевнився, що і відзначив у змісті оскаржуваної ухвали, у існуванні спору між сторонами, з огляду на подання подружжям кожним - ОСОБА_2 і ОСОБА_1 - позовів про поділ майна подружжя, визнання майна, особистою приватною власністю, предметом яких є нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .
З дотримання вимог ст. 89 ЦПК України суд надав оцінку зібраним доказам і дійшов обґрунтованого висновку що скасування застосованих за ухвалою суду заходів забезпечення позову в подальшому може ускладнити або унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
З сукупного аналізу вищевказаних положень законодавства вбачається, що застосування у справі заходів забезпечення позову є виправданим, якщо з обставин справи встановлено об`єктивну можливість вчинення особою дій, які можуть утруднити чи унеможливити виконання рішення суду в разі задоволення позову.
При цьому варто враховувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.
Беручи до уваги вказані вимоги закону, колегія суддів погоджується із мотивами суду першої інстанції про достатність зібраних доказів при вирішенні питання про наявність/відсутність підстав для скасування заходів забезпечення позову, що в сукупності в достатньому обсязі вказують на те, що у випадку скасування застосованого судом обтяження, з боку відповідача можуть мати місце аналогічні дії, що утруднять виконання майбутнього судового рішення або зроблять це неможливим.
Доводи апеляційної скарги про відсутність у справі висновку спеціаліста-будівельника та акту, яким встановлено його вину у скоєнні кримінального правопорушення, не є підставами для скасування оскаржуваної ухвали суду від 09.08.2019р., бо на стадії вирішення питання щодо забезпечення позову, ще не вирішеного по суті, не мають насамперед визначального значення.
В апеляційній скарзі заявник зазначає, що заборонивши вчиняти дії щодо ремонту, перепланування, встановлення додаткових та змін до існуючих будівельних конструкцій, зміни цільового призначення нежитлового приміщення, щодо укладання будь-яких цивільно-правових та господарсько-правових договорів з будь-якими фізичними особами, фізичними особами-підприємцями або юридичними особами, предметом яких є нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , суд позбавив його джерела існування.
Проте, з таким твердженням ОСОБА_1 , як переконалась колегія суддів, погодитись не можна, оскільки судом не було заборонено здійснювати господарську діяльність з функціонування кафе «Сад». А застосовані судом заходи, що за своєю природою мають тимчасовий характер, фактично направлені на зберігання спірного об`єкту нерухомого майна в тому стані, що він мав на момент виникнення спору, а також на упередження незаконного його відчуження в період тривання судового провадження за цим майном. Крім того, відповідачем не представлено жодних відомостей про існування ризику спричинення йому збитків та настання для нього невідворотних наслідків.
Зважаючи на відсутність клопотання ОСОБА_1 про заборону ОСОБА_2 вчиняти аналогічні дії з конструктивних змін спірного нежилого приміщення, зміни цільового призначення та укладення угод щодо нього, у застосованих судом заходах забезпечення позову відсутні ознаки порушення принципу рівності подружжя у реалізації права власності на спільне майно.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не є підставою для скасування оскаржуваної ухвали.
Із урахуванням викладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, у зв`язку з чим в порядку ст. 375 ЦПК України підлягає залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 09 серпня 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 20 вересня 2019 року.

Судді: С.А.Попова

Т.І.Биліна

О.М.Пономарьова