12 лютого 2019 року м. Мукачево Справа №303/232/19
2/303/567/19

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області
у складі: головуючого судді Кость В.В.
секретар судового засідання Немеш Г.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному позовному порядку в м. Мукачево цивільну справу
до відповідача ОСОБА_2
про стягнення аліментів,
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення з нього аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі по 3000,00 грн. на утримання дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, щомісячно, та до досягнення ними повноліття.
Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що діти знаходяться на повному утриманні та вихованні позивача. Відповідач надає на утримання дітей незначну суму коштів, яких не вистачає на їх повноцінне матеріальне забезпечення, тому просить стягнути аліменти з відповідача у вищевказаному розмірі.
В судове засідання позивач та її представник не зявилися, натомість від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують, просять їх задоволити, проти винесення заочного рішення не заперечили.
Належним чином повідомлений відповідач відзив на позовну заяву, заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження не надав, тому, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи.
Дослідивши матеріали справи, суд констатує наступне.
Сторони по справі є батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ФМ №295513 (а.с. 6) та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ФМ №390035 (а.с. 5).
Згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сім'ї від 24.10.2018 №65 позивач проживає разом з дітьми за адресою: м. Тячів, вул. Перемоги, 67 (а.с. 7).
ОСОБА_1 перебуває у відпустці по догляду за дитиною до тьох років з 10 жовтня 2017 року по 03 вересня 2020 року (наказ від 27 вересня 2017 року №57-к «Про надання відпустки», а.с. 8).
При розгляді позовних вимог за предметом спору суд передусім виходить з того, що ст. 27 Конвенції ООН «Про права дітей» від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХII) передбачено, що держави - учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Статтею 150 Сімейного кодексу України визначено, що обовязками батьків є піклування про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готування її до самостійного життя.
Згідно з ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.
У відповідності з положеннями ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно з приписами ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до частини другої ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Враховуючи відсутність взаємної домовленості між сторонами про участь у матеріальних витратах на утримання дітей, з урахуванням того, що в суду не має відомостей про офіційне працевлаштування відповідача, даних про наявність у нього у власності майнових активів, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, суд вважає за необхідне визначити розмір аліментів на утримання дитини у відповідності до ст. 184 Сімейного кодексу України, тобто у твердій грошовій сумі, та у розмірі, що становить по 1500,00 грн. на кожну дитину, щомісячно та до досягнення дітьми повноліття.
В свою чергу, частиною першою ст. 141 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Приймаючи саме таке рішення суд виходить також з того, що визначений судом розмір аліментів надасть можливість забезпечити інтереси дітей, не ставитиме відповідача у скрутне матеріальне становище, відповідатиме критерію щодо рівності батьків у понесенні витрат на утримання дітей, а також загальним засадам сімейних відносин справедливості, розумності та моральності.
Визначаючи саме такий розмір аліментів суд враховує встановлений у 2019 році Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень..
Таким чином позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
При цьому суд зазначає, що Європейський суд з прав людини зауважує на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до частини першої ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову.
Пунктом 1 частини першої ст. 430 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.
Крім того, з урахуванням ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір.
На підставі наведеного та керуючись статтями 8, 124, 129 Конституції України, статтями 2, 3, 10, 12, 13, 18, 76-81, 141, 263-265, 279, 280, 281, 284, 354, 355, 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд
1. Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволити частково.
2. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1500,00 грн. (одна тисяча пятсот), щомісячно на кожну дитину, починаючи з 11.01.2019 року та до досягнення дітьми повноліття.
3. Допустити негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.
4. Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави суму 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень 40 коп.) судового збору.
5. Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
6. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя В.В. Кость