У х в а л а

10 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 757/50138/16-ц

провадження № 61-16305 ск 19

Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду Ігнатенка В. М.,

розглянув касаційну скаргу Державної казначейської служби України на заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 26 липня 2017 року та постанову Київського апеляційного суду від 08 серпня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про стягнення суми інфляційного збільшення суми завданої шкоди,

В с т а н о в и в:

1. У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Державної казначейської служби України про стягнення суми інфляційного збільшення суми завданої шкоди в розмірі 165 648,00 грн.

2. Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 26 липня2017 року позовні вимоги задоволено: стягнуто з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 суму інфляційного збільшення суми завданої шкоди в розмірі 165 648,00 грн.

3. Постановою Київського апеляційного суду від 08 серпня 2019 року апеляційну скаргу Державної казначейської служби України залишено без задоволення, а заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 26 липня 2017 року залишено без змін.

4. 28 серпня 2019 року представник Державної казначейської служби України - Іонова Г. О., надіслала засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 26 липня 2017 року та постанову Київського апеляційного суду від 08 серпня 2019 року.

5. У касаційній скарзі представник Державної казначейської служби України - Іонова Г . О ., просить суд касаційної інстанції скасувати заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 26 липня 2017 року та постанову Київського апеляційного суду від 08 серпня 2019 року, і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

6. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями для розгляду справи визначено суддю-доповідача Ігнатенка В. М.

7. Дослідивши матеріали касаційної скарги Державної казначейської служби України, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню, з огляду на наступне.

8. Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

9. Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

10. Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

11. Відповідно до пунктів 1, 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

12. Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

13. Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

14. Як убачається з матеріалів касаційного провадження, ціна позову в даній справі становить 165 648,00 грн, яка станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921,00*100=192 100,00 грн).

15. Верховний Суд урахував ціну та предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства та дійшов висновку, що дана справа є незначної складності, ціна позову якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

16. Отже зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

17. Разом із цим, у касаційній скарзі представник Державної казначейської служби України - Іонова Г. О., зазначає, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки в судових рішеннях убачається неоднозначність судової практики.

18. Зазначені представником Державної казначейської служби України - Іоновою Г. О., аргументи суд вважає необґрунтованими, оскільки вони зводяться до незгоди з фактичними обставинами, встановленими судами першої та апеляційної інстанцій. Доводи заявника касаційної скарги про те, що висновки судів в оскаржуваних судових рішеннях суперечать практиці Верховного Суду України, яка викладена в постанові від 20 січня 2016 року в справі № 6-2759цс15, постанові Верховного Суду від 12 липня 2018 року в справі № 910/13314/17 та постанові Верховного Суду від 18 липня 2018 року в справі № 2а-11853/10/570, чим порушено формування єдиної правозастосовчої практики, є необґрунтованими та спростовуються постановою Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року в справі № 686/21962/15-ц та постановою Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року в справі № 646/14523/15-ц. Крім цього, в наведених заявнком постановах Верховного Суду і в оскаржуваних судових рішеннях установлено різні фактичні обставини у справах. Інших обґрунтованих доводів, які б свідчили про можливість відкриття касаційного провадження в малозначній справі ним не наведено, а тому суд приходить до висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.

19. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

20. З урахуванням указаного, оскільки Державна казначейська служба України подала касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

21. З наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 394 ЦПК України,

У х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Державної казначейської служби України на заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 26 липня 2017 року та постанову Київського апеляційного суду від 08 серпня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про стягнення суми інфляційного збільшення суми завданої шкоди.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Суддя: В. М. Ігнатенко