Постанова

Іменем України

22 травня 2019 року

м. Київ

справа № 562/2106/15-ц

провадження № 61-6491 св 19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Луспеника Д. Д., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Універсал Банк»;

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ;

представники відповідачів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Рівненського апеляційного суду у складі колегії суддів: Гордійчук С. О., Ковальчук Н. М., Шимківа С. С., від 07 листопада 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2015 року публічне акціонерне товариство «Універсал Банк»

(далі - ПАТ «Універсал Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 06 вересня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Банк Універсальний», правонаступником якого

є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала грошові кошти у розмірі 25 тис. доларів США під 11,95 % річних на строк по 05 вересня 2027 року. Цього ж дня

на забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки,

за умовами якого останній зобов'язався відповідати перед кредитором за зобов'язаннями позичальника, що випливають із зазначеного кредитного договору до 05 вересня 2037 року.

Оскільки ОСОБА_1 свої зобов'язання за вищевказаним кредитним договором належним чином не виконувала, на вимоги банку не реагувала, станом на 03 червня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі

16 337доларів 59 центів США, з яких: 458 доларів 16 центів США - прострочена заборгованість за кредитом, 15 404 доларів 82 центів США - сума дострокового стягнення кредиту, 170 доларів 03 центів США - проценти за користування кредитом, 304 доларів 03 центів США - пеня.

Посилаючись на викладене, ПАТ «Універсал Банк» просило суд стягнути на свою користь з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором від 06 вересня 2007 року у розмірі 16 337 доларів 59 центів США

у солідарному порядку.

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним

позовом до банку, в якому, посилаючись на ті самі фактичні обставини

щодо укладення кредитного договору та договору поруки, зазначала, що

банком не дотримано вимог, які передбачені положеннями статей 11, 18,

19 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме: умови договору є несправедливими, існує дисбаланс прав та обов`язків на шкоду споживача, відсутня істотна умова договору - сукупна вартість кредитного договору, відсутній детальний розрахунок загальної вартості кредиту для споживача, що позбавило позичальника можливості оцінити умови та порядок погашення кредиту. Також фактична відсоткова ставка, виходячи з умов договору, розрахована невірно, що значно збільшує вартість кредиту.

Таким чином, банк ввів її в оману щодо умов спірного правочину, а тому ОСОБА_1 просила суд визнати кредитний договір недійсним.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області у складі

судді Мички І. М. від 04 квітня 2018 року у задоволенні позову ПАТ «Універсал Банк» відмовлено, зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано кредитний договір від 06 вересня 2007 року, укладений між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 , недійсним.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ «Універсал Банк» та задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із висновку судово-економічної експертизи від 08 вересня 2017 року, згідно з яким оформлення банком інформації щодо умов кредитування та сукупну вартість кредиту під час укладення кредитного договору від 06 вересня 2007 року, виконано з недотриманням Правил надання банками кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, та вимог Закону України «Про захист прав споживачів». У зв'язку

з цим, на підставі статей 203, 215, 230 ЦК України суд дійшов до висновку про недійсність кредитного договору, так як він не відповідає вимогам наведеного вище Закону, порушує права позичальника як споживача фінансових послуг.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Рівненського апеляційного суду від 07 листопада 2018 року апеляційну скаргу ПАТ «Універсал Банк» задоволено. Рішення Здолбунівського районного суду Рівненської від 04 квітня 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ПАТ «Універсал Банк» задоволено, а у зустрічному позові ОСОБА_1 відмовлено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитом на загальну суму 16 033 доларів 56 центів США, яка складається з: 458 доларів 16 центів США - простроченої заборгованості за кредитом, 15 404 доларів 82 центи США - дострокового стягнення кредиту, 170 доларів 03 центи США - процентів та 1 134 грн 53 коп. - пені. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Скасовуючи рішення районного суду та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 , апеляційний суд виходив із відсутності правових підстав для визнання кредитного договору недійсним

відповідно до положень статей 203, 215, 230 ЦК України, як укладений унаслідок введення позичальника в оману з боку банку та положень статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо нечесної підприємницької діяльності банку та несправедливих умов договору.

ОСОБА_1 не довела введення її в оману під час укладення кредитного договору, оскільки перед її підписанням вона мала можливість ознайомитися з текстом та умовами цієї угоди та власноручно її підписала. При цьому ОСОБА_1 тривалий час виконувала спірний договір і заперечень щодо його умов не заявляла.

Задовольняючи позов банку, суд апеляційної інстанції виходив із того,

що ОСОБА_1 , як позичальник, та ОСОБА_2 , як поручитель, свої зобов`язання за кредитним договором та договором поруки належним чином не виконували, внаслідок чого утворилася заборгованість, розмір якої визначено відповідно до вимог закону та умов договору.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення апеляційного суду скасувати й залишити в силі рішення районного суду.

Патрай В. Р. постанову Рівненського апеляційного суду від 07 листопада

2018 року не оскаржив.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 05 квітня 2019 року поновлено ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження постанови Рівненського апеляційного суду від 07 листопада 2018 року, відкрито касаційне провадження у вищевказаній справі та витребувано її матеріали з Здолбунівського районного суду Рівненської області.

У квітні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що апеляційний суд не врахував її доводи про те, що оспорюваний кредитний договір суперечить законодавству України, зокрема статтям 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», Правилам надання банками кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, оскільки його умови містять положення, що порушили її становище як споживача фінансових послуг. Банком не було надано повну, достовірну інформацію про умови кредитування, орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за кредитом і вартості всіх послуг, пов`язаних з одержанням кредиту та укладанням договору про надання споживчого кредиту. Крім того, розрахунок платежів банком проведено поверхово, так як у ньому зазначено лише два показники, а саме дата платежу та сума, що підлягає сплаті. Також банком не надано графіку платежів і зазначенням сум погашення основного боргу, процентів за користування кредитом та інших супутніх послуг чи фінансових зобов`язань споживача за кожним платіжним періодом, і такий графік між сторонами не підписувався.

Доводів щодо розміру кредитної заборгованості касаційна скарга не містить.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У травні 2019 року до Верховного Суду надійшов відзив ПАТ «Універсал Банк», в якому зазначено, що оскаржуване судове рішення апеляційного суду є законним та обґрунтованим, а доводи касаційної скарги - безпідставними. Позичальник була ознайомлена з усіма умовами кредитування, погодилася із ними, підписавши власноручно спірний кредитний договір. Тривалий час користувалася кредитними коштами, здійснюючи часткове погашення кредиту, не пред`являючи жодних претензій щодо умов кредитування, а з позовом до суду звернулася лише після пред`явлення позову банком до неї та поручителя про стягнення кредитної заборгованості.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального

та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх

послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних

з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту. У разі ненадання зазначеної інформації суб`єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтею 15 і

23 цього Закону.

Частиною другою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», передбачено, що умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша стаття 628 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (частина перша стаття ЦК України).

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Скасовуючи рішення районного суду та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 , апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, правильно виходив із відсутності правових підстав для визнання кредитного договору від 06 вересня 2007 року недійсним відповідно до положень статей 203, 215, 230 ЦК України, як укладений унаслідок введення позичальника в оману з боку банку та положень

статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо нечесної підприємницької діяльності банку та несправедливих умов договору.

ОСОБА_1 не довела введення її в оману під час укладення кредитного договору, оскільки перед її підписанням вона мала можливість ознайомитися з текстом та умовами цієї угоди та власноручно її підписала. При цьому ОСОБА_1 тривалий час виконувала спірний договір і заперечень щодо його умов не заявляла.

Встановивши, що підстав для визнання кредитного договору недійсним немає, апеляційний суд правильно задовольнив позов ПАТ «Універсал

Банк» про солідарне стягнення кредитної заборгованості з відповідачів, оскільки ОСОБА_1 , як позичальник, та ОСОБА_2 , як поручитель, свої зобов`язання за кредитним договором та договором поруки належним чином не виконували, унаслідок чого утворилася заборгованість, розмір якої визначено відповідно до вимог закону та умов договору.

Посилання касаційної скарги на те, що висновок судово-економічної експертизи від 08 вересня 2017 року підтверджує доводи ОСОБА_1 за зустрічним позовом щодо невідповідності умов кредитного договору вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», Правилам надання банками кредиту, затверджених постановою Правління Національного

банку України від 10 травня 2007 року № 168, безпідставні, так як згідно зі

статтею 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу та залишити постанову апеляційного суду без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Рівненського апеляційного суду від 07 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Б. І. Гулько

Д. Д. Луспеник

Ю. В. Черняк