Справа № 369/9709/18
Провадження № 2/369/680/19
10.04.2019 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:
головуючої судді Пінкевич Н.С.
при секретарі Середенко Б.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Бузівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, -
У серпні 2018 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача - ОСОБА_2 . 16 лютого 2016 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Юровою О.Є. була заведена спадкова справа № 4/2016 щодо майна ОСОБА_2 . 03 серпня 2016 року приватним нотаріусом було видано ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за законом, на житловий будинок АДРЕСА_1 . Крім того батько позивача володів іншим спадковим майном, яке успадкував від свого батька ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Спадкове майно складається з Ѕ частини будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить батьку ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та земельної ділянки, кадастровий номер № НОМЕР_1 , що розташована в Київській області , Києво-Святошинському районі на території Бузівської сільської ради, яка належить матері ОСОБА_2 - ОСОБА_4
Вищевказане нерухоме майно ОСОБА_2 прийняв у спадок на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки проживав разом з батьками. Проте зареєструвати право власності у встановленому законом порядку ОСОБА_2 не встиг.
Просить суд визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 64,5 кв.м., житловою площею 39, 4 кв.м. та земельну ділянку, площею 0,1155 га., кадастровий номер № НОМЕР_1 , що розташована в Київській області, Києво - Cвятошинский район на території Бузівської сільської ради, після батька ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом.
У судове засідання позивач та його представник не з`явилась. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача надала суду клопотання про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала. Просила суд задоволити позов.
У судове засідання представник Бузівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про дату час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку.
Суд вважає, за можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та постановити заочне рішення, проти чого не заперечує представник позивача, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положення цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_2 , про що в книзі реєстрації смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 був зроблений відповідний актовий запис про смерть за № 7, що стверджується свідоцтвом про смерть, виданим виконавчим комітетом Бузівської сільської ради Києво-Святшинського району, Київської області, сері НОМЕР_3 .
ОСОБА_2 був батьком ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 .
Як встановлено ч.1, 2, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Частиною 3 ст. 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.
Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 , батьками ОСОБА_2 є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
Згідно копії реєстраційного посвідчення Київського міжміського БТІ, Ѕ частина житлового будинку, який розташований в АДРЕСА_4 зареєстровано в Київському міжміському БТІ на праві особистої власності за гр. ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину виданого 1-ою Київською обласною державною нотаріальною конторою 06.02.1996 року та записано в реєстрі в реєстрову книгу під реєстром № 119.
Відповідно до довідки Бузівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 02.02.2018 року № 02-28/171, за адресою: АДРЕСА_4 ніхто не зареєстрований. ОСОБА_3 був власником Ѕ частини вказаного будинку.
Згідно державного акту серії НОМЕР_6 , земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_1 , площею 0,1155 га. належить на праві власності ОСОБА_4 .
Позивач після померлого ОСОБА_2 прийняла, оскільки 16 лютого 2016 року ОСОБА_1 було подано заяву про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Києво-Святошинського нотаріального округу Київської області Юрової О.Є.
Як вбачається із статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ч.1 ст. 1220, ч. 3 ст.1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.
Згідно ч. 2 ст. 373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.
Згідно статті 79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Законодавством також встановлено, що межі земельних ділянок визначаються в технічній документації із землеустрою та в натурі (на місцевості).
У відповідності до вимог ч.ч.1, 3, 4, 9, 10 ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.
Згідно частини 1 статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.
Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.
За ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.
За ст. 125 ЗК України, в редакції чинної на час відкриття спадщини, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ листом від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз`яснив, що в разі, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно ст. 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям в процедурі приватизації, то спадкоємці мають право звертатись до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акту про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.
Встановлено, що ОСОБА_2 прийняв у спадок нерухоме майно після смерті своїх батьків ОСОБА_3 ОСОБА_4 , оскільки на час їх смерті проживав разом з ними.
Тобто померлий за життя набув право власності на земельну ділянку та Ѕ частину житлового будинку, разом з тим належним чином документи, що підтверджують право власності на житловий будинок та земельну ділянку оформлено не було, тому приходить до висновку, що дана земельна ділянка та Ѕ частина житлового будинку увійшли до складу спадщини та вони підлягає спадкуванню за законом.
Ст. 1268 ЦК України надано право спадкоємцю за заповітом чи за законом прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
За ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців.
У п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що справи про спадкування за законом мають вирішуватись на основі правил глави 86 ЦК. Спадкування за законом здійснюється почергово. За відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги. Зокрема, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. У п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно. У п`яту чергу право на спадкування за законом також одержують утриманці спадкодавця, які не були членами його сім`ї. Утриманцями слід вважати неповнолітню або непрацездатну особу (жінку, чоловіка при досягненні відповідно 55 і 60 років, інвалідів I, II і III груп), яка не була членом сім`ї спадкодавця, але не менш як п`ять років одержувала від нього матеріальну допомогу, що була для неї єдиним або основним джерелом засобів до існування.
Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
За ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Спадкоємці за усною угодою між собою, якщо це стосується рухомого майна, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. Спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них.
На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що спадкоємцем за законом до майна померлого ОСОБА_2 , а саме земельної ділянки та Ѕ частини житлового будинку, є його донька - ОСОБА_1 .
Оскільки спадкодавцем за життя не було отримано відповідних документів, що посвідчують право власності на спірні частини земельної ділянки та житлового будинку, суд приходить до висновку, що право позивача на отримання у власність спадкового майна є порушеним та підлягає захисту в судовому порядку.
Керуючись ст. ст. 79, 79-1, 125, 152 Земельного Кодексу, ст. ст. 373, 1218, 1220, 1225 ч 1, 1268, 1269 ч. ч. 1, 2, ст. 1270 ч. 1, 1297 ЦК України, ст. ст. 2, 12, 81, 141, 200, 206, 247, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до Бузівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування - задоволити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серія НОМЕР_7 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_8 право власності на Ѕ житлового будинку АДРЕСА_4 , загальною площею 64, 5 кв.м., житловою площею 39, 4 кв.м. після померлого ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом.
Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серія НОМЕР_7 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_8 право власності на земельну ділянку, площею 0, 1155 га., кадастровий № НОМЕР_1 , що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, Бузівська сільська рада після померлого ОСОБА_2 .
Копію заочного рішення негайно направити відповідачу. Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.С. Пінкевич