Номер провадження: 22-ц/813/3109/19
Головуючий у першій інстанції Куриленко О.М.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.09.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Гірняк Л.А., Сегеди С.М.,

За участю секретаря судового засідання: Ткачука В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 23 січня 2018 року у справі за позовом заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_1 про витребування земельної ділянки

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2017 року, Заступник прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_1 , в якому просив суд витребувати у ОСОБА_2 на користь ОМР земельну ділянку, загальною площею 0,0578 га, яка розташована в АДРЕСА_1 та має кадастровий номер :45:008:0026 та стягнути з відповідача на користь прокуратури Одеської області сплачений судовий збір за подачу позову.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 23 січня 2018 року позовну заяву заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_1 про витребування земельної ділянки задоволено.

Витребувано у ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , паспорт НОМЕР_1 виданий Іллічівським РВ м. Одеси 02.12.1998 року) на користь Одеської міської ради (м. Одеса, Думська площа, 1, ) земельну ділянку загальною площею 0,0578 га, яка розташована в АДРЕСА_1 , та має кадастровий номер :45:008:0026.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , паспорт НОМЕР_1 виданий Іллічівським РВ м. Одеси 02.12.1998 року) на користь прокуратури Одеської області на рахунок № НОМЕР_2 в ДКСУ м. Київ, МФО 820172 (юридична поштова адреса: 65026, м. Одеса, вул. Пушкінська, 3, тел. , неприбуткова організація) сплачений судовий збір у загальному розмірі 37 536, 53 гривень.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси від 23 січня 2018 року.

В свою чергу, не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 , також подала до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить суд рішення Київського районного суду м. Одеси від 23 січня 2018 року скасувати повністю та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_1 про витребування земельної ділянки відмовити повністю.

Ухвалами апеляційного суду Одеської області від 06.07.2018 року клопотання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Київського районного суду м. Одеси від 23 січня 2018 року задоволені. Поновлено ОСОБА_2 та ОСОБА_1 процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Київського районного суду м. Одеси від 23 січня 2018 року. Відкрито апеляційне провадження за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 23 січня 2018 року у справі за позовом заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_1 про витребування земельної ділянки, а ухвалою апеляційного суду Одеської області від 09.07.2018 року призначено розгляд вищевказаної цивільної справи у приміщенні апеляційного суду Одеської області.

Указом Президента України № 452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах», ліквідовано Апеляційний суд Одеської області, створено Одеський апеляційний суд, який здійснює правосуддя в апеляційному окрузі, який включає Одеську область, з місцезнаходженням у м.Одесі.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно - територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Частиною 5 ст. 31 ЦПК України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду.

На виконання вимог Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ЦПК України рішенням зборів Одеського апеляційного суду від 28.12.2018 №1 днем початку роботи суду визначено 03.01.2019, до якого підлягають передачі всі справи, що перебували в провадженні Апеляційного суду Одеської області.

За результатами автоматичного розподілу після створення нового суду визначено склад колегії суддів: Цюра Т.В. головуючий суддя, судді Гірняк Л.А., Сегеди С.М., що є підставою для прийняття справи до провадження.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 06.02.2019 року прийнято до провадження цивільну справу за позовом заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_1 про витребування земельної ділянки, за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 23 січня 2018 року, яку було призначено до розгляду в приміщенні Одеського апеляційного суду.

На адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу від сторін не надходив, однак відповідно до положень ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши пояснення осіб, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

За змістом ч.ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам відповідає, з огляду на таке.

Так, судом першої інстанції встановлено, що в провадженні Київського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Садового товариства «Маяк-2» м. Одеса, Одеської регіональної філії Державного підприємства «Центр земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах», третя особа Одеська міська рада про виділення з фактичного користування земельної ділянки та визнання права власності на неї.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 25 грудня 2008 року позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені. Виділено з фактичного користування ОСОБА_3 товариства «Маяк-2» м. Одеси земельну ділянку площею 0,0578 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку для ведення індивідуального садівництва площею 0,0578 га розташовану за адресою АДРЕСА_1 . Зобов`язано Одеську регіональну філію Державного підприємства «Центр земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» виділити та зареєструвати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 0,0578 га, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , для ведення індивідуального садівництва.

На підставі зазначеного рішення суду ОСОБА_1 отримала державний акт серії ЯИ124471 від 05.06.2009 року на право власності на земельну ділянку, площею 0,0578 га, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та 03 листопада 2017 року уклала зі ОСОБА_2 договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого продала їй спірну земельну ділянку. Вказаний правочин було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Косюк О.П.

Вказані обставини вбачаються з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 103384346 від 10.11.2017 року.

Разом з тим, судом встановлено, що заступник прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» Державної служби України з питань геодезації, картографії та кадастру звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 25 грудня 2008 року.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 06.10.2017 року, справа № 520/9211/17, заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 25 грудня 2008 року у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Садового товариства «Маяк-2» м. Одеса, Одеської регіональної філії Державного підприємства «Центр земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах», третя особа Одеська міська рада про виділення з фактичного користування земельної ділянки та визнання права власності на неї було скасовано, справа призначена до розгляду в загальному порядку.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 04 грудня 2017 року позовну заяву ОСОБА_1 до Садового товариства «Маяк-2» м. Одеса, Одеської регіональної філії Державного підприємства «Центр земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах», третя особа Одеська міська рада про виділення з фактичного користування земельної ділянки та визнання права власності на неї було залишено без розгляду.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовної заяви прокурора Одеської області в інтересах держави в особі ОМР, районний суд виходив з того, що спірна земельна ділянка, яка розташована в межах м. Одеси, перебувала у комунальній власності територіальної громади м.Одеси в особі Одеської міської ради і вибула з її володіння поза волею власника.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Так, згідно з статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до статті 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Статтею 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, а стаття 388 цього Кодексу встановлює правила реалізації власником його права на витребування майна від добросовісного набувача.

Правила частини першої статті 388 ЦК України стосуються випадків, коли набувач за відплатним договором придбав майно в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач). У такому випадку власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: 1)було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2)було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3)вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Частина третя цієї ж статті передбачає самостійне правило: якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача в усіх випадках.

Майно не може бути витребуване від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень, при цьому суд повинен мати на увазі, що позов власника про витребування майна в особи, яка придбала його в результаті публічних торгів, проведених у порядку, встановленому для виконання судових рішень, підлягає задоволенню лише в тому разі, якщо торги були визнані недійсними, оскільки відповідно до частини першої статті 388 ЦК України власник має право витребувати майно, яке вибуло з володіння поза його волею, і в добросовісного набувача.

Добросовісне придбання в розумінні статті 388 ЦК України можливе тоді, коли майно придбане не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно. Наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з чужого незаконного володіння (віндикація).

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Докази, які позивач повинен подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановлює наявність або відсутність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні, - повинні бути виключно належними та допустимими.

Так, як зазначено прокурором у своєму позові та встановлено матеріалами справи, на підставі заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 25 грудня 2008 року ОСОБА_1 отримала державний акт серії ЯИ124471 від 05.06.2009 року на право власності на земельну ділянку, площею 0,0578 га, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

В наступному 03.11.2017 року ОСОБА_1 уклала із ОСОБА_2 договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого продала їй спірну земельну ділянку. Вказаний правочин було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Косюк О.П.

Вказані обставини вбачаються з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 103384346 від 10.11.2017 року.

Разом з тим, матеріалами справи також встановлено, що ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 06.10.2017 року, справа № 520/9211/17, заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 25 грудня 2008 року у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Садового товариства «Маяк-2» м. Одеса, Одеської регіональної філії Державного підприємства «Центр земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах», третя особа Одеська міська рада про виділення з фактичного користування земельної ділянки та визнання права власності на неї було скасовано та ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 04 грудня 2017 року позовну заяву ОСОБА_1 до Садового товариства «Маяк-2» м. Одеса, Одеської регіональної філії Державного підприємства «Центр земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах», третя особа Одеська міська рада про виділення з фактичного користування земельної ділянки та визнання права власності на неї було залишено без розгляду.

Тобто підстави набуття права власності на нерухоме майно скасовані судовими рішеннями.

Таким чином, апеляційний суд погоджується із висновком районного суду, що в результаті прийняття незаконного рішення суду щодо визнання прав власності на спірну земельну ділянку, з комунальної власності територіальної громади м. Одеси, безпідставно та без волі власника, вибула земельна ділянка загальною площею 0,0578 га, яка розташована в АДРЕСА_1 , а тому вона підлягає витребуванню із чужого незаконного володіння на користь позивача.

Безпідставним є посилання обох апелянтів щодо відсутності у прокурора законних підстав для представництва в суді, з огляду на таке.

Відповідно до статті 131-1 Конституції України на органи прокуратури України покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно з частинами 1, 3 та 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

При цьому поняття "інтереси держави" є оціночним і в кожному конкретному випадку прокурор чи його заступник самостійно визначає з посиланням на законодавство підстави подання позову, вказує, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних інтересів держави, обґрунтовує необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (Рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 року № 3-рп/99).

За таких обставин визначальним є обґрунтування органом прокуратури підстав для його звернення із позовом в інтересах відповідного суб`єкта владних повноважень, у даній справі Одеської міської ради, а також належність перевірки та підтвердження судом першої інстанції цих підстав із наведенням відповідного обґрунтування, що і підтверджується матеріалами справи.

Отже, звертаючись до суду з позовом у даній справі, прокурор відповідно до вимог статті 23 Закону України "Про прокуратуру" та статті 45 Цивільного процесуального кодексу України в редакції, чинній станом на дату подання позову, належним чином обґрунтував наявність у нього підстав для представництва інтересів держави у суді, визначив в чому полягає порушення інтересів держави та правильно визначив орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Як зазначено прокурором у своїй позовній заяві, спірна земельна незаконно вибула з комунальної власності, а органом місцевого самоврядування в особі ОМР не вжито жодних заходів щодо відновлення порушеного права територіальної громади на неї, у зв`язку із чим прокурор вимушений був звернутися до суду із даним позовом.

З огляду на характер спірних правовідносин, установлені судом першої та апеляційної інстанції обставини та застосовані правові норми, втручання держави в право ОСОБА_2 не суперечить критеріям правомірного втручання в це право, сформульованим в усталеній практиці ЄСПЛ.

Правовідносини, пов`язані з вибуттям нерухомого майна з комунальної власності, становлять «суспільний», «публічний» інтерес, а незаконність вибуття майна з власності цьому суспільному інтересу не відповідає.

Крім того, ЄСПЛ визнає за державою право користуватися «значною свободою (полем) розсуду» при визначенні суспільного інтересу в контексті втручання в право мирного володіння майном. Саме національні органи влади мають здійснювати первісну оцінку існування проблеми, що становить суспільний інтерес, яка б вимагала заходів втручання. Поняття «суспільний інтерес» має широке значення (рішення від 23 листопада 2000 року в справі «Колишній король Греції та інші проти Греції»). Крім того, ЄСПЛ також визнає, що й саме по собі правильне застосування законодавства незаперечно становить «суспільний інтерес» (рішення від 2 листопада 2004 року в справі «Трегубенко проти України»).

Також, оскільки стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.

Доводи апелянтів, про те, що на теперішній час, постановою від 26.04.2018 року апеляційний суд Одеської області скасував ухвалу Київського районного суду м.Одеси від 04.12.2017 року, якою позовну заяву було залишено без розгляду, є неспроможними з огляду на те, що заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 25 грудня 2008 року , на підставі якого ОСОБА_1 набуто право власності на спірну земельну ділянку є скасованим.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення суду ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 23 січня 2018 року у справі за позовом заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_1 про витребування земельної ділянки залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 20.09.2019 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: Л.А. Гірняк

С.М. Сегеда