Справа № 130/1510/18
Провадження № 22-ц/801/245/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Вернік В. М.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2019 рокуСправа № 130/1510/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Оніщука В.В (суддя-доповідач),

суддів: Копаничук С.Г., Медвецького С.К.,

з участю секретаря судового засідання Богацької О.М.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_3

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Агросервіс Біликівці»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: державний реєстратор відділу надання адміністративних послуг Могилів-Подільської міської ради Вінницької області Грудецький Ярослав Вячеславович

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агросервіс Біликівці» на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 07 листопада 2018 року, постановлене у складі судді Верніка В.М., в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області,

встановив:

В червні 2018 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агросервіс Біликівці» про визнання правочину недійсним.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_3 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку є власником земельної ділянки площею 2,1363 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Біликовецької сільської ради Жмеринського району Вінницької області. На початку липня 2017 року під час проведення зборів власників земельних ділянок (паїв) позивачу ОСОБА_3 стало відомо про те, що належна йому земельна ділянка перебуває в користуванні відповідача у справі ТОВ «Агросервіс Біликівці».

З інформаційної довідки від 15.05.2018 року позивач дізнався, що між ним та відповідачем ТОВ «Агросервіс Біликівці» існує договір оренди №112 від 24.07.2017 року вказаної земельної ділянки строком на сім років з правом передачі в суборенду (піднайм), розмір орендної плати становить 6% від нормативно-грошової оцінки орендованої земельної ділянки. Однак, зазначений договір позивачем ОСОБА_3 не укладався та не підписувався, при зверненні до відповідача про надання йому екземпляру даного договору відповіді не отримав.

Позивач вважає, що відповідач всупереч його волі, незаконно використовує належну позивачу земельну ділянку, а тому просив визнати недійсним договір оренди землі від 24.07.2017 року №112, укладений між ОСОБА_3 та ТОВ «Агросервіс Біликівці», зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 36346796 від 27.07.2017 року державним реєстратором відділу надання адміністративних послуг Могилів-Подільської міської ради Вінницької області Грудецьким Я.В., на оренду земельної ділянки площею 2,1363 га, кадастровий номер НОМЕР_1.

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 07 листопада 2018 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір оренди землі від 24.07.2017 року №112, укладений між ОСОБА_3 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агросервіс Біликівці», зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 36346796 від 27.07.2017 року державним реєстратором відділу надання адміністративних послуг Могилів-Подільської міської ради Вінницької області Грудецьким Я.В., про оренду земельної ділянки площею 2,1363 га, кадастровий номер НОМЕР_1.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з того, що стороною позивача доведено відсутність його особистого волевиявлення на встановлення його цивільних прав та обов'язків щодо передачі в оренду належної йому земельної ділянки на умовах, що були визначені в договорі оренди землі від 24.07.2017 року, а також те, що він не підписував зазначеного договору оренди землі та не надавав відповідних повноважень іншій особі на його підписання, оскільки відповідач не заперечив та не спростував цих доводів позивача, не маючи жодних об'єктивних перешкод для відповідного захисту власних прав та інтересів, а також не довів укладення оспорюваного договору оренди у передбаченій законом письмовій формі.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «Агросервіс Біликівці» подало апеляційну скаргу, у якій зазначає про неповне з'ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, відповідач у апеляційній скарзі зазначає, що єдиним доказом на підтвердження заявлених позовних вимог є експертиза підпису позивача на спірному договорі оренди землі, однак у справі експертиза не проводилась, а тому висновки суду про задоволення позову гуртуються на припущеннях, що суперечить вимогам процесуального закону, і з підстав викладених у апеляційній скарзі, Товариство з обмеженою відповідальністю «Агросервіс Біликівці» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

ОСОБА_3 надав відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначає, що задоволення позову судом першої інстанції є наслідком зловживання відповідачем процесуальними правами, зокрема не виконання ухвали суду про витребування доказів, тому ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агросервіс Біликівці» залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав з посиланням на викладені в ній обставини.

Позивач, його представник, а також державний реєстратор відділу надання адміністративних послуг Могилів-Подільської міської ради Вінницької області Грудецький Ярослав Вячеславович в судове засідання неодноразово не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причин неявки не повідомили, а тому згідно вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, що з'явились, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вищевказаним вимогам закону не відповідає.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно державного акта на право власності на земельну ділянку від 14.12.2007 року вбачається, що позивачу ОСОБА_3 належить земельна ділянка площею 2,1363 га, яка знаходиться на території Біликовецької сільської ради Жмеринського району Вінницької області, цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.8).

За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна 25.07.2017 року державним реєстратором відділу надання адміністративних послуг Могилів-Подільської міської ради Вінницької області Грудецьким Я.В. зареєстрований договір оренди зазначеної земельної ділянки від 24.07.2017 року, укладений між позивачем та ТОВ «Агросервіс Біликівці», строком на сім років з правом передачі в суборенду (піднайм), розмір орендної плати становить 6% від нормативно-грошової оцінки орендованої земельної ділянки (а.с.9).

Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_3 зазначив, що він договір оренди не підписував, примірник цього договору не отримав та на підтвердження цих обставин надав суду копію акту від 21.05.2018 року складеного позивачем в довільній формі в присутності ОСОБА_5, ОСОБА_6 про те, що ним подавався запит до ТОВ «Агросервіс Біликівці» про отримання копії договору оренди земельної ділянки (а.с.6).

Копію оскарженого договору оренди землі від 24.07.2017 року №112, укладеного між ОСОБА_3 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агросервіс Біликівці», сторони суду першої інстанції не надали.

Поряд з цим, суд першої інстанції призначив справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частини 3 статті 274 ЦПК України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального провадження суд, крім іншого, встановлює обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків, тощо.

Відповідно до статті 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

За змістом ч. 7 статті 81 ЦПК України суд вправі збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, за умови, що він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів.

Однак, суд першої інстанції, перше судове засідання у справі не проводив, не вжив заходів для належного витребування спірного договору оренди-землі, не вирішив питання про витребування цього договору у державного реєстратора, який здійснив державну реєстрацію права оренди.

За вказаних обставин суд не з'ясував за допомогою належних та допустимих доказів, факт існування між сторонами правовідносин за договором оренди землі та не встановив на підставі яких документів здійснено державну реєстрацію права оренди на земельну ділянку належну позивачу.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд першої інстанції зобов'язаний був належним чином мотивувати власні процесуальні дії, враховуючи при цьому, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Процес доведення полягає в обґрунтуванні того, що певні дії або події неодмінно мають своїми наслідками настання інших дій або подій, при цьому обставини вважатимуться встановленими за умови, що настання таких наслідків не є вірогідним, а є обов'язковим за таких обставин та за таких умов.

Згідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Верховний Суд у постанові від 07 листопада 2018 року по справі №183/3811/16-ц зазначив, що справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання цього принципу є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Так, в ухвалі про відкриття провадження у справі від 10 липня 2018 року суд першої інстанції вирішив також питання про витребування від ТОВ «АГРОСЕРВІС БІЛИКІВЦІ» доказу - оригіналу договору оренди землі від 24.07.2017 року, укладеного між ОСОБА_3. та підприємством.

Зазначена ухвала, всупереч вимогам пункту 7 статті 84 ЦПК України, залишилась без виконання ТОВ «АГРОСЕРВІС БІЛИКІВЦІ» і про причини такого невиконання суд першої інстанції не повідомлено.

За правилами пункту 8 статті 84 ЦПК України у разі неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, а також за неподання таких доказів з причин, визнаних судом неповажними, суд застосовує до відповідальної особи заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом (тимчасове вилучення доказів для дослідження судом, штраф тощо).

Суд першої інстанції відповідні заходи не застосував.

В разі ненадання ТОВ «АГРОСЕРВІС БІЛИКІВЦІ» витребуваного доказу, і неможливості розгляду справи в зв'язку з цим, суд першої інстанції мав можливість витребувати його у державного реєстратора, проте всупереч вимогам частини 5 статті 12 ЦПК України не виконав свого обов'язку щодо сприяння учасникам справи судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

За таких обставин, суд першої інстанції договір оренди землі від 24.07.2017 року №112 не досліджував, обставини, що мають значення для розгляду справи про визнання правочину недійсним не з'ясував та як наслідок дійшов помилкового висновку про задоволення позову ОСОБА_3.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною 1 ст. 759 ЦК України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Частиною 2 ст. 792 ЦК України встановлено, що відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов'язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі».

За приписами статей 13, 14 Закону України «Про оренду землі» (далі - Закон) договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Умови договору оренди землі визначено у ст. 15 Закону України «Про оренду землі».

Вказані положення дають підстави для висновку про те, що підписуючи договір оренди землі, орендар та орендодавець мають бути обізнані та погоджуватись з його істотними умовами.

Про наявність волевиявлення особи та ознайомлення її зі змістом укладеного договору оренди землі свідчить підписання нею тексту такого договору.

Згідно із частиною першою статті 202, частиною третьою статті 203 ЦК України головною вимогою для правочину є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, а отже, основним юридичним фактом, що суд повинен установити, є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору.

Зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог чинності правочину є підставою недійсності відповідного правочину (ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України).

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції представник ТОВ «Агросервіс Біликівці» надав для огляду оригінал договору оренди землі від 24.07.20117 року №112, копію цього договору приєднано до матеріалів справи.

Як вбачається з договору оренди землі від 24.07.2017 року №112, цей договір підписаний усіма сторонами, у тому числі має місце підпис від імені ОСОБА_3

Окрім цього, відділом надання адміністративних послуг Могилів-Подільської міської ради надіслано на адресу Вінницького апеляційного суду копію примірника договору від 24.07.2017 року №112, який також підписано ОСОБА_3

Положеннями статті 204 ЦК України визначено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована.

Позивач обґрунтовуючи вимоги тим, що він не підписував спірний договір оренди, не заявляв клопотання про проведення у справі експертизи для встановлення дійсності його підпису на примірнику договору оренди землі.

При цьому, усі наведені ОСОБА_3 аргументи та подані докази дають привід виключно для припущення про підставність вимог позивача, вони не мають беззаперечної доказової сили та не доводять цих вимог.

У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов'язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із практикою ЄСПЛ за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб'єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об'єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов'язків сторін.

У відповідності до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред'явленого позову за загальним правилом покладається на позивача; за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов'язків.

Оскільки позивач посилається на те, що він не підписував договір оренди землі від 24.07.2017 року №112, то саме на нього покладається обов'язок довести цей факт, тому враховуючи встановлені обставини справи, наявність підписаного сторонами договору, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_3 не довів відсутність у нього волевиявлення на укладення договору оренди від 24.07.2017 року №112 на що він посилався як на підставу визнання договору оренди недійсним.

Разом з тим, вказані обставини залишились поза увагою суду першої інстанції. Фактично судом допущено однобічність у дослідженні доказів та не перевірено усіх обставин, на які посилалися сторони в обґрунтування своїх вимог і заперечень.

Судом не надано мотивування усім доводам сторін у справі, що є обов'язковим елементом справедливого судового розгляду (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Зазначене вище свідчить про неповне встановлення судом першої інстанції фактичних обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, що в свою чергу призвело до поверхового вирішення спору.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, як ухвалене за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, які зроблені з порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3.

Відповідно до положень ст. 141, п.п. «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, вважає за необхідне судовий збір, сплачений позивачем за подачу позовної заяви залишити за ним.

Згідно з квитанцією № ПН3216904 від 17 грудня 2018 року ТОВ «Агросервіс Біликівці» було сплачено судовий збір у розмірі 1057,2 грн., тому з позивача на користь ТОВ «Агросервіс Біликівці» необхідно стягнути вказану суму судового збору.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агросервіс Біликівці» задовольнити.

Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 07 листопада 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агросервіс Біликівці» про визнання договору оренди землі недійсним відмовити

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агросервіс Біликівці» 1057,20 грн. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий /підпис/ В.В. Оніщук

Судді /підпис/ С.Г. Копаничук

/підпис/ С.К. Медвецький

Згідно із оригіналом:

Головуючий В.В. Оніщук