Постанова

Іменем України

22 травня 2019 року

м. Київ

справа № 487/6592/15-ц

провадження № 61-4584св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення апеляційного суду Миколаївської області від 18 червня 2016 року у складі колегії суддів: Лівінського В. В., Данилової О. О., Шаманської Н. О.,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2015 року публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулось з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитом.

Позов мотивовано тим, що 25 квітня 2006 року уклав з ОСОБА_1 кредитний договір, за яким позичальнику було надано кредит у розмірі 6 000 євро, строком до 24 квітня 2013 року зі сплатою 10,50 % річних.

При цьому, по даному кредитному договору між банком, ОСОБА_1 (позичальник) та ОСОБА_2 (поручитель) укладено договір поруки.

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 порушує кредитні зобов`язання та має станом на 09 квітня 2015 року заборгованість у розмірі 247 075,55 грн, позивач просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку вказану заборгованість.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 23 грудня 2015 року позов задоволено. Стягнуто з відповідачів в солідарному порядку на користь банку заборгованість за спірним кредитним договором у розмірі 247 075,55 грн, а також судовий збір в розмірі по 1 235,38 грн з кожного.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 18 серпня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Заочне рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 23 грудня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення.

Позов ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором станом на 08 квітня 2015 року в розмірі 65 630,08 грн. Стягнуто з ПАТ «Укрсоцбанк» на користь ОСОБА_1 1 045,13 грн судового збору.

У задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 відмовлено.

Скасовуючи заочне рішення суду першої інстанції та задовольняючи частково позовні вимоги, апеляційний суд виходив з того, що розмір заборгованості по спірному кредитному договору підлягає стягнення з боржника в межах позовної давності. Судом першої інстанції безпідставно не прийнято заяву відповідача про застосування позовної давності. Звернувшись до суду з позовом 24 квітня 2015 року, ПАТ «Укрсоцбанк» пропустив встановлений законодавством строк для пред`явлення вимог до поручителя.

Короткий зміст вимог та доводів наведених у касаційній скарзі

14 вересня 2016 року ПАТ «Укрсоцбанк» подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду Миколаївської області від 18 серпня 2016 року та залишити в силі заочне рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 23 грудня 2015 року.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У січні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга аргументована тим, що суди неповно дослідили обставини справи, не надали їм належної правової оцінки, у зв`язку з чим дійшли помилкових висновків при вирішенні спору.

Зокрема, апеляційний суд помилково взяв до уваги заяву про застосування строків позовної давності, оскільки така заява повинна бути зроблена до ухвалення рішення судом першої інстанції. Крім того, строк позовної давності взагалі не може бути застосований до заборгованості по тілу кредиту - суми, яка була отримана від банку (без нарахованих відсотків).

Доводи особи, яка подала відзив

23 листопада 2016 року Бєловолов Г. А. подав заперечення на касаційну скаргу, у якому просить залишити без змін рішення суду апеляційної інстанції як таке, що ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що 25 квітня 2006 року між Акціонерним-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (який перейменовано в ПАТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, за яким банк надав відповідачу кредит у розмірі 6 000 євро, строком до 24 квітня 2013 року зі сплатою 10,50 % річних.

У цей же день, для забезпечення виконання цього договору між банком, ОСОБА_1 (позичальник) та ОСОБА_2 (поручитель) укладено договір поруки. При цьому, сторони визначили, що цей договір діє до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань (а. с. 12-13).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 не в повній мірі виконав зобов`язання за спірним кредитним договором.

При цьому, заборгованість за тілом кредиту станом на 09 квітня 2015 року склала 4 366,03 євро, що еквівалентно 111 494,99 грн, по відсоткам - 3 266,61 євро, що еквівалентно 83 419,28 грн.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заочним рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 23 грудня 2015 року стягнуто з відповідачів у солідарному порядку заборгованість яка виникла за кредитним договором.

З матеріалів справи вбачається, що у заяві про перегляд заочного рішення ОСОБА_1 зазначив про пропуск позивачем строку позовної давності.

Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 14 липня 2016 року дану заяву залишено без розгляду.

Оскаржуючи заочне рішення районного суду в апеляційному порядку, відповідачем ОСОБА_1 було заявлено про застосування строку позовної давності, посилаючись при цьому на наявність поважних причин його неявки у судове засідання до суду першої інстанції.

Районний суд, не повідомивши відповідача ОСОБА_1 належним чином про час і місце розгляду справи, фактично позбавив його права на подання заяви про застосування позовної давності до ухвалення судом рішення по суті спору. Внаслідок цього суд порушив принципи змагальності та рівності сторін, які є елементами права на справедливий судовий розгляд.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (частина третя статті 267 ЦК України).

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.

Відповідач, який не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень.

Якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви, відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції.

Той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14-ц (провадження № 14-59цс18).

Наведеним спростовуються доводи касаційної скарги про можливість розгляду апеляційним судом заяви про застосування позовної давності лише за умови її подання під час розгляду справи в суді першої інстанції до моменту винесення ним рішення.

За змістом статті 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до вимог статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

За загальним правилом, перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (частина перша статті 261 ЦК України).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Визначаючи початок перебігу строку позовної давності для пред`явлення вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором, термін дії якого визначено до 24 квітня 2013 року, апеляційний суд дійшов висновку, що відповідно до змісту кредитного договору, сторони встановили строк дії договору - до повного виконання сторонами зобов`язань за цим договором (п. 7.3).

Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов`язань, тобто внесення щомісячних платежів, що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.

Оскільки умовами договору між сторонами встановлені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути весь борг частинами, то право позивача вважається порушеним з моменту недотримання позичальником строку погашення кожного щомісячного платежу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Звернувшись до суду 24 квітня 2015 року позивач має право на стягнення платежів, строк внесення яких настав після 24 квітня 2012 року.

Відповідно до п. п. 1.1.1, 1.1.2 кредитного договору, позичальник мав погашати основну заборгованість по кредиту з червня 2006 року по квітень 2013 року щомісячно до 10 числа по 71 євро, а в квітні 2013 року 107 євро.

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку що розмір заборгованості по спірному кредиту підлягає стягненню в межах позовної давності з боржника ОСОБА_1 . Оскільки припинення поруки пов`язане зокрема із закінченням строку її чинності, а ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся з пропуском строку встановленим законодавством для пред`явлення вимог до поручителя, а тому суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відмову з задоволенні позову до ОСОБА_2 .

Аргументи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про залишення без задоволення касаційну скаргу та залишення без змін рішення апеляційного суду Миколаївської області від 18 серпня 2016 року, оскільки судове рішення є законним та обґрунтованим.

Керуючись статтями 409, 410, 415, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Миколаївської області від 18 серпня 2016 року залишити без змін.

Постава суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. М. Коротун

В. П. Курило