ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

11 лютого 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/5149/18

Головуючий у першій інстанції - Логвіна Т. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/89/19

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Лакізи Г.П., Скрипки А.А.

секретар: Позняк О.М., Поклад Д.В.

Позивач: ОСОБА_2

Відповідачі: ОСОБА_3, ОСОБА_4, приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Белова Ольга Степанівна

Особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_3

Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 12 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Белової Ольги Степанівни про тлумачення умов договору, визнання договору про внесення змін та доповнень до договору дарування частково недійсним, скасування рішення про державну реєстрацію (суддя Логвіна Т.В.), ухвалене о 09 год. 06 хв. у м.Чернігів, повний текст рішення складено 22 жовтня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2018 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом та просить витлумачити правочин - договір дарування 3/7 частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, посвідчений 27.12.1994 року Першою Чернігівською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 1-6742, зареєстрованого в Чернігівському міжміському бюро технічної інвентаризації 06.01.1995, в частині однозначного тлумачення предмету договору дарування 3/7 частин житлового будинку, як ідеальної частки без її виділу в натурі, а також окремо зазначити, що пункт Договору із текстом "відчужується: кімнати 1-5 1-6 пл. 7, 7 кв.м 13, 0 кв. м, кухня І пл. 7,1 кв. м, веранда І, пл. 6,3 кв.м, жилої площі 20,7 кв.м.», слід розуміти, як опис та/або перелік приміщень у складі житлового будинку в цілому, а не у складі 3/7 його частин. Також просить визнати частково недійсним Договір про внесення змін та доповнень до договору дарування 5/7 частин житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами укладений 23 липня 2015 року між ОСОБА_7 від імені якої діяла ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в частині дарування: кімнати 1-5, 1-6 пл. 7, 7 кв.м, 13 кв.м., кухні 1-7 пл. 7,1 кв.м, веранди І пл. 6,3 кв.м, житловою площею 20,7 кв.м, внесених змінами до пунктів. 1 і 2, а саме: пункту 1 словами: «з яких: 3/7 частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами складаються з: кімнати 1-5, 1-6 пл. 7,7 кв.м, 13 кв.м, кухні 1-7 пл. 7, 1 кв.м, веранд І пл. 6,3 кв.м, житловою площею 20,7 кв.м, а 2/7 (дві сьомих) частини - ідеально»; пункту 2 словами: «що складаються з: кімнати 1-5, 1-6 пл. 7,7 кв.м, 13 кв.м., кухні 1-7 пл. 7,1 кв.м., веранд І пл. 6,3 кв.м., житловою площею 20,7 кв.м», скасувати рішення приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Белової О.С. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 23096649 від 23.07.2015 щодо реєстрації в Державному реєстрі прав на нерухоме майно змін та поповнень до договору дарування 5/7 в частині запису до реєстру «Додаткові відомості»: 3/7 (три сьомих) частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами складаються з: кімнати 1-5, 1-6 пл. 7,7 кв.м, 13 кв.м., кухні 1-7 пл. 7,1 кв.м, веранд І пл. 6,3 кв.м, житловою площею 20,7 кв.м, а 2/7 (дві сьомих) частини - ідеально» та зобов'язати внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідні відомості про скасування.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідачі, допустивши зловживання своїми правами, незважаючи на висновки судів у спорі між сторонами щодо виділу, поділу часток у спільній частковій власності про відсутність реально виділеного майна в натурі, шляхом довільного тлумачення на власну користь змісту Договору дарування 3/7 частин житлового будинку та внесенням змін до Договору дарування 5/7 частин житлового будинку включили до складу 3/7 частин житлового будинку конкретно визначені приміщення, здійснили самовільний непропорційний до площі приміщень розподіл житлового будинку в натурі способом, який не передбачений законодавством, що призвело до значного зменшення обсягу майна у площі приміщень, і як наслідок до штучного зменшення 2/7 частин житлового будинку, які на праві спільної часткової власності належать позивачу, чим допустили порушення презумпції рівності часток у праві спільної часткової власності та позбавили ОСОБА_2 права власності на 2/7 частини житлового будинку в цілому - 37,1м2 житлової площі та 62,6м2 загальної площі.

Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 12 жовтня 2018 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Белової Ольги Степанівни про тлумачення умов договору, визнання договору про внесення змін та доповнень до договору дарування частково недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію - задоволено частково. Суд витлумачив правочин - договір дарування 3/7 частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, посвідчений 27.12.1994 року Першою чернігівською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 1-6742, зареєстрованого в Чернігівському міжміському бюро технічної інвентаризації 06.01.1995 записаного в реєстрову книгу № 117 за реєстровим № 5783, в частині однозначного тлумачення предмету договору дарування 3/7 частин житлового будинку, як ідеальної частки без її виділу в натурі, а також окремо зазначив, що пункт Договору із текстом "відчужується: кімнати 1-5 1-6 пл. 7, 7 кв.м 13, 0 кв. м, кухня І пл. 7,1 кв. м, веранда І, пл. 6,3 кв.м, жилої площі 20,7 кв.м.», слід розуміти, як опис та/або перелік приміщень у складі житлового будинку в цілому, а не у складі 3/7 його частин. Визнав частково недійсним Договір про внесення змін, та доповнень до договору дарування 5/7 (п'яти сьомих) частин житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, укладений 23 липня 2015 року між ОСОБА_7 від імені якої діяла ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в частині дарування: кімнати 1-5, 1-6 пл. 7, 7 кв.м, 13 кв.м., кухні 1-7 пл. 7,1 кв.м, веранди І пл. 6,3 кв.м, житловою площею 20,7 кв.м, внесених змінами до пунктів. 1 і 2, а саме: пункту 1 словами: «з яких: 3/7 (три сьомих) частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами складаються з: кімнати 1-5, 1-6 пл. 7,7 кв.м, 13 кв.м, кухні 1-7 пл. 7, 1 кв.м, веранд І пл. 6,3 кв.м, житловою площею 20,7 кв.м, а 2/7 (дві сьомих) частини - ідеально»; пункту 2 словами: «що складаються з: кімнати 1-5, 1-6 пл. 7,7 кв.м, 13 кв.м., кухні 1-7 пл. 7,1 кв.м., веранд І пл. 6,3 кв.м., житловою площею 20,7 кв.м». Скасував рішення приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Белової О.С. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 23096649 від 23.07.2015 щодо реєстрації в Державному реєстрі прав на нерухоме майно змін та поповнень до договору дарування 5/7 в частині запису до реєстру «Додаткові відомості»: 3/7 (три сьомих) частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами складаються з: кімнати 1-5, 1-6 пл. 7,7 кв.м, 13 кв.м., кухні 1-7 пл. 7,1 кв.м, веранд І пл. 6,3 кв.м, житловою площею 20,7 кв.м, а 2/7 (дві сьомих) частини - ідеально». В задоволенні інших позовних вимог позивачки суд відмовив.

Рішення суду мотивовано тим, що в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що, уклавши Договір про внесення змін до договору дарування шляхом внесення змін до складу часток, відповідачі фактично здійснили виділення майна в натурі у спосіб не передбачений законодавством та штучно змінили розмір часток співвласників у праві спільної часткової власності пропорційно до площі приміщень у житловому будинку, що суперечить встановленому законом порядку здійснення права спільної часткової власності та призвело до порушення права власності ОСОБА_2, внаслідок якого відбулося зменшення 2/7 (двох сьомих) частин у площі, що пропорційна до її частки. Виходячи з приписів ч. 1-4 ст.213 ЦК України позов в частині тлумачення умов договору, визнання договору про внесення змін та доповнень до договору дарування частково недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію обґрунтований та підлягає задоволенню. Вимоги про зобов'язання внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідні відомості про скасування рішення задоволенню не підлягають, оскільки дане рішення суду є підставою для внесення відповідних змін до реєстру.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати зазначене рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом порушено норми матеріального та процесуального права. ОСОБА_3 вважає, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення судом не було враховано рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 20.01.2016 року ухвалене у справі за позовом ОСОБА_8, ОСОБА_9 до ОСОБА_3 про визнання договору дарування частково недійсним та визнання права власності на частину будинку, яке було залишене без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 31.03.2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.06.2016 року. Обставини, встановлені у зазначених судових рішеннях, є приюдиційними та доведеними, а отже висновок суду про те, що набуття ОСОБА_3 права власності на спірне домоволодіння в розмірі 5/7 із визначенням конкретних приміщень, що становлять 3/7 частини домоволодіння, є законними та такими, що відповідають приписам ЦК України, при цьому ОСОБА_8 не являючись стороною оскаржуваного договору по справі не довела належними та допустимими доказами факту наявності порушення її прав та інтересів. Крім того за позицією відповідача ОСОБА_3 оспорювання договору дарування та внесених до нього змін від 23.07.2015 року вже були неодноразово перевірені судами всіх інстанцій на предмет його відповідності вимогам закону, але суд витлумачивши із порушенням приписів ст. 213 ЦК України його положення, прийшов до хибного висновку про можливість визнання останнього частково недійсним. Також ОСОБА_3 зазначає, що суд першої інстанції в порушення приписів ст. 263 ЦПК України, ухвалив оскаржуване рішення за його відсутності, не дослідивши всі наявні обставини та факти.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_8 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Позивач вказує, що аргументи апеляційної скарги щодо преюдиції передбаченої ст. 82 ЦПК України в даному випадку недоречні, оскільки у зазначених відповідачем рішеннях, судом не встановлювались обставини та факти, що мають значення у даній справі, так як предмет та підстави звернення були зовсім іншими. Жодне із зазначених відповідачем рішень не містить висновку суду, про те що : відповідачі мали право вносити зміни до складу майна; пропорційна відповідність площі приміщень спірного будинку до часток, що належали ОСОБА_2 та ОСОБА_3 судом не встановлювалась; правомірність внесення змін спірним Договором до складу майна та відокремлення часток за ознаками « реальна частка» «ідеальна частка» суд не розглядав; належність на праві власності ОСОБА_3 конкретно визначених приміщень не встановлювалась. Сама по собі наявність судових рішень у справах між тими самими сторонами з приводу їх спільного майна, не є підставою для відмови у спорі, що виникає згодом. Крім того, відповідно до ч. 7 ст.82 ЦПК України, правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов»язковою для суду.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону не відповідає судове рішення суду першої інстанції.

По справі встановлено, що Згідно технічного паспорту Чернігівського МБТІ житловий будинок за адресою АДРЕСА_1, має загальну площу 62,6м2, в тому числі 37,1м2 житлової площі, який за планом складається з приміщень: (1-1) - кухні площею 8,0м2, (1-2) - коридору площею 4,1м2, (1-3) - кімнати площею 10,4м2, (1-4) - кімнати площею 6.0м2, (1-5) - кімнати площею 7,7м2, (1-6) - кімнати площею 13,0м2, (1-7) - кухні площею 7,1 м2, (І) - веранди площею 6,3м2, а також надвірні споруди: «В» - льох цегляний; «Б» - сарай дерев'яний; «Д» - сарай дерев'яний; «Г» вбиральня дерев'яна.

Співласниками цього будинку є ОСОБА_2 та ОСОБА_3

У власності позивачки перебуває 2/7 частини зазначеного домоволодіння, набутого нею у власність на підставі договору дарування від 30 листопада 2007 року. Зазначені частки подаровані їй ОСОБА_9, який отримав у спадщину 2/7 частин житлового будинку з надвірними спорудами на підставі заповіту, посвідченого Першою Чернігівською державною нотаріальною конторою 01.06.1999 р., згідно свідоцтва про право на спадщину від 07.09.2007 року.

Інша частина будинку, а саме 5/7 частини належали ОСОБА_7, з яких 3/7 частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами набуті у власність на підставі Договору дарування, посвідченого 27.12.1994 року Першою Чернігівською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 1-6742, а 2/7 частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами набуті у власність на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 17.02.2009 року Першою Чернігівською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 2-932. Право власності на 2/7 частини житлового будинку зареєстровано 19.03.2009 в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним № 18516575.

Відповідно до Договору дарування, посвідченого 27.12.1994 року та укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , ОСОБА_6 подарувала, а ОСОБА_7 прийняла в дар 3/7 частини житлового будинку з надвірними будівлями. Вказаний будинок набутий дарувальником на підставі: рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 26.04.1974 року та зареєстрований в Чернігівському МБТІ 20.12.1994 року за № 5783; договору дарування, посвідченого першою Чернігівською держнотаріальною конторою 15.10.1982 року за № 1-67 та зареєстрованого в Чернігівському МБТІ 22.10.1982 року за № 5783. Зазначено, що відчуджуються кімнати 1-5,1-6 пл.7.7. кв.м.,13.0 кв.м., кухню пл.7.1 кв.м., веранда 1 пл.6.3 кв.м.,жилої площі 20.7 кв.м.

01 квітня 2011 року ОСОБА_7 передала у власність ОСОБА_3 належні їй на праві власності 5/7 частини будинку на підставі Договору дарування, право власності зареєстроване в державному Реєстрі 12.04.2011, номер запису 5783, реєстраційний № 18516575.

Згідно пункту 1 Договору дарування від 01.04.2011 Дарувальник безоплатно передає у власність обдарованого, належні їй на праві власності 5/7 (п'ять сьомих) частин житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, (надалі по тексту - Нерухоме майно). Житловий будинок, 5/7 (п'ять сьомих) частин якого відчужуються, дерев'яний, літ.»А-1», має в цілому 37,1 кв.м. житлової площі, 62,6 кв.м. загальної площі. З надвірних споруд є: сарай, дерев'яний літ. «Б», погреб, цегляний, літ. 1«В», сарай, дерев'яний, літ. «Д», вбиральня, дерев'яна, літ. «Г».

Згідно пункту 2 Договору дарування від 01.04.2011 Нерухоме майно належить дарувальнику таким чином: 3/7 (три сьомих) частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами належать дарувальнику на підставі Договору дарування, посвідченого 27.12.1994 Першою чернігівською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 1-6742, зареєстрованого в Чернігівському міжміському бюро технічної інвентаризації 06.01.1995, записаного в реєстрову книгу № 117 за реєстровим № 5783; 2/7 (дві сьомих) частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами належать дарувальнику на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 17.02.2009 Першою чернігівською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 2-932. Право власності на 2/7 (дві сьомих) частини житлового будинку, зареєстровано 19.03.2009 в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним № 18516575, згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 22207644, виданого Комунальним підприємством «ЧМБТІ» Чернігівської.обласної ради, номер запису 5783 в книзі № 117.

23 липня 2015 року між ОСОБА_7 від імені якої діяла ОСОБА_4 та ОСОБА_3 був укладений Договір про внесення змін та доповнень до договору дарування 5/7 (п'яти сьомих) частин житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, про наступне: 1. Сторони дійшли згоди внести зміни та доповнення до першого абзацу пункту 1. Договору дарування та викласти його в наступні редакції: 1. Дарувальник безоплатно передає у власність обдарованого належні їй на праві власності 5/7 (п'ять сьомих) частин житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, з яких: 3/7 (три сьомих) частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами складаються з: кімнати 1-5, 16 пл.7,7 кв.м, 13 кв.м., кухні 1-7 пл. 7,1 кв.м., веранд І пл. 6,3 кв.м., житловою площею 20,7 кв;м., а 2/7 (дві сьомих) частини - ідеально. 2. Сторони Дійшли згоди доповнити пункт 2. Договору дарування наступним: «що складаються з: кімнати 1-5, 16 пл. 7,7 кв.м, 13 кв.м., кухні 1-7 пл: 7,1 кв.м., веранд І пл. 6,3 кв.м., житловою площею 20,7 кв.м. та викласти пункт 2. Договору дарування в наступній редакції: 2. Нерухоме майно належить дарувальнику таким чином: 3/7 (три сьомих) частини, житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що складаються з кімнати 1-5, 16 пл. 7,7 кв.м, 13 кв.м., кухні 1-7 пл. 7,1 кв.м., веранд І пл. 6,3 кв:м., житловою площею 20,7 кв.м., належать дарувальнику на підставі Договору дарування, посвідченого 27.12.1994 Першою чернігівською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 1-6742, зареєстрованого в Чернігівському міжміському бюро технічної інвентаризації 06.01.1995, записаного в реєстрову книгу № 117 за реєстровим № 5783; 2/7 (дві сьомих) частини житлового будйнку з надвірними будівлями та спорудам належать дарувальнику на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 17.02.2009 Першою чернігівською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 2-932. Право власності на 2/7 (Дві сьомих) частини житлового будинку, зареєстровано 19.03.2009 в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним № 18516575, згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 22207644, виданого Комунальним підприємством «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради, номер запису 5783.

Звертаючись до суду з позовом позивачка просила суд витлумачити правочин - договір дарування 3/7 частин житлового будинку з надвірними будівлями укладеного 27.12.1994 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в частині що стосується однозначного тлумачення предмету договору дарування 3/7 частин житлового будинку, як ідеальної частки без виділу в натурі, а також з зазначенням того, що зазначені в договорі дарування кімнати є лише описом, а не конкретними кімнатами які за цим договором відчуджуються. Зазначаючи що на підставі помилкового тлумачення умов вказаного договору були внесені оспорювані зміни від 23 липня 2015 року до договору дарування від 01 квітня 2011 року укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 порушивши її права як співвласника будинку та зменшивши таким чином площу що припадає на її частку.

Відповідно до 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 213 ЦК України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину.

Правила тлумачення змісту правочину визначені в частинах 3, 4 ст. 213 ЦК України, згідно з якими при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін.

Якщо за правилами, встановленими ч. 3 цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Аналіз вищевказаних положень закону свідчить, про те, що суд наділений повноваженнями вирішувати позовні вимоги щодо тлумачення правочину лише за наявності спору, тобто коли сторони мають різне уявлення щодо свого волевиявлення або волевиявлення іншої сторони.

Отже, тлумаченням правочину є встановлення його змісту відповідно до волевиявлення сторін при його укладенні, усунення неясностей та суперечностей у трактуванні його положень.

Підставою для тлумачення судом угоди є наявність спору між сторонами угоди щодо її змісту, невизначеність і незрозумілість буквального значення слів, понять і термінів тексту всієї угоди або її частини, що не дає змогу з'ясувати дійсним зміст угоди або її частини, а волевиявлення сторони правочину не дозволяє однозначно встановити її намір.

Тобто, у розумінні наведених приписів, на вимогу однієї або двох сторін договору суд може постановити рішення про тлумачення змісту цього договору без зміни його умов. При цьому, зважаючи на те, що метою тлумачення правочину є з'ясування змісту його окремих частин, який складає права та обов'язки сторін, тлумачення слід розуміти як спосіб можливості виконання сторонами умов правочину, тому тлумачення договору можливе до початку виконання сторонами його умов.

Таким чином, виходячи з норм права щодо можливості тлумачення правочину та обставин справи, апеляційний суд вважає, що ОСОБА_7, як сторона договору дарування укладеного 27.12.1994 року реалізувала волевиявлення сторін правочину щодо дійсного предмету договору, уклавши договір дарування від 01.04.2011 року 5/7 частин будинку в АДРЕСА_1 та в послідуючому внісши зміни до вказаного договору 23.07.2015 року. Також суд враховує, що договір дарування від 27.12.1994 року був укладений між донькою та матір»ю. Крім того, предметом судового розгляду вже були позовні вимоги ОСОБА_8, в задоволенні яких їй було відмовлено, щодо визнання права власності за останньою на окремі частини домоволодіння як члена сім»ї забудовника який приймав участь у їх будівництві, в тому числі і прибудови позначеної літ. А-2 в технічному паспорті, яка і є кімнатами під № 1-7 та 1-6 в плані будинку та які були подановані ОСОБА_7

Таким чином, у сторін договору дарування від 27.12.1994 року не виникало спору, неясностей та суперечностей у трактуванні його положень, умови його вони виконали, а отже у суду першої інстанції були відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 яка не є стороною зазначеного договору і не може на власний розсуд та у спосіб зазначений у позовній заяві, вважати що волевиявлення сторін договору дарування від 27.12.1994 року було іншим ніж це передбачено умовами договору та порушувало її права, ще за довго до набуття нею у власність 2/7 будинку АДРЕСА_1.

Згідно ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - обов'язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта.

Як на підставу для задоволення позовних вимог щодо визнання договору про внесення змін та доповнень до договору дарування частково недійсним позивачка посилається на встановлені обставини судовоми рішеннями, а саме рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 15 червня 2012 року ухваленого у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про виділення в натурі частки житлового будинку із спільної часткової власності та рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 27.09.2013 року ухваленого у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про виділення в натурі 5/7 частин житлового будинку.

Аналіз змісту зазначених вище судових рішень свідчить, що предмет позовів ОСОБА_3 стосувався реального розподілу будинку та припинення спільної власності та поділу лише тієї частини будинку, яка входила до спадкової маси та була успадкована спадкоємцями ОСОБА_6 та в подальшому набута ОСОБА_2 і ОСОБА_3 у власність по 2/7 кожним. Підставою для відмови у реальному поділі будинку була відсутність необхідної площі для виділення в окреме житло частини, що припадала на 2/7 частини будинку та належали ОСОБА_2 у праві спільної часткової власності. Тому ці рішення не мають преюдиціального значення для вирішення вказаної справи та не можуть бути підставами для задоволення позовних вимог позивачки.

Натомість позивачем в порушення вимог ч. 6 ст. 174 ЦПК України не вказані всі відомості, необхідні для правильного вирішення спору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, як на підставу скасування рішення суду першої інстанції посилається на не повне з»ясування всіх обставин справи та не врахування усіх судових рішень, що стосуються предмету спору та які були ухвалені за участю позивачки ОСОБА_2 та відповідача ОСОБА_3

Так, рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 20.01.2016 року ухвалене у справі за позовом ОСОБА_8, ОСОБА_9 до ОСОБА_3 про визнання договору дарування частково недійсним та визнання права власності на частину будинку, яке було залишене без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 31.03.2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.06.2016 року. Вказаними судовими рішеннями було відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2.в тому числі і щодо визнання договору про внесення змін та доповнень від 23.07.2015 року до договору дарування від 01.04.2011 року недійсним. При цьому судовими рішеннями було встановлено що набуття ОСОБА_3 права власності на спірне домоволодіння в розмірі 5/7 із визначенням конкретних приміщень що становлять 3/7 частини домоволодіння є законними та такими, що відповідають приписам ЦК України, при цьому ОСОБА_8 не являючись стороною оскаржуваного договору по справі не довела належними та допустимими доказами факту наявності порушення її прав та інтересів.

Зазначені судові рішення не були предметом дослідження суду першої інстанції, що призвело до ухвалення невірного рішення, оскільки підстави для визнання договору про внесення змін та доповнень від 23.07.2015 року до договору дарування від 01.04.2011 року недійсним та підстави для визнання договору про внесення змін та доповнень від 23.07.2015 року до договору дарування від 01.04.2011 року частково недійсним є невідповідність площі, яка припадає на 2/7 частини будинку, що належить ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності. Вказана невідповідність виникла внаслідок включення до належних ОСОБА_3 3/7 частин конкретних кімнат.

Не заслуговує на увагу суду позиція позивачки , що при визнанні договору про внесення змін та доповнень від 23.07.2015 року до договору дарування від 01.04.2011 року недійсним нею ставилось питання про визнання права власності за нею на окремі частини домоволодіння як члена сім»ї забудовника який приймав участь у їх будівництві, в тому числі і прибудови позначеної літ. А-2 в технічному паспорті, яка і є кімнатами під № 1-7 та 1-6 в плані будинку та які були подановані ОСОБА_7, а під час розгляду вказаної справи нею висуваються вимоги щодо недійсності зазначених вище доповнень до договору дарування від 01.04.2011 року через невірне тлумачення його умов. Вказана позиція суперечить встановленим рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 20.01.2016 року обставинам, які є преюдиційними в даній справі.

Отже доводи апеляційної скарги підлягають задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Щодо клопотання представника відповідача про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу, апеляційний суд враховує наступне.

Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для цілей розподілу витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, втому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно договору про надання правничої (правової) допомоги від 1 листопада 2018 року адвокат ОСОБА_12 зобов'язується надавати ОСОБА_3 юридичну допомогу в цивільній справі, щодо визнання частково недійсним договору дарування, а також в інших справах, що виникають із даної.

Відповідно до розрахунку суми гонорару за надану правничу допомогу до договору про надання правничої (правової) допомоги адвокатом надано послуги: попередня консультація щодо характеру спірних правовідносин, вивчення та правовий аналіз матеріалів справи загальна вартість 1669,2 грн; підготовка процесуальних документів загальна вартість 3338,40 грн; участь в судовому засіданні в суді першої інстанції - загальна вартість 1669,20 грн. Згідно квитанції №81 від 22.01.2019 року ОСОБА_3 сплатив за надання правової допомоги 6000 грн.

Враховуючи характер спірних відносин, ступінь складності справи, час, витрачений адвокатом на участь у судовому засіданні апеляційного суду, що становив близько двох години, колегія суддів вважає за доцільне зменшити суму заявлених до відшкодування витрат адвоката та стягнути з позивача на користь відповідача 2000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Крім того, виходячи з приписів ч.13 ст.141 ЦПК України ухвалюючи нове рішення суд апеляційної інстанції змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до копії пенсійного посвідчення серії ААЇ №700841 ОСОБА_2 є інвалідом 2 групи загального захворювання ( а.с.22), отже сплачений судовий збір за апеляційний розгляд справи в розмірі 3171 гривень підлягає стягненню з держави на користь ОСОБА_3

Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 376 ч.1 п.4, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 12 жовтня 2018 року скасувати.

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Белової Ольги Степанівни про тлумачення умов договору, визнання договору про внесення змін та доповнень до договору дарування частково недійсним.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 2000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Компенсувати ОСОБА_3 за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України 3171 грн судового збору за апеляційний розгляд справи.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Судді: