Справа № 338/433/18
Провадження № 22-ц/4808/90/19
Головуючий у 1 інстанції Круль І. В.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

Головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів: Василишин Л.В., Фединяка В.Д.,

секретаря Мельник О.В.

за участю представника апелянта ОСОБА_1, позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Богородчанського районного суду, ухвалене суддею Круль І.В. 06 листопада 2018 року в с-щі Богородчани Івано-Франківської області, повний текст якого складено 14 листопада 2018 року,

в с т а н о в и в :

У квітні 2018 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди.

Заявлені вимоги мотивує тим, що 02 січня 2018 року біля 22 год. 30 хв. відповідач, який є її рідним братом, та з яким вона перебуває в неприязних стосунках через успадкування майна їхньої бабусі, перебуваючи на території належного їй будинковолодіння (садиби) АДРЕСА_1, умисно пошкодив її майно, розбивши склопакети в п'ятьох вікнах житлового будинку та діодний прожектор з датчиком руху. Такою протиправною поведінкою відповідачем заподіяно їй також і моральну шкоду, яка полягала в душевних стражданнях та переживаннях, вимушених змінах у життєвих планах та стосунках, розмір якої оцінює у 10 000 грн.

Просить стягнути з відповідача на її користь 1968,00 грн завданих матеріальних збитків, 10000,00 грн моральної шкоди та 4908,00 грн судових витрат.(а.с.2-3)

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 07 серпня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 1218,00 грн. матеріальних збитків, 1000,00 грн. моральної шкоди та 4908,00 грн. судових витрат, всього 7126,00 грн. (а.с.126-127)

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на невідповідність рішення суду вимогам чинного законодавства України. Зазначає, що судом не враховано всі фактичні обставини справи, невірно застосовано норми процесуального та матеріального права, в повному обсязі не з'ясовано обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Апелянт не погоджується з висновком суду проте, що ним заподіяно шкоду позивачу, оскільки у висновку інспектора СРПП №3 Богородчанського ВП ГУНП в Івано-Франківській області Порохницької Н.В., не дослідженого в судовому засіданні, не доведено неправомірність його дій. Судом з невідомих причин не викликано та не допитано інспектора, котрим проведено перевірку по заяві позивача та свідка ОСОБА_5, які могли б спростувати факти, наведені як позивачем так і судом при вирішенні даного спору. Натомість покази свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7, на яких фактично ґрунтується рішення, є безпідставними, так ці особи є родичами позивачки, що не відповідає положенням ст.81,82 ЦПК України.

Крім того, суд не з'ясував чим підтверджується заподіяння позивачу моральних та фізичних страждань чи втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду, а також інші обставини справи, що мають значення для вирішення спору.

Просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити. (а.с.132-134).

Рішення суду в апеляційному порядку ОСОБА_2 не оскаржила.

26 грудня 2018 року ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, у якій посилається на необґрунтованість доводів апеляційної скарги та недоведеність їх належними та допустимими доказами. Зазначає, що відповідач, з яким вона перебуває у тривалих неприязних відносинах, пошкодив майно після спровокованого ним конфлікту з її чоловіком, в його присутності, очевидцем чого був свідок ОСОБА_6, які допитані судом першої інстанції та надали відповідні показання. Натомість відповідач не надав суду жодних доказів щодо своєї непричетності до вказаної події, не скористався процесуальними правами, як це визначено ч.3 ст.81 ЦПК України. Також зазначає, що згідно з практикою Європейсього Суду з прав людини порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права. (справи «Войтенко проти України», «Науменко проти України») Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін. (а.с.145).

Вислухавши пояснення представника апелянта, позивача, доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст.367 ЦПК України законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає її необгрунтованою, виходячи з таких підстав.

В силу ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, але апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ст.263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником житлового будинку АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі-продажу від 12.10.2015 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 20.10.2015 року. (а.с.6-7,8)

Судом також встановлено, що сторони перебувають у неприязних відносинах.

02 січня 2018 року біля 22 год. 30 хв. відповідач ОСОБА_3, який є рідним братом позивача ОСОБА_2, і з яким вона перебуває в неприязних стосунках у зв»язку з відчуженням на її користь майна померлою їхньою бабусею, знаходячись на території належного позивачу будинковолодіння АДРЕСА_1, розбив склопакети в п'ятьох вікнах її житлового будинку та діодний прожектор, що освітлював територію будинковолодіння та житловий будинок.

Зі змісту висновку інспектора СРПП №3 Богородчанського ВП ГУНП в Івано-Франківської області Порохницької Н.В. від 01.02.2018 року встановлено, що 02.01.2018 року зі служби 102 до чергової частини Богородчанського ВП ГУНП в Івано-Франківській області надійшло повідомлення про те, що за адресою АДРЕСА_1 відомий побив вікна. Виїздом на місце події встановлено, що ОСОБА_7 звернувся до Богородчанського ВП ГУНП в Івано-Франківській області із письмовою заявою про те, що 02.01.2018 року, близько 22.30 год швагро ОСОБА_3, з яким перебуває в неприязних відносинах пошкодив вікна в будинку, який належав бабусі його дружини та 03.01.2018 року близько 05.00 вчинив за місцем проживання конфлікт, в ході якого висловлював погрози в його сторону. Даний факт заперечується відповідачем. В ході проведення перевірки із ОСОБА_3 інспектором проведено профілактичну бесіду та винесено офіційне застереження про неприпустимість антигромадської поведінки. (а.с.14)

Судом допитано свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7 (чоловік позивача), які надали показання про те, що саме відповідач 02 січня 2018 року вночі, знаходячись на території будинковолодіння АДРЕСА_1, розбив склопакети в п'ятьох вікнах житлового будинку, який належить ОСОБА_2

Свідок ОСОБА_6 02 січня 2018 року приблизно о 22.30 год. ішов на зустріч до дочки позивачки. Побачив, чоловіка, якого упізнав як дядька дочки ОСОБА_2 - ОСОБА_3. Відповідач розбив ліхтар, потім вікна предметом, схожим на відро.

Свідки ОСОБА_8 (мати відповідача) та ОСОБА_5 (батько відповідача) надали показання, що син знаходився вдома за їх місцем проживання, що виключає факт завдання ним шкоди позивачу.

На підтвердження завданих матеріальних збитків позивачем представлено висновок експертного дослідження від 25.01.2017 року. За результатами проведеного оціночно-будівельного дослідження вартість монтажу склопакетів в будинку АДРЕСА_1 з урахуванням матеріалів і роботи становить 1218 грн. (а.с.17-22).

Доказів щодо вартості пошкодженого діодного прожектора з датчиком руху позивачем не представлено.

Задовольняючи частково позов, суд виходив з положень частин 1 та 2 ст. 1166 , 1167, 1192 ЦК України встановивши, що пошкодження склопакетів в п'ятьох вікнах житлового будинку позивача мало місце з вини відповідача, дійшов висновку про наявність підстав для відшкодування матеріальної шкоди та пов'язаної з нею моральної шкоди. Визначаючи розмір відшкодування матеріальної шкоди, суд, з урахуванням висновку експертного дослідження за результатами оціночно-будівельного дослідження, виходив з відсутності будь-яких належних доказів щодо вартості пошкодженого діодного прожектора з датчиком руху, а тому сума яка підлягає стягненню з відповідача становить 1218 грн. Враховуючи, що позивач перенесла душевні страждання, переживання за скоєне відповідачем пошкодження її майна, вимушені зміни у життєвих планах і стосунках, майновий стан сторін, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, суд, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, визначив розмір моральної шкоди у 1000 грн, стягнувши цю суму користь позивача.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується апеляційний суд з огляду на таке.

Згідно з Конституцією України кожен громадянин має право володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України).

Статтею 386 ЦК України передбачено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Згідно з частиною першою та пунктом 1 частини другої статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини (частина друга статті 1166 ЦК України).

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв'язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Відповідно до положень статей 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З огляду на наведене, цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов'язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.

Таким чином, встановивши, що внаслідок умисного пошкодження віконних склопакетів у належному ОСОБА_2 на праві власності будинку, з вини відповідача, позивачу завдано майнової шкоди в сумі 1218 грн, факт завдання якої та її розмір ОСОБА_3 спростовано не було, тому суд дійшов обґрунтованого висновку про покладення на відповідача обов'язку з відшкодування цієї шкоди.

Суд вірно не прийняв до уваги показання допитаних у якості свідків батьків відповідача, оскільки об»єктивно встановлено у судовому засіданні, що з позивачем вони перебувають у неприязних стосунках через непорозуміння у майнових питаннях.

При тому цілком вірно оцінені та прийняті до уваги показання свідка ОСОБА_6, який у суді пояснив, що він знайомий з відповідачем, упізнав його та був очевидцем факту пошкодження майна позивача саме відповідачем у зазначений позивачем час.

Крім того, із матеріалів та висновку інспектора національної поліції встановлено, що повідомлення про подію надійшло саме 02.01.2018р. о 22:27 год. про побиття вікон відомою особою.

Відповідно до частини першої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Частиною першою статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У відповідності до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Отже, вирішуючи позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди, суд з урахуванням розумності і справедливості, правильно визначив розмір моральної шкоди, завданої відповідачем пошкодженням майна позивача, яка підлягає відшкодуванню, оскільки саме відповідач ОСОБА_3 вчинив протиправну поведінку, заподіявши матеріальну шкоду позивачу, тому має місце причинний зв'язок між шкодою яка настала та його діями, та вина останнього.

Доводи апеляційної скарги про недоведеність позивачем вини апелянта у завданні шкоди безпідставні, оскільки згідно зі статтею 1166 ЦК України обов'язок доказування відсутності вини у заподіяній шкоді покладено саме на відповідача.

Крім того, судом не приймаються доводи апелянта про те, що набуття майна позивачем, а саме будинку, у якому пошкоджені вікна, оспорюється відповідачем в судовому порядку, тому суд помилково вважав будинок власністю позивача. Враховуючи те, що зазначений будинок зареєстрований на праві власності за позивачем на підставі договору купівлі-продажу і цей договір на час події (пошкодження майна) не визнаний недійсним, а суду не представлені докази про перехід права власності на цей будинок до іншої особи, тому посилання апелянта значення для вирішення даного спору не мають.

Будь яких інших належних та допустимих доказів для спростування висновків суду першої інстанції, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно до ст. 376 ЦПК України, апелянтом не представлено.

За таких обставин суд дійшов висновку, що підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Богородчанського районного суду від 06 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13 лютого 2019 року.

Головуючий І.О. Максюта

Судді: Л.В. Василишин

В.Д. Фединяк