Єдиний унікальний номер 725/2578/18
Номер провадження 2/725/394/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.09.2019 року м. Чернівці

Суддя Першотравневого районного суду м. Чернівці Федіна А.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову та витребування доказів в рамках судового розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2018 року позивач звернулась до суду з вище вказаним позовом та просила стягнути з відповідачів на її користь заборгованість за договором позики в сумі 2719666 грн., а також судовий збір.

Одночасно з позовною заявою, позивач подала до суду заяву про забезпечення позову в якій просила накласти арешт на все належне відповідачам майно в межах заявлених позовних вимог.

Ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 25.07.2018 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

Разом з тим, в процесі судового розгляду даного спору позивач знову звернулась до суду з заявою про забезпечення позову, в даному випадку вже шляхом накладення арешту на 67/100 ідеальних часток будинковолодіння по АДРЕСА_1 , а також просила витребувати з Чернівецького апеляційного суду належним чином завірену копію постанови від 16.01.2019 року у справі №727/87771/17 на підставі якої за ОСОБА_4 визнано право власності на вказане нерухоме майно.

В обґрунтування вказаної заяви посилалась на те, що постановою Чернівецького апеляційного суду від 16.01.2019 року за відповідачем ОСОБА_4 визнано право власності на вказане нерухоме майно, проте вона не була учасником вказаної справи, а тому просила витребувати з суду апеляційної інстанції вказане судове рішення. Також, вважає, що з метою забезпечення задоволення її позовних вимог про стягнення заборгованості слід накласти арешт на вказану вище частку, що належить відповідачу ОСОБА_4 , враховуючи ціну позову - 2719666 грн. та відповідно розмір заборгованості у валютному еквіваленті, що становить 71500 доларів США.

Так, за змістом ч. 1 ст. 84 ЦПК України, учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї. У клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

Разом з тим, відповідне клопотання позивача про витребування доказів вказаним вимогам не відповідає та задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Так, Інструкцією з діловодства у місцевих загальних судах, затвердженій наказом Державної судової адміністрації України від 17 грудня 2013 року №173, з подальшими змінами, передбачено, що після розгляду судом апеляційної інстанції апеляційних скарг, матеріали судової справи повертаються до суду першої інстанції, у зв`язку чим оригінал судового рішення, про витребування копії якого клопоче позивач, знаходиться в матеріалах судової справи в суді першої інстанції

Крім того, за змістом ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Таким чином, доказом належності особі на праві власності нерухомої речі, в даному випадку 67/100 ідеальних часток будинковолодіння, є відповідна Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 затверджено Порядок

надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Разом з тим, позивачем в порушення вимог ст. 82 ЦПК України у заяві про витребування доказів не вказано які саме заходи нею вживались з метою отримання доказів належності ОСОБА_4 вказаної частки будинковолодіння та про причини неможливості отримання відповідного доказу.

З урахуванням наведеного, зокрема відсутності відомостей, що у володінні Чернівецького апеляційного суду знаходяться докази про витребування яких клопоче позивача, а також про вжитті нею заходи з метою отримання такого доказу самостійно та про неможливість доведення належності ОСОБА_4 нерухомого майна в інший спосіб окрім як шляхом витребування копії судового рішення, суд приходить до висновку про відсутність підстав для витребування з Чернівецького апеляційного суду копії постанови від 16.01.2019 року у справі №727//8771/17 про що клопотала позивач.

Вирішуючи заяву позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту на 67/100 ідеальних часток будинковолодіння по АДРЕСА_1 , суд приходить до наступних висновків.

Так, у відповідності до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом ст. 153 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Пунктом першим ч. 1 ст. 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

З системного аналізу вище вказаних норм законодавства в сукупності з правовою позицією Верховного суду у постанові 10 квітня 2019 року цивільній справі № 554/1893/17 та роз`ясненнями Пленуму Верховного суду України у постанові №9 від 22.06.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» вбачається, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

За наслідками розгляду заяви встановлено, що позивач не надала суду доказів існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову та сам по собі факт набуття одним із відповідачів, які за позовними вимогами є солідарними боржниками, права власності на нерухоме майно не є достатньою підставою для забезпечення позову шляхом арешту його майна.

Крім того, позивачем не надано суду доказів реєстрації права власності за ОСОБА_4 на 67/100 ідеальних часток будинковолодіння по АДРЕСА_1 , що ставить під сумнів доведеність факту володіння відповідачем вказаним майном.

За таких обставин відсутні підстави для задоволення заяви позивача про забезпечення позову.

На підставі вище викладеного та керуючись ст.ст. 4, 5, 7, 19, 26-30, 34, 83, 84, 128, 149-153, 258, 260, 272, 353 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

В задоволені заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову та витребування доказів - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів до Чернівецького апеляційного суду або через Першотравневий районний суд м.Чернівці в той самий строк в порядку визначеному главою першою розділу п`ятого та п. 15.5 розділу тринадцятого ЦПК України.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці А. В. Федіна