Дата документу 20.09.2019 Справа № 310/3773/17
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 310/3773/17Головуючий у 1-й інстанції Дністрян О.М. Повний текст рішення складено 18.05.2019 року.
Пр. № 22-ц/807/2395/19Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Подліянової Г.С.,Кочеткової І.В.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 08 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей

ВСТАНОВИВ:

У червні 2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду із вищезазначеним позовом (а.с.1), в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку відповідача щомісячно, починаючи з дня подачі позову і до досягнення дітьми повноліття.

В обґрунтування свого позову позивач зазначала, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 11.03.2003 року. На даний час шлюб між ними розірвано. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 Діти проживають з нею та знаходяться на її утриманні.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначений суддя суду першої інстанції Дністрян О.М. (а.с. 8).

Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 12) провадження у цій справі відкрито.

Заочним рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 31 серпня 2017 року (а.с. 22-23) позовні вимоги було задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти у розмірі 1/3 всіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 23 червня 2017 року, і до досягнення дітьми повноліття, а також в дохід держави судовий збір в розмірі 640,00 грн.

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 14 лютого 2019 року (а.с. 81-82) вищезазначене заочне рішення суду першої інстанції у цій справі скасовано в порядку задоволення заяви відповідача про його перегляд (а.с.130), справу призначено до розгляду в загальному порядку.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 08 травня 2019 року (а.с. 118-120) позовну заяву ОСОБА_3 у цій справі задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини всіх видів доходів відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 23 червня 2017 року та до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 124-125) просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення по суті вимог, зменшивши частину аліментів, яка підлягає стягненню.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29.12.2017 року №452/2017 ліквідовано зокрема: Апеляційний суд Запорізької області та утворено Запорізький апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Запорізьку область з місцезнаходженням у місті Запоріжжі.

Указом Президента України № 297/2018 від 28.09.2018 «Про переведення суддів» судді Апеляційного суду Запорізької області переведені до Запорізького апеляційного суду, який почав роботу з 05 жовтня 2018 року.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Кочеткову І.В. та Маловічко С.В. (а.с. 129).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 22 липня 2019 року (а.с. 140).

В автоматизованому порядку у цій справі суддею Поляковим О.З. замінено суддю Кочеткову І.В. у зв`язку із тривалою відпусткою останньої (а.с. 142-143).

Ухвалою апеляційного суду (а.с. 144) дану справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 1 ЦПК України.

В силу вимог ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Позивач ОСОБА_3 не скористались своїм правом на подачу апеляційному суду відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом.

Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

У період з 30.07.2019 року по 30.08.2019 року суддя-доповідач перебувала у відпустці (а.с. 149).

В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

В автоматизованому порядку у цій справі суддями Подліяновою Г.С. та Кочетковою І.В. замінено суддів Полякова О.З. та Маловічко С.В. у зв`язку із тривалими відпусткою та хворобою останніх (а.с. 150-151).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено, що позивач ОСОБА_3 із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції погодилась, останнє в апеляційному порядку, у тому числі в частині відмови, не оскаржувала.

Відповідач ОСОБА_1 оскаржує рішення суду першої інстанції лише в частині задоволення позовних вимог позивача у цій справі, та зокрема саме розміру аліментів на двох дітей позивача.

При вищевикладених обставинах, апеляційний суд переглядає законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у цій справі лише в мажах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 і лише в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, - в частині задоволення позовних вимог позивача у цій справі, та зокрема саме розміру аліментів на двох дітей позивача.

У разі, якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскаржуємої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується (постанова Верховного Суду від 03.10.2018 року у справі № 186/1743/15-ц).

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов позивача у цій справі частково, керувався ст. ст. 180-185, 191 СК України, ст. ст. 10, 76, 141, 263-265, ЦПК України та виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог позивача у цій справі лише в частині їх задоволення.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження у цій справі, таким, що ухвалено із додержанням вимог закону, є правильним та законним.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Рішення суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження у цій справі, вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що позивач ОСОБА_3 , як мати, з якою мешкають діти ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та які перебувають на її утриманні, має право на стягнення з відповідача ОСОБА_1 , як батька, який мешкає окремо від дітей, аліментів на цих дітей.

Ці обставини визнаються також відповідачем ОСОБА_1 у цій справі (ст. 81 ч. 1 ЦПК України).

Відповідачем ОСОБА_1 в його апеляційній скарзі у цій справі фактично оспорюється лише розмір цих аліментів, який був визначений судом першої інстанції у вигляді у розмірі 1/3 частини всіх видів доходів відповідача.

Відповідач ОСОБА_1 вважає, що суд першої інстанції не врахував при визначенні цього розміру аліментів наявність в нього інших дітей, зокрема ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 43).

Однак, ці доводи апеляційної скарги відповідача спростовуються змістом мотивувальної частини рішення суду першої інстанції у цій справі (а.с. 119 зворот), в якому прямо зазначено, що судом першої інстанції при визначенні вищезазначеного розміру аліментів у розмірі 1/3 частини всіх доходів відповідача було враховано у тому числі наявність на утриманні відповідача ще однієї малолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

За змістом ст. 182 ч. 2 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В силу вимог ст. 183 ч. 5 СК України той із батьків, разом із яким проживає дитина, має право на стягнення, навіть, у наказному провадженні, аліментів у розмірі на …двох дітей однієї третини, на трьох і більше дітей половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Враховуючи, що відповідач має трьох дітей: двох дітей із позивачем: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також одну дитину з іншою жінкою - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; в силу вимог закону права дітей є рівними між собою, то кожна дитина має право на аліменти з відповідача, як батька, у вигляді 1/6 частини від усіх його видів заробітку (доходу).

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (1/6) + ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (1/6) + ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (1/6) =3/6 або Ѕ частина від усіх його видів заробітку (доходу) відповідача.

За змістом ст. 70 ч. 3 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час виплати кожної заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 % заробітної плати, що має бути виплачена працівникові.

Встановлено, що відповідач працює, має дохід (довідка а.с. 48), аліменти у вигляді 1/6 частини заробітку (доходу) відповідача на кожного із трьох дітей не перевищують десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

При вищевикладених обставинах, розмір аліментів, визначений судом першої інстанції у цій справі, з відповідача на користь позивача на утримання двох дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів доходів відповідача забезпечує рівність інтересів всіх дітей відповідача та не порушує прав самого відповідача.

Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, а лише відображають позицію відповідача у цій справі, яку він та його представник вважають єдино вірною та правильною.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 81 ч. 6 ЦПК України).

Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення від доказування відповідача ОСОБА_1 , передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Відповідач та його представник не надали суду першої інстанції належних та допустимих доказів у цій справі в обґрунтування своїх заперечень проти позову позивача в частині його задоволення.

Апеляційний суд на виконання вимог ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 .

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Проте докази, передбачені ст. 367 ч. 3 ЦПК України, у цій справі відсутні, і зокрема відповідачем та представником останнього апеляційному суду не надані.

Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення.

В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.

Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті в частині, яка є предметом апеляційного оскарження у цій справі.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі в частині, яка є предметом апеляційного оскарження у цій справі, або ж його зміни.

В іншій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувалось та апеляційним судом не переглядалось.

Встановлено, що рішенням у цій справі суд першої інстанції не вирішував у цій справі питання про розподіл понесених судових витрат між сторонами, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції, а тому останнє також в апеляційному порядку не переглядалось. Однак, воно може бути вирішено судом першої інстанції у подальшому за власною ініціативою або за заявою учасників цієї справи в порядку, передбаченому ст. 270 ЦПК України.

Крім того, в силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови відповідачу у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, останній не має права на компенсацію будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом, у тому числі у вигляді судового збору (а.с. 137), сплаченого ним при подачі вищезазначеної апеляційної скарги до апеляційного суду у цій справі.

Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 08 травня 2019 року у цій справі в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в частині, яка була предметом апеляційного перегляду, безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови апеляційним судом у цій справі складений 20.09.2019 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Подліянова Г.С.Кочеткова І.В.