Постанова

Іменем України

11 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 393/90/16-ц

провадження № 61-25117св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Сердюка В. В.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
розглянувши у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 01 червня 2017 року у складі судді Павелко І. Л.

та рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 20 вересня

2017 року у складі колегії суддів: Суровицької Л. В., Авраменко Т. М., Чельник О. І.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 24 вересня 2008 року між

ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредитні кошти у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 24 258,12 доларі США на наступні цілі: на споживчі цілі - 21 868,92 доларів США, з них 21 000 доларів США шляхом видачі готівкою через касу; на сплату винагороди за надання фінансового інструменту в момент надання кредиту - 630 доларів США; для сплати страхового платежу страхування майна за договором страхування майна на перший рік кредиту - 136,55 доларів США; для сплати особистого страхування за договором особистого страхування на перший рік дії кредиту - 102,37 доларів США; на сплату страхових платежів - 2 389,20 доларів США, зі сплатою за користування кредитом 1,25 % в місять на суму залишку заборгованості, винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі

3 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 5,64 % річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, на строк

з 24 вересня 2008 року по 24 вересня 2018 року включно.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором,

24 вересня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк`та ОСОБА_2 укладений договір поруки, відповідно до умов якого остання зобов`язалася солідарно відповідати за зобов`язаннями позичальника.

У зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору, станом на 12 грудня 2016 року утворилась заборгованість у розмірі 115 030,68 доларів США, що в еквіваленті становить 3 000 000,13 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 22 425,18 доларів США; заборгованість за процентами за користування кредитом - 18 835,54 доларів США; заборгованість за комісією за користування кредитом - 6 868,17 доларів США; пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором - 69 345,21 доларів США, яку ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути солідарно з відповідачів на користь банку.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 01 червня

2017 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що боржник не виконала зобов`язання за кредитним договором, проте в межах строків позовної давності банк не реалізував своє право на звернення до ОСОБА_1 з позовом, а вимоги до ОСОБА_2 як поручителя є безпідставними, оскільки порука є припиненою у зв`язку із закінченням строку, встановленого в договорі поруки.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 20 вересня

2017 року рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда

від 01 червня 2017 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитними коштами та пені з ОСОБА_1 скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» проценти за користування кредитом у сумі 10 757,52 доларів США та 250 000 грн пені за несвоєчасність виконання зобов`язань.

Вирішено питання про розподіл судових витрат

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що, оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, проценти за користування кредитом підлягають стягненню з відповідача у межах строку позовної давності. Разом з тим, стягненню з ОСОБА_1 на користь банку у межах строку позовної давності підлягають нараховані проценти та пеня за порушення виконання зобов`язань в межах трирічного строку позовної давності з урахуванням вимог частини третьої статті 551 ЦК України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у жовтня 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що строк позовної давності переривався складанням актом звірки розрахунку за кредитним договором щодо розміру заборгованості від 23 січня 2014 року між банком та ОСОБА_1

Доводи інших учасників справи

У січні 2018 року ОСОБА_1 подала відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що судове рішення суду апеляційної інстанції є законним і обґрунтованим, всі висновки суду відповідають встановленим обставинам справи, а тому підстави для його скасування відсутні.

Інші учасники судового процесу не скористались правом подати відзив на касаційну скаргу, заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано цивільну справу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Відповідно до підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки», у справі № 393/90/16-ц (провадження № 61-25117св18) призначено повторний автоматизований розподіл.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 24 вересня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредитні кошти у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 24 258,12 доларі США на наступні цілі: на споживчі цілі -

21 868,92 доларів США, з них 21 000 доларів США шляхом видачі готівкою через касу; на сплату винагороди за надання фінансового інструменту в момент наданнякредиту - 630 доларів США; для сплати страхового платежу страхування майна за договором страхування майна на перший рік кредиту - 136,55 доларів США; для сплати особистого страхування за договором особистого страхування на перший рік дії кредиту - 102,37 доларів США; на сплату страхових платежів - 2 389,20 доларів США, зі сплатою за користування кредитом 1,25 % в місять на суму залишку заборгованості, винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 3 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 5,64 % річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, на строк з 24 вересня 2008 року по 24 вересня 2018 року включно.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором,

24 вересня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк`та ОСОБА_2 укладений договір поруки, відповідно до умов якого остання зобов`язалася солідарно відповідати за зобов`язаннями позичальника.

У зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору, станом на 12 грудня 2016 року утворилась заборгованість у розмірі 115 030,68 доларів США, що в еквіваленті становить 3 000 000,13 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 22 425,18 доларів США; заборгованість за процентами за користування кредитом - 18 835,54 доларів США; заборгованість за комісією за користування кредитом - 6 868,17 доларів США; пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором - 69 345,21 доларів США

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя (частина четверта статті 559 ЦК України).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 1054 за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як вбачається з матеріалів справи, заперечуючи проти позовних вимог, відповідач звернувся до суду із заявою про застосування строку позовної давності.

Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно частин першої, п`ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Суди встановили, що відповідно до пункту 8.1.2 кредитного договору у разі порушення термінів оплати передбачених пунктом 8.1.1 (у тому числі оплати заборгованості не в повному обсязі) на 120 календарних днів, - сторони дійшли згоди вважати строком повернення кредиту, відсотків, винагороди, пені (в повному обсязі), - в останній день місяця, в якому відбулося порушення термінів оплати на 120 календарних днів.

Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов`язання, та визначили умови такого повернення коштів.

Як вбачається з матеріалів справи останній платіж за кредитним договором ОСОБА_1 здійснила 10 квітня 2009 року, а тому відповідно до пункту 8.1.2 кредитного договору строк користування кредитом вважається таким, що сплив в останній день місяця через 120 днів, тобто з 31 серпня 2009 року.

З позовом до суду банк звернувся у березні 2016 року.

Пунктом 5.5 кредитного договору передбачено, що терміни позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюються сторонами тривалістю 5 років.

Згідно з пунктами 5, 6 договору поруки від 24 вересня 2008 року у випадку невиконання боржником будь-якого зобов`язання, передбаченого пунктом 1 цього договору, кредитор направляє на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням невиконаного зобов`язання; поручитель зобов`язаний виконати зобов`язання, визначені в письмовій вимозі кредитора, на протязі п`яти календарних днів з моменту отримання вимоги, зазначеної в пункті 5 цього договору.

У зв`язку з неналежним виконанням умов договору змінився строк виконання основного зобов`язання, тому банк мав право протягом п`яти років звернутися до суду з позовом за захистом свого порушеного права, проте з позовом звернувся лише у березні 2016 року.

Після зміни строку виконання зобов`язання усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мали правового значення, оскільки за вимогою пункту 8.1.2 договору позичальник був зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі до вказаної дати й усі наступні щомісячні платежі за графіком після 15 серпня 2009 року не підлягали виконанню.

Питання щодо поновлення строку позовної давності позивач не ставив.

Отже, висновок суду першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд,

в частині відмови у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 про стягнення тілу кредиту та заборгованості за комісією є вірним.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 про стягнення процентів за користування коштів та пені та ухвалюючи в цій частині нове рішення про часткове задоволення, апеляційний суд виходив з того, що відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Також з відповідача ОСОБА_1 було стягнуто пеню за порушення виконання зобов`язань в межах строку позовної давності.

Відповідно до частини третьої статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Встановивши, що розмір пені значно більший від розміру боргового зобов`язання, апеляційний суд вірно застосував до спірних правовідносин положення частини третьої статті 551 ЦК України та зменшив розмір пені.

Доводи касаційної скарги про те, що строк позовної давності за вимогами до ОСОБА_1 переривався складанням актом звірки розрахунку за кредитним договором щодо розміру заборгованості від 23 січня 2014 року між банком та ОСОБА_1 , не заслуговують на увагу, оскільки таким актом підтверджується наявність заборгованості на конкретну дату, а дії щодо підписання акта боржником не свідчать про її волевиявлення на погашення боргу. Як встановлено судами, з 11 квітня 2009 року платежі позичальником не здійснювались, а після 31 серпня 2009 року наступні щомісячні платежі не підлягають виконанню.

Щодо припинення поруки, то суди дійшли вірного висновку про її припинення, враховуючи наступне.

Відповідно до статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.

Згідно зі статтею 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від установлення строку її дії на підставі договору чи закону, сплив цього строку припиняє суб`єктивне право кредитора вимагати від боржника виконання зобов`язання.

З часу прострочення несплаченої заборгованості відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обчислення встановленого договором строку для пред`явлення вимог до поручителя щодо окремих зобов`язань за кредитом.

Відповідно до пункту 12 договору поруки порука за цим договором припиняється після закінчення п`яти років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором.

Тобто банк мав протягом п`яти років від дня настання строку виконання основного зобов`язання (виникнення простроченої заборгованості за овердрафтом) пред`явити вимоги до поручителя, проте у строк до 31 серпня 2014 року такі вимоги до поручителя не пред`явив.

Отже, оскільки банк з вимогами до поручителя звернувся шляхом подачі позову до суду 02 березня 2016 року, оскільки строк дії кредитного договору було змінено і він закінчився 31 серпня 2009 року, то позовні вимоги до поручителя ОСОБА_2 є безпідставними, тому суди вірно відмовили у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Доводи касаційної скарги щодо невірного здійснення розрахунку відсотків за кредитним договором не заслуговують на увагу, оскільки слід зазначити, що у разі зміни строку виконання зобов`язання за договором (у даному випадку його змінено банком на 31 серпня 2009 року) нарахування відсотків припиняється, а банк має право звернутися з вимогою на підставі статті 625 ЦК України у разі невиконання договору.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Проте, положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.

Отже, враховуючи принцип диспозитивності судового процесу та розгляду касаційної скарги лише в межах доводів сторін, які звернулися з касаційною скаргою, рішення в цій частині слід залишити без змін.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Судові рішення судів першої та апеляційної інстанції є достатньо обґрунтованими та такими, що ґрунтуються на нормах закону.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а зводяться до незгоди заявника із висновками судів, а також спростовуються встановленими вище обставинами справи, в основному направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 01 червня

2017 року у незміненій частині та рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 20 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. М. Фаловська А. І. Грушицький В. В. Сердюк