РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2019 року м. Рівне

Справа № 569/6532/19

Провадження № 22-ц/4815/1230/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Бондаренко Н.В. (суддя-доповідач), Шимківа С.С., Хилевича С.В.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк",

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області в складі судді Харечка С.П. від 8 липня 2019 року, проголошене в м. Рівне, дата складання повного судового рішення - 10 липня 2019 року,

в с т а н о в и в:

АТ КБ "Приватбанк" звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов мотивує тим, що ОСОБА_1 підписав заяву №б/н від 26.04.2013 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 2000 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою" та "Тарифами Банку", які розміщені на банківському сайті: www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 10.02.2019 року має заборгованість - 20231,11 грн., яка складається: 1979,68 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 14061,85 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 2750,00 грн. - нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 939,58 грн. - штраф ( процентна складова).

Зазначає, що на даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає.

Просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №б/н від 26.04.2013 року у розмірі 20231,11 грн.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 8 липня 2019 року позовну заяву АТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за заявою б/н від 26.04.2013 року в сумі 18791 грн. 53 коп., та відшкодування судових витрат в сумі 1921 грн. судового збору.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 покликається на незаконність та необґрунтованість рішення суду через недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що у долученій до позовної заяви анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 26.04.2013 року не вказано процентну ставку, який саме вид картки ним отримано, а також відсутні умови про встановлення відповідальності у вигляді неустойки за порушення зобов`язання.

З долученими до позовної заяви Витягом з тарифів обслуговування кредитних карт "універсальна" та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку він не ознайомлювався та не погоджувався.

Крім того, матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цими витягами він ознайомлювався та погодився, підписуючи анкету заяву.

Вважає, що роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки він повністю залежить від волевиявлення і дій банку, який може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Таким чином, у позивача відсутні будь-які підстави для стягнення пені, іншого виду неустойки, а також процентів за користування коштами.

Звертає увагу, що кошти, які поверталися ним в рахунок погашення тіла кредиту, неправомірно були зараховані банком в рахунок погашення процентів на поточну заборгованість та процентів на прострочену заборгованість.

А тому, оскільки, в період з 26.04.2013 року по 5.08.2019 року ним було отримано у користування кошти на загальну суму 3187 грн. 53 коп., а на погашення тіла кредиту за вказаний період сплачено кошти в розмірі 36367 грн. 94 коп., то на момент розгляду справи у нього відсутня заборгованість по тілу кредиту та заборгованість по простроченому тілу кредиту.

З наведених підстав просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в позові АТ КБ "Приватбанк" відмовити в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач вважає рішення суду законним та обґрунтованим, постановленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Покликається на те, що між сторонами укладений публічний кредитний договір у формі приєднання відповідача до запропонованих банком Умов та правил надання банківських послуг. Позичальнику була видана кредитна картка, та кошти, що знаходились на ній. Просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 26.04.2013 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

Відповідно до вказаної анкети-заяви відповідач виявив свою згоду на те, що дана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку складають між ним та банком договір про надання банківських послуг.

На підставі вказаної анкети-заяви відповідачу був відкритий рахунок № НОМЕР_1 та в період з 26.04.2013 року по квітень 2019 року видано дві кредитні картки по яких, відповідач знімав та повертав кошти, що сторонами не оспорюється.

Позов банком про стягнення заборгованості пред`явлений по вказаному рахунку, з врахуванням отриманих та повернутих відповідачем коштів по двох кредитних картках.

Разом з тим, будь-які дані про типи карток, строк їх дії, розміри бажаного кредитного ліміту та відсотків за користування кредитними коштами, строк повернення коштів, розміри пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту у підписаній відповідачем анкеті-заяві відсутні.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 10.02.2019 року розмір заборгованості ОСОБА_1 становить - 20231,11 грн. та складається: 1979,68 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 14061,85 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 2750,00 грн. - нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 939,58 грн. - штраф ( процентна складова)

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Колегія суддів відхиляє доводи позивача про те, що при укладенні договору сторони керувались положеннями частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин (26.04.2013 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (2.04.2019року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна", "Універсальна,30 днів пільгового періоду","Універсальна,55 днів пільгового періоду", «Універсатьна контракт», Універсальна голд» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи, не визнаються відповідачем та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 26.04.2013 року, шляхом підписання анкети-заяви.

Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Саме такий правовий висновок викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17.

Крім того, надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про стягнення 14061,85 грн. пені за прострочене зобов`язання та 2750 грн. пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу у анкеті-заяві від 26.04.2013 року.

Із наданого банком розрахунку заборгованості, а також виписки по рахунку ОСОБА_1 вбачається, що за період з 26.04.2013 року по 10.02.2019 року відповідачем було отримано кредитні кошти на загальну суму 3137,53 грн. та сплачено на погашення заборгованості кошти в сумі 3637,47 грн.

З виписки також слідує, що кошти, внесені позичальником на погашення заборгованості, банком зараховувалися на погашення відсотків та пені, обов`язок по сплаті яких, підписаною ОСОБА_1 , анкетою-заявою від 26.04.2013 року, не передбачено.

За таких обставин, оскільки внесена ОСОБА_1 сума грошових коштів перевищує суму заборгованості за тілом кредиту, колегія суддів також вважає безпідставним висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 1979,68 грн.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625,1048 ЦК України позивач не пред`явив.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 та ч.13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Понесені витрати по оплаті судового збору при подачі позовної заяви віднести за рахунок позивача. Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 19.08.2019 року ОСОБА_1 звільнено від сплати судового збору при подачі апеляційної скарги.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 367, п.2 ч.1 ст. 374, 376, 381, 382, 384, п.2 ч.3 ст.389, 390 ЦПК України, ст.ст. 634,1048,1050 ЦК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 8 липня 2019 року скасувати.

Акціонернному товариству комерційний банк "ПриватБанк" у задоволенні позову до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 26.04.2013 року відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає, крім наявності випадків, передбачених пунктом другим частини третьої статті 389 ЦПК України.

Судді: Бондаренко Н.В.

Шимків С.С.

Хилевич С.В.