Постанова

Іменем України

18 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 752/6832/16-ц

провадження № 61-28860св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

заявник (відповідач) - ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Сбербанк»(позивач), Товариство з обмеженою відповідальністю науково-виробниче підприємство «Укрремколіямаш»(третя особа),

провівши у порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 31 серпня 2017 року у складі колегії суддів: Левенця Б. Б., Ратнікової В. М., Гаращенка Д. Р.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог і судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, яку уточнив у процесі розгляду справи, про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Союз інвесторів України» від 17 березня 2016 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Сбербанк»(далі - ПАТ «Сбербанк») до ОСОБА_1 , третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство «Укрремколіямаш» (далі - ТОВ «Укрремколіямаш»), про стягнення заборгованості. Заява мотивована тим, що 22 березня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Дочірній банк Сбербанку Росії» (далі - ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії»), правонаступником якого є ПАТ «Сбербанк», та ТОВ «Укрремколіямаш» було укладено договір про відкриття кредитної лінії, за умовами якого банк відкрив відновлювальну кредиту лінію у доларах США, у межах якої ТОВ «Укрремколіямаш» було надано кредитні кошти в загальному розмірі 2 002 200 доларів США з кінцевим терміном повернення до 21 березня 2016 року. З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором 18 червня 2013 року між ним та ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» було укладено договір поруки № 3, за яким він зобов`язався нести солідарну відповідальність перед банком за виконання позичальником у повному обсязі зобов`язань за кредитним договором. Вищевказаним рішенням третейського суду з нього на користь ПАТ «Сбербанк» було стягнуто заборгованість за кредитом та процентами у розмірі 2 341 522,59 доларів США та за пенею - 5 472 032,76 грн. Вважає, що в силу положень пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди» спір щодо стягнення заборгованості за споживним кредитом не підвідомчий третейському суду. Крім того, компетенція цього суду не поширюється на правовідносини за договором кредиту, наданого в іноземній валюті. Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просив скасувати рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Союз інвесторів України» від 17 березня 2016 року.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 09 листопада 2016 року у складі судді Шумко А. В. заяву ОСОБА_1 задоволено. Скасовано рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Союз інвесторів України» від 17 березня 2016 року в справі за позовом ПАТ «Сбербанк»до ОСОБА_1 , третя особа - ТОВ «Укрремколіямаш», про стягнення заборгованості.

Судове рішення місцевого суду мотивоване тим, що Закон України «Про третейські суди» (пункт 14 частина перша статті 6) містить заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки), а тому справа, в якій ухвалено рішення третейським судом, не підвідомча йому відповідно до закону.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 31 серпня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Сбербанк» задоволено частково. Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 09 листопада 2016 року скасовано. Відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування рішення третейського суду.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що за змістом договору поруки поручитель не є споживачем послуг банку з кредитування, а, навпаки, є особою, яка своєю відповідальністю забезпечує відповідальність боржника в договорі споживчого кредиту, тобто споживача. Отже, поручитель не може розглядатися в договорі поруки як споживач послуг банку, а тому в цих правовідносинах на нього не поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів». Крім того, укладений між ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» та ТОВ «Укрремколіямаш» договір про відкриття кредитної лінії не містить ознак споживчого кредиту. Доводи заявника з посиланням на правовий висновок Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-831цс15 про те, що третейському суду не підвідомчі спори щодо стягнення заборгованості в іноземній валюті, не заслуговують на увагу, оскільки в цій справі сторони не заперечували право ПАТ «Сбербанк» надавати ТОВ «Укрремколіямаш» кредит в іноземній валюті. ОСОБА_1 виступив поручителем належного виконання боржником кредитного зобов`язання, що свідчить про відсутність спору, який має публічно-правове значення. У постанові від 27 квітня 2017 року у справі № 6-1153цс16 Верховний Суд України визнав законним і обґрунтованим висновок суду про відмову у задоволенні заяви про скасування рішення третейського суду, яким з поручителя стягнуто кредитну заборгованість в доларах США.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи.

У вересні 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просив скасувати ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 31 серпня 2017 року, а ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 09 листопада 2016 року залишити в силі.

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що апеляційний суд безпідставно не врахував правовий висновок, викладений Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-831цс15, згідно з яким норми Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» щодо регулювання обігу іноземної валюти в Україні, зокрема і проведення грошових розрахунків валютними цінностями, мають публічну основу, переслідують публічний інтерес і спрямовані на досягнення результату, необхідного в публічних цілях для задоволення публічних потреб - забезпечення стабільності української грошової одиниці - гривні. Наявність у правовідношенні щодо проведення розрахунку за договором кредиту, наданого в іноземній валюті, такої концентрації суспільно-значимих публічних елементів не дозволяє віднести такі спори до спорів суто приватного характеру між приватними особами, які можуть розглядатися в приватному порядку - третейськими судами. Крім того, положення Закону України «Про захист прав споживачів» свідчать про те, що спори між кредитодавцем і позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і під час виконання такого договору відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди» не можуть бути предметом третейського розгляду.

У листопаді 2017 року ПАТ «Сбербанк» подало заперечення на касаційну скаргу, в якому просило відмовити в її задоволенні, посилаючись на те, що наведені у скарзі доводи були предметом дослідження й оцінки судом апеляційної інстанції, який перевірив їх та спростував відповідними висновками. Ці доводи зводяться до переоцінки доказів та обставин справи.

Рух справи в суді касаційної інстанції.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали з Голосіївського районного суду міста Києва.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

23 травня 2018 року справу № 752/6832/16-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Судами встановлено, що 22 березня 2013 року між ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії», правонаступником якого є ПАТ «Сбербанк», та ТОВ «Укрремколіямаш» було укладено договір про відкриття кредитної лінії, за умовами якого банк відкрив відновлювальну кредиту лінію в доларах США, в межах якої ТОВ «Укрремколіямаш» було надано кредитні кошти в загальному розмірі 2 002 200 доларів США з кінцевим терміном повернення до 21 березня 2016 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором 18 червня 2013 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» було укладено договір поруки № 3, за яким ОСОБА_1 зобов`язався нести солідарну відповідальність перед банком за виконання позичальником у повному обсязі зобов`язань за кредитним договором.

Згідно з пунктом 3 договору від 22 вересня 2014 року № 1 про внесення змін до договору поруки від 18 червня 2013 року № 3 сторони виклали статтю 6 «Інші умови» договору поруки в новій редакції, зокрема пункт 6.8, за яким усі спори, розбіжності або вимоги, що виникають з цього договору чи у зв`язку з ним, в тому числі, що стосуються його укладення, виконання, зміни, порушення, розірвання, визнання недійсним повністю або частково, або визнання неукладеним, а також з будь-яких інших питань, що стосуються даного договору, підлягають розгляду у постійно діючому Третейському суді при Всеукраїнській громадській організації «Союз інвесторів України». Спір розглядається одноособово суддею, призначеним Головою Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Союз інвесторів України» із списку суддів, що знаходиться у відкритому доступі на сайті цього суду http://arbitrate.com.ua/. При цьому сторони договору підтверджують, що вони ознайомлені з регламентом третейського суду. Сторони домовилися, що рішення постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Союз інвесторів України» є остаточним і обов`язковим з дати його винесення. Умови договору, які містять відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, є складовими частинами даної третейської угоди. Місце і дата укладення третейської угоди відповідають місцю і даті укладення цього договору.

Рішенням Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Союз інвесторів України» від 17 березня 2016 року з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Сбербанк» було стягнуто заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії від 22 березня 2013 року в розмірі 2 341 522,59 доларів США та пеню - 5 472 032,76 грн.

Відповідно до частини другої статті 1 Закону України «Про третейські суди» до третейського суду за угодою сторін може бути передано будь-який спір, що виникає із цивільних та господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Згідно з пунктом 14 частини першої статті 6 закону «Про третейські суди» третейські суди в порядку, передбаченому цим законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Наведене дає підстави для висновку про те, що положення пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», які містять заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної установи), поширюються на правовідносини з питань виконання, зміни, розірвання договору споживчого кредиту.

Згідно з частиною першою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» між кредитодавцем та споживачем укладається договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що спори між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і під час виконання такого договору, відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», незважаючи на наявність третейського застереження, не можуть бути предметом третейського розгляду, оскільки Законом України від 03 лютого 2011 року № 2983-VI «Про внесення зміни до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» виключено з компетенції третейського суду вирішення спорів щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Відмежування цивільних правовідносин за участю споживачів від правовідносин за участю інших суб`єктів здійснюється на підставі визначення правової форми їх участі в конкретних правовідносинах. А тому, незалежно від предмета і підстав позову та незважаючи на те, хто звертається з позовом до суду (банк або інша фінансова установа чи споживач), на правовідносини, що виникають із споживчого кредиту, поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Разом з тим споживачем, права якого захищаються на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», є лише громадянин (фізична особа), котрий придбає, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити товари (роботи, послуги) для власних побутових потреб. Цей Закон регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи громадянином-підприємцем, які виготовляють та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємництва.

В даному випадку позичальником за кредитним договором була юридична особа - ТОВ «Укрремколіямаш».

У частинах першій, другій статті 553 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.

Відповідно до частин першої, другої статті 554 ЦК Україниу разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Таким чином, договір поруки є додатковим, акцесорним зобов`язанням, який забезпечує належне виконання основного зобов`язання та виникає і існує лише за умови існування основного забезпеченого договору. Тому сторона такого договору не є споживачем, оскільки вказаний договір не направлений на задоволення потреб поручителя. Вимоги пункту 14 статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо обмеження компетенції третейських судів не поширюється на спори, що виникають з акцесорних договорів навіть за умови, якщо такими договорами забезпечено виконання зобов`язання за споживчим договором.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 755/11648/15-ц (провадження № 14-336цс18).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.

Скасовуючи ухвалу місцевого суду та відмовляючи в задоволенні заяви, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що вимоги пункту 14 статті 6 Закону України «Про третейські суди», на який посилався заявник, щодо обмеження компетенції третейських судів не поширюється на спори, що виникають з договорів поруки, оскільки сторона такого договору не є споживачем, так як вказаний договір не направлений на задоволення потреб поручителя.

При цьому, встановивши відсутність в цій справі ознак спору, що має публічно-правове значення, апеляційний суд обґрунтовано не застосував правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-831цс15, згідно з яким наявність у правовідношенні щодо проведення розрахунку за договором кредиту, наданого в іноземній валюті, не дозволяє віднести такі спори до спорів суто приватного характеру між приватними особами, які можуть розглядатися в приватному порядку - третейськими судами.

Крім того, від вказаного правового висновку відступила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 грудня 2018 року № 755/11648/15-ц (провадження № 14-336цс18), мотивуючи це тим, що на етапі узгодження предмета і умов кредитного договору позичальник та кредитор як рівноправні сторони у правовідносинах та суб`єкти приватного права, діючи вільно, на власний розсуд визначили його істотну умову (ціну договору) у виді грошової одиниці певної держави (іноземна валюта), що згідно зі статтями 192, 533 ЦК України може використовуватися як засіб розрахунку в Україні, тобто є об`єктом цивільних прав. Тому проведення грошових розрахунків за кредитним договором чи їх нездійснення згідно з умовами такого договору, незалежно від валюти кредитування, свідчить, що такі правовідносини мають суто цивільно-правовий, приватний характер та не можуть бути віднесені до таких, які мають публічно-правове значення за наявності лише єдиної ознаки - визначення засобу платежу в іноземній валюті.Таким чином, спори щодо виконання таких кредитних договорів повинні розглядатися у приватному порядку - третейськими судами, за відсутності інших, передбачених Законом України «Про третейські суди», заборон.

Наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки цим судом, який їх обґрунтовано спростував. В силу вимог вищевказаної статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ)вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Згідно з частиною третьою статті 401 та частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.

Оскаржуване судове рішення відповідає вимогам закону й підстави для його скасування відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 31 серпня 2017 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

С. О. Карпенко

М. Ю. Тітов