Постанова

Іменем України

11 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 753/9564/14-ц

провадження № 61-16575св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - приватне акціонерне товариство «Фармацевтична фірма «Дарниця»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Фармацевтична фірма «Дарниця» на рішення апеляційного суду м. Києва

від 05 вересня 2017 року в складі колегії суддів: Рубан С. М., Желепа О. В., Іванченко М. М.,

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2014 року приватне акціонерне товариство «Фармацевтична фірма «Дарниця» (далі - ПАТ «ФФ «Дарниця») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Позовну заяву мотивовано тим, що 18 лютого 1997 року між сторонами укладено договір купівлі-продажу квартири

АДРЕСА_1 . Відповідно до пункту 4 указаного договору продаж квартири здійснено за 41 099 грн, що на момент здійснення операції складало 21 702 доларів США (умовних одиниць) за курсом Національного банку України (далі - НБУ) на день укладення договору. Відповідно до пункту

5 договору купівлі-продажу від 18 лютого 1997 року покупець повинен сплатити продавцю повну вартість квартири протягом п`ятнадцяти років з моменту укладення договору, тобто кінцевий строк виконання покупцем зобов`язання

з оплати повної вартості квартири настав 18 лютого 2012 року.

Станом на 18 лютого 2012 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не виконали зобов`язань з оплати вартості квартири.

Враховуючи викладене, ПАТ «ФФ «Дарниця» просило суд стягнути

з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на свою користь суму заборгованості у розмірі 210 073,43 грн з яких: 194 088,95 грн - заборгованість за договором купівлі-продажу від 18 лютого 1997 року, 15 984,48 грн - 3 % річних за період з 18 лютого 2012 року по 16 листопада 2014 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 17 грудня

2014 року позов ПАТ «ФФ «Дарниця» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «ФФ «Дарниця» заборгованість

у розмірі 210 073,43 грн з яких: 194 088,95 грн заборгованості за договором купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 18 лютого 1997 pоку, 15 984,48 грн - 3 % річних за користування грошовими коштами за період з 18 лютого 2012 року по 16 листопада 2014 року.

Суд першої інстанції виходив з того, що наявність у відповідачів заборгованості перед позивачем не підлягає доведенню, оскільки вона була встановлена при розгляді аналогічних справ, де позивачем було ПАТ «ФФ «Дарниця», що

є позивачем у даній справі.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 05 вересня 2017 року заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 17 грудня 2014 року скасовано, ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивована тим, що відповідачами надано докази, які підтверджують, що вартість квартири, яка була обумовлена

в договорі та на сплату якої вони висловлювали свою письмову згоду, сплачена в указаний договором термін та заборгованості вони не мають.

Аргументи учасників справи

У вересні 2017 року ПАТ «ФФ «Дарниця» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, проситьскасувати оскаржуване рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що належним виконанням зобов`язань за спірним договором є внесення грошових коштів у національній валюті України

у сумі, що станом на день сплати відповідає еквіваленту визначеної вартості квартири в умовних одиницях - доларах США. Сума вартості квартири, яка підлягає сплаті, визначається у гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу. Відповідачі не надали доказів належного виконання зобов`язань з оплати вартості квартири.

Посилається на преюдиціальність обставин, установлених в рішенні апеляційного суду м. Києва від 13 лютого 2013 року у справі № 22-786-2658 та рішенні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ від 11 липня 2012 року (№ 6-26110св12).

У травні 2018 року представник ОСОБА_1 , ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подав відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що рішення суду апеляційної інстанції є законними і обґрунтованими, а тому підстав для його скасування немає. Крім того, висновки апеляційного суду узгоджуються зі змістом постанови Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року у справі № 753/11000/14-ц (провадження

№ 61-11сво17).

Рух справи

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ від 09 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження

в цій справі.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справа передана до Касаційного цивільного суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що 18 лютого 1997 року було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 між ЗАТ «ФФ «Дарниця» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

ЗАТ «ФФ «Дарниця» змінило найменування на ПАТ «ФФ «Дарниця».

Згідно з пунктом 4 договору продаж квартири здійснено за 41 099,00 грн, що на момент здійснення операції складає 21 702,00 умовних одиниць за курсом НБУ на день укладення договору.

Відповідно до пункту 5 договору купівлі-продажу від 18 лютого 1997 року покупець виплачує продавцю повну вартість квартири протягом 15 років

з моменту укладення цього договору; до виплати покупцем повної вартості квартири на неї накладається заборона на відчуження; після повного виконання покупцем зобов`язань по оплаті вартості квартири, продавець письмово повідомляє про це нотаріальній конторі.

Відповідачами у даній справі була внесена на рахунок позивача вказана

у договорі купівлі - продажу квартири сума 41 099 гривень, що з урахуванням курсу валют, передбаченого договором є повною оплатою вартості квартири. Вказані кошти внесені у строк передбачений договором.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

У цій справі між сторонами існує розбіжність у тлумаченні пунктів 4 та

5 договору купівлі-продажу, якими передбачено, що продаж квартири здійснено за 41 099,00 грн, що на момент здійснення операції складає 21 702,00 умовні одиниці за курсом НБУ на день укладання договору, які покупець зобов`язався виплатити продавцю протягом 15 років з моменту укладання договору. І ці пункти покупець виконав.

Відповідно до частини першої статті 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 ЦК України. У частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України визначаються загальні способи, що застосовуватимуться при тлумаченні, які втілюються в трьох рівнях тлумачення.

Таким чином, тлумаченню підлягає зміст правочину або його частина за правилами, встановленими статтею 213 ЦК України.

Аналіз змісту договору купівлі-продажу свідчить, що правила встановленні статтею 213 ЦК України не дозволяють визначити зміст відповідної умови договору купівлі-продажу щодо порядку проведення розрахунку.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK

v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року у справі № 753/11000/14-ц (провадження

№ 61-11сво17), прийнятій у справі, в якій були встановлені подібні правовідносини та аналогічні фактичні обставини, зроблено висновок, що: «у разі, якщо з`ясувати справжній зміст відповідної умови договору неможливо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених

у частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України, слід застосовувати тлумачення contra proferentem. Contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав). Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. При цьому це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які «не були індивідуально узгоджені» (no individually negotiated), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір «під переважним впливом однієї зі сторін» (under the diminant sinfluence of the party)».

При з`ясуванні порядку проведення розрахунків за договором купівлі-продажу, слід зробити висновок, що пункти 4, 5 договору купівлі-продажу передбачають визначення суми, що підлягає сплаті, з урахуванням умовних одиниць за курсом НБУ, саме на день укладання договору купівлі-продажу.

Аналогічний висновок зроблений і Верховним Судом України. Зокрема,

у постановах від 21 грудня 2016 року в справі № 6-2134цс15, від 08 лютого

2017 року в справі № 6-1905цс16 вказано, що якщо в зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Якщо у договорі передбачено інший порядок, суду слід з`ясувати сутність такого визначення.

Доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд не взяв до уваги обставини, встановлені в рішенні апеляційного суду м. Києва від 13 лютого

2013 року у справі № 22-786-2658, та рішенні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 липня 2012 року

(№ 6-26110св12) є необґрунтованими, оскільки зазначенірішення не мають преюдиціального значення для відповідачів у цій справі.

Згідно частини третьої статті 61 ЦПК України 2004 року обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх

з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися

і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта.

Встановивши, що на виконання умов укладеного договору купівлі-продажу

від 18 лютого 1997 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 сплатили повну суму вартості квартири, апеляційний суд зробив правильний висновок про належне виконання відповідачем умов договору купівлі-продажу.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Фармацевтична фірма «Дарниця» залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 05 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Краснощоков

І. О. Дундар

В. І. Крат