Справа № 2-914/11
Провадження № 22-ц/4808/1280/19
Головуючий у 1 інстанції Гринів М.А.
Суддя-доповідач Матківський
У Х В А Л А

20 вересня 2019 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Матківський Р.Й., ознайомившись з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Калуського міськрайонного суду від 30 квітня 2013 року,-

в с т а н о в и в :

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 30 квітня 2013 року позов прокурора міста Калуша в інтересах держави в особі ВАТ «»Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії задоволено частково. Стягнуто солідарно із ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» 260507, 98 гривень заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії №77 від 08 травня 2008 року.

16 вересня 2019 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення від 30 квітня 2013 року та направити справу на новий розгляд, змінити або ухвалити нове рішення по суті позовних вимог у зв`язку з неоднаковим застосуванням судом одних і тих самих норм матеріального права.

Як причину пропуску строку апелянт зазначив, що особисто ним сплачена значна сума грошових коштів у період важкого матеріального положення та відсутність можливості виплачувати в майбутньому незаконне боргове зобов`язання, змушений був звернутися до фахівців у галузі права для ознайомлення з правовою практикою застосування судом одних і тих самих норм матеріального права при вирішенні подібних спорів, яка почалася через певний строк після закінчення строків для апеляційного оскарження рішення Калуського міськрайонного суду від 30 квітня 2013 року.

Згідно копії рішення Калуського міськрайонного суду від 30 квітня 2013 року ОСОБА_1 брав участь у розгляді справи за позовом прокурора в інтересах держави в особі ВАТ «Державний ощадний банк України».

Згідно з пунктом 13 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Разом з тим, у пункті 9 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_1 була подана 16 вересня 2019 року, то колегія суддів керується нормами ЦПК України у редакції, що діє з 15 грудня 2017 року.

Зазначене відповідає загальновизнаному положенню про дію цивільних процесуальних норм у часі, згідно з яким незалежно від часу відкриття провадження у справі, при здійсненні процесуальних дій застосовуються той процесуальний закон, який діє на момент здійснення таких дій (частина третя стаття 3 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Згідно з частиною першою статті статтею 126 ЦПК України (у редакції, чинній на момент подання апеляційної скарги) право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини визнає легітимними обмеженнями встановленні державами - членів Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Дія 97» проти України від 21 жовтня 2010 року).

Вказана позиція зазначена у Постанові Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі №361/161/13-ц.

Оскільки ОСОБА_1 брав участь у розгляді справи, проте лише 16 вересня 2019 року, тобто більше як через шість років з часу ухвалення рішення суду, оскаржив його до апеляційного суду, зазначивши причиною пропуску строку зміну правової практику при вирішенні подібних спорів, яка склалась після закінчення строків оскарження рішення суду, наведене не може вважатися підставою для відкриття провадження у справі, враховуючи вимоги ч. 2 ст.358 ЦПК України, а тому апелянту необхідно відмовити у відкритті апеляційного провадження.

Керуючись ст.ст. 358 ЦПК України, суддя

у х в а л и в :

У відкритті апеляційного провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Калуського міськрайонного суду від 30 квітня 2013 року у справі за позовом прокурора міста Калуша в інтересах держави в особі ВАТ «»Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії відмовити.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Р.Й. Матківський