РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 761/5249/18

пр. № 2/759/5027/18

15 квітня 2019 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

під головуванням судді Сенька М.Ф.,

при секретарі Фещук Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, третя особа - ПрАТ "СК "ПЗУ Україна"

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 заявив позов про стягнення із ОСОБА_2 14 661 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспорної пригоди.

Провадження за позовом відкрите відповідно до ухвали судді від 23.05.2018 року, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін.

Відповідач надіслав відзив, за яким просив у задоволенні позову відмовити за необгрунтованістю, та заявив, що його вина у вчиненні ДТП від 07.03.2017 року не встановлена.

Ухвалою суду від 09.10.2018 року з огляду на матеріали справи та суть спору, на підставі ст. 53 ЦПК України, суд залучив до справи в якості третьої особи ПрАТ "СК "ПЗУ Україна", та призначив справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін.

Сторони та інші учасники судового розгляду в суд не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки не повідомили, заяв клопотань не надіслали.

Судом встановлено таке.

У володінні та розпорядженні ОСОБА_1 перебуває транспортний засіб - автомобіль «Опель-Віваро» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 .

07 березня 2017 року близько 11 години під керуванням громадянина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає в АДРЕСА_1 керував зазначеним автомобілем, рухаючись у м. Києві но проспекту Перемоги, при виконанні маневру поблизу будинку № 121 па вул. Кричевеьку попав в доржньо-траспортну пригоду (ДТП) В результаті ДТП зазначений автомобіль «Опель-Віваро» отримав механічні пошкодження.

21 березня 2017 року Святошинським районним судом м. Києва було прийнято постанову у справі про адміністративне правопорушення № 759/3996/17, якою однозначно вирішено, що у діях ОСОБА_3 , який керував пошкодженим автомобілем, відсутній склад правопорушення передбачений ст. 124 КУпАП і не виявлено факту порушень вимог Правил дорожнього руху.

25 квітня 2017 року постанова Святошинського районного суду м. Києва була переглянута Апеляційним судом м. Києва і залишена без змін з огляду на її законність та обґрунтованість.

За результатами огляду та оцінки пошкодженого автомобіля «Опель-Віваро» проведеного спеціалістом оцінювачем ТОВ «Сател Груп» Гастуляк Б.П. надав висновок в якому зазначено перелік частин та агрегатів автомобіля, що були пошкоджені і визначено вартість завданих матеріальних збитків, яка склала 13 561 гривню. За проведення зазначеної процедури оцінки цього ж дня па рахунок суб`єкта оціночної діяльності мною було сплачено гроші у сумі 1 100 гривень.

Позивач вважає що відшкодовувати нанесену шкоду зобов`язаний відповідач.

Суд не погоджується з думкою позивача та критично сприймає його докази вини відповідача, які містяться в позовній заяві у зв`язку з наступним.

В матеріалах справи відсутні докази вини саме відповідача, постановою Святошинського районного суду міста Києва від 21 березня 2017 р., та постановою Апеляційного суду міста Києва від 25 квітня 2017 року у справі № 759/3996/17, вину відповідача у скоєнні ДТП не встановлено та не доведено. Жодної постанови суду щодо притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за вчинення ДТП в наслідок якого позивачу була нанесена шкода в матеріалах справи відсутні.

Суд також критично ставиться до висновку про вартість майна, який був наданий позивачем як факт підтвердження розміру нанесеної шкоди. Оскільки до висновку не було надано калькуляцію розрахунку нанесеної шкоди, що не дає можливості суду з`ясувати яким чином формувалася вартість матеріального збитку.

Стаття 1166 Цивільного кодексу України визначає загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, зокрема, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 Цивільного кодексу України необхідним є доведення таких фактів:

а) неправомірність поведінки особи: неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії;

б) наявність шкоди, зокрема, втрату або пошкодження майна потерпілого. При цьому, шкода - це не тільки обов`язкова умова, але і міра відповідальності, оскільки за загальним правилом статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі;

в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди;

г) вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

При цьому, відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє особу від відповідальності за завдану шкоду, оскільки її поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Також необхідно зазначити, що відповідно до ст. 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов`язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров`ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів.

На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» на умовах договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відповідно до полісу №АК/5466729 ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну становить 50 000,00 грн.

Згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Окремо суд звертає увагу Позивача, що відповідальною особою за відшкодування збитків, завданих відповідачем, є його страховик - третя особа. В матеріалах справи відсутні докази звернення Позивача до третьої особи із заявою про сплату страхового відшкодування у порядку регресу та не отримав її відмову.

Стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини.

Суд вважає що уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Суд вважає що саме на третю особу як страховика відповідача покладений відповідний обов`язок у межах суми страхового відшкодування.

Такої же думки дотримується і суді Великої палати Верховного Суду (постанова Великої Палати Верховного Суду по справі №755/18006/15-ц від 04 липня 2018 року).

За таких доказів, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено факт нанесеної йому шкоди саме відповідачем, також не доведено розмір нанесеної шкоди, а відповідно підстав вважати, що відповідачем заподіяна шкода позивачу не має.

Отже, в задоволенні позову слід відмовити, за необґрунтованістю доказами.

За такого рішення, витрати у справі розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 10-13, 77-81, 89, 259, 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Можливість отримати інформацію щодо справи, учасники справи мають на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет. Веб-адреса сторінки: http://sv.ki.court.gov.ua.

Головуючий М.Ф. Сенько