Постанова

Іменем України

30 січня 2019 року

м. Київ

справа № 1519/2-726/11

провадження № 61-23792св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_2, ОСОБА_3, правонаступником якої є ОСОБА_2, ОСОБА_4,

відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, Другий Малиновський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, Перший Малиновський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, Рєка Людмила Анатоліївна, Кароліно-Бугазька сільська рада Овідіопольського району Одеської області, Овідіопольська районна державна адміністрація Одеської області, Одеська регіональна філія державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», Овідіопольське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості, ОСОБА_9,

представник ОСОБА_6 - ОСОБА_10,

треті особи: ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_9,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 15 жовтня 2014 року у складі судді Гуревського В. К. та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 01 грудня 2016 року у складі колегії суддів:

Парапана В. Ф., Панасенкова В. О., Драгомерецького М. М.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2004 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до Другого відділу державної виконавчої служби Малиновського районного управління юстиції м. Одеси про звільнення майна з-під арешту.

У липні 2004 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про звільнення з-під арешту майна та визнання права власності на частину майна, набутого за час шлюбу.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 12 листопада 2004 року об'єднано в одне провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про звільнення з-під арешту домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 та справу за позовом ОСОБА_3 до Першого відділу державної виконавчої служби Малиновського районного управління юстиції м. Одеси про звільнення з-під арешту будинку АДРЕСА_2.

У лютому 2006 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання права власності на половину набутого за час шлюбу майна, про визнання права власності за ОСОБА_2 на частку нерухомого подружнього майна та про звільнення

з-під арешту частини нерухомого майна.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 10 березня 2006 року було виділено в окреме провадження справу за позовом ОСОБА_3 до Одеської філії спеціалізованого державного підприємства «Укрспецюст» (далі - ОФСДП «Укрспецюст»), Другого відділу державної виконавчої служби в Малиновському районі м. Одеси, ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_4, про визнання публічних торгів недійсними та об'єднано в одне провадження цивільні справи за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_16, Другий відділ державної виконавчої служби в Малиновському районі м. Одеси, про звільнення з-під арешту майна та поділ майна за адресою: АДРЕСА_1

у натурі та за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_2, до ОСОБА_4,

ОСОБА_7, треті особи: ОСОБА_16, Перший відділ державної виконавчої служби в Малиновському районі м. Одеси, про звільнення з-під арешту майна та поділ майна за адресою: АДРЕСА_2.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 12 травня 2006 року було об'єднано в одне провадження цивільні справи за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_16, ОСОБА_11, Другий відділ державної виконавчої служби у Малиновському районі м. Одеси, про звільнення з-під арешту майна та поділ майна в натурі за адресою: АДРЕСА_1, та

за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_2 до ОСОБА_4,

ОСОБА_7, треті особи: ОСОБА_16, ОСОБА_12, Перший відділ державної виконавчої служби у Малиновському районі м. Одеси, про звільнення з-під арешту майна та поділ майна в натурі за адресою АДРЕСА_2 та справу за позовом ОСОБА_3 до ОФСДП «Укрспецюст», Другого відділу державної виконавчої служби в Малиновському районі м. Одеси, ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_4, про визнання публічних торгів недійсними.

12 грудня 2006 року ОСОБА_3, ОСОБА_2 подали до суду позовну заяву до ОСОБА_4, ОСОБА_5, у якій просили суд визнати право власності на 3/4 набутого під час шлюбу майна, а саме: 3/4 частини будинку та 3/4 частини земельної ділянки, за адресою: АДРЕСА_1, та звільнити з-під арешту 3/4 частини будинку та 3/4 частини земельної ділянки, за адресою: АДРЕСА_1.

12 грудня 2006 року ОСОБА_3 до суду було подано заяву до ОСОБА_4, ОСОБА_5, у якій вона просила суд визнати право власності на 3/8 частину набутого за час шлюбу майна, а саме - 3/8 частини будинку за адресою:

АДРЕСА_2, та звільнити цю частину з-під арешту.

14 грудня 2006 року ОСОБА_16, ОСОБА_7 подали позовну заяву до ОСОБА_4, ОСОБА_3, третя особа - Перший відділ державної виконавчої служби в Малиновському районі м. Одеси, в якій просили визнати за ними право власності на частину будинку за адресою: АДРЕСА_2, та стягнути з ОСОБА_4 різницю вартості частки в житловому будинку і суми боргу перед ними.

11 грудня 2006 року ОСОБА_3 подала до суду позов, в якому просила суд визнати укладений Другим ВДВС Малиновського РУЮ м. Одеси договір на продаж арештованого майна, а саме - житлового будинку АДРЕСА_1 та прилюдні торги, які відбулися 29 листопада 2004 року, щодо реалізації арештованого майна недійсними, визнати акт про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, затверджений начальником Другого ВДВС Малиновського РУЮ м. Одеси та виданий на ім'я ОСОБА_6 недійсним, визнати свідоцтво

від 09 березня 2005 року № 361 про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів та технічний паспорт на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1, недійсним та визнати державний акт на право власності на земельну ділянку від 21 квітня 2005 року недійсним.

16 січня 2007 року ОСОБА_3 доповнила свої позовні вимоги і просила суд визнати указаний договір купівлі-продажу, посвідчений державним нотаріусом Сьомої одеської державної нотаріальної контори Мельник Л. В. 13 травня

2000 року та зареєстрований в реєстрі за № 2-1832, недійсним, зобов'язати державного нотаріуса Сьомої одеської державної нотаріальної контори

Мельник Л. В. видати правовстановлюючий документ з урахуванням її прав, як співвласника.

Також ОСОБА_3 подала позов, у якому просила визнати свідоцтво про право власності на зазначене нерухоме майно, видане 25 листопада 2003 року Кароліно-Бугазькою сільською радою Овідіопольського району Одеської області, на підставі розпорядження Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області від 06 листопада 2003 року № 775 недійсним і зобов'язати Овідіопольську району державну адміністрацію Одеської області та Кароліно-Бугазьку сільську раду Овідіопольського району Одеської області видати правовстановлюючі документи з урахуванням її прав як співвласника та державний акт на право приватної власності на землю, зареєстрований Кароліно-Бугазькою сільською радою Овідіопольського району Одеської області від 02 червня 1999 року за № 581, та зобов'язати Кароліно-Бугазьку сільську раду Овідіопольського району Одеської області видати правовстановлюючий документ з урахуванням її прав співвласника.

Позивачі неодноразово уточнювали свої позовні вимоги і просили звільнити спірне майно з-під арешту та здійснити його поділ в натурі, визнати прилюдні торги та акт про проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, державних актів на право власності на земельну ділянку, свідоцтв про право власності на нерухоме майно, технічних паспортів недійсними.

У березні 2007 року ОСОБА_11 звернувся до суду з позовною заявою про переведення прав та обов'язків співвласника-боржника і визнання права власності на частину спірного житлового будинку.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 10 серпня 2007 року було прийнято позовОСОБА_7 в якості зустрічного позову до спільного розгляду з позовом ОСОБА_3, ОСОБА_2 та визначено процесуальний статус ОСОБА_18 в якості відповідача.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 16 січня 2009 року було задоволено клопотання ОСОБА_4 та об'єднано в одне провадження цивільну праву № 2-921/09 та справу № 2-907/09, об'єднаній справ було присвоєно спільний № 907/09 та визначено процесуальний статус сторін.

У січні 2009 року ОСОБА_4 уточнив свої позовні вимоги та просив суд визнати державний акт про право власності на земельну ділянку на ім'я ОСОБА_6недійсним та визнати за ним право власності на частину вищевказаної земельної ділянки, скасувати арешти на майно.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 20 березня 2009 року було об'єднано позовні вимоги ОСОБА_12 до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про встановлення права користування майном із заявленими позовними вимогами в межах цивільної справи № 2-907/09.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 24 квітня 2009 року позовну заяву ОСОБА_11 до ОСОБА_4, ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_16, ОСОБА_7, Другий ВДВС у Малиновському районі м. Одеси, про переведення прав та обов'язків співвласника відносно частки спірного житлового будинку, визнання права власності та стягнення різниці вартості згідно поданої заяви залишено без розгляду.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 24 квітня 2009 року позовну заяву ОСОБА_16, ОСОБА_7 до ОСОБА_4,

ОСОБА_3, третя особа - Перший ВДВС у Малиновському районі м. Одеси, про переведення прав та обов'язків співвласника, визнання права власності та стягнення різниці вартості згідно поданої заяви залишено без розгляду.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 27 травня 2010 року зупинено провадження у справі на шість місяців у зв'язку зі смертю позивача ОСОБА_3Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 15 жовтня 2010 року провадження у справі відновлено.

31 серпня 2011 року правонаступником ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, до участі у розгляді справи залучено її сина - ОСОБА_2

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 05 вересня 2012 року зупинено провадження у справі на шість місяців до 26 лютого 2013 року у зв'язку зі смертю відповідача ОСОБА_16

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 27 лютого 2012 року провадження у справі відновлено.

23 травня 2013 року правонаступником ОСОБА_16 залучено ОСОБА_9 та виключено зі складу осіб, що приймають участь у справі ОФСПД «Укрспецюст».

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2013 року залишено без розгляду позовну заяву третьої особи із самостійними вимогами ОСОБА_12 до ОСОБА_4 про визнання права користування майном згідно поданої заяви. Продовжено провадження у справі в решті позовів.

У грудні 2010 року ОСОБА_4 звернувся до суду з уточненими позовними вимогами та просив суд визнати прилюдні торги такими, що не відбулися; визнати державний акт на землю, виданий 21 квітня 2005 року на ім'я

ОСОБА_6недійсним; визнати за ним право власності на 1/2 частину земельної ділянки та 1/2 частину домоволодіння, які знаходяться у спільній сумісний власності за адресою: АДРЕСА_1, а право власності на

1/2 частину земельної ділянки та 1/2 частину домоволодіння визнати за сином ОСОБА_2; визнати за ним право власності на 1/4 частину домоволодіння, яке знаходиться у спільній сумісній власності за адресою:

АДРЕСА_2, аза її сином ОСОБА_2 визнано право власності на 1/4 частину спірного домоволодіння.

У серпні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з уточненими позовними вимогами та просив суд: визнати прилюдні торги, які відбулися 29 листопада 2004 року з реалізації арештованого майна, а саме житлового будинку АДРЕСА_1недійсними; скасувати свідоцтво від 09 березня 2005 року № 361 про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, а саме вказаного житлового будинку та приватизовану земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1, видане приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області Рєка Л. А. на ім'я ОСОБА_6; скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку від 21 квітня 2005 року, виданий ОСОБА_6; визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1; визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1; визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/4 частину будинку (1/2 від частини будинку, що належала відповідачу ОСОБА_4.), розташованого за адресою: АДРЕСА_2.

В обґрунтування своїх вимог позивачі посилалися на наступне.

31 грудня 1974 року ОСОБА_3 зареєструвала шлюб з ОСОБА_4

У зв'язку з численними сварками на ґрунті підприємницької діяльності вони припинили сімейні відносини. Проте, укладений шлюб вони офіційно не розривали. Згодом ОСОБА_3 стало відомо про те, що з ОСОБА_4 у порядку виконання судових рішень стягуються суми грошових коштів на користь численних кредиторів.

При примусовому виконанні виконавчого листа № 2-3047/2004, виданого

06 травня 2004 року Малиновським районним судом м. Одеси, про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 суми боргу у розмірі 26 650 грн за порушення боргових зобов'язань, 3 % річних у сумі 932 грн 68 коп. та витрат по державному збору у сумі 266 грн 50 коп. Другий відділ ДВС Малиновського РУЮ м. Одеси своєю постановою серії АА № 288270 від 14 травня 2004 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, наклав арешт на будівлю, розташовану за адресою: АДРЕСА_1. Про такі дії ОСОБА_3 не була повідомлена.

Зазначений об'єкт нерухомості був придбаний ОСОБА_4 та

ОСОБА_3 у 1991 року в період зареєстрованого шлюбу. Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 25 листопада 2003 року Кароліно-Бугазькою сільською радою Овідіопольського району Одеської області на підставі розпорядження Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області від 06 листопада 2003 року№ 775, будівля належить ОСОБА_4 Земельна ділянка, на якій розташований арештований жилий будинок, також придбана під час шлюбу та належить ОСОБА_4 на підставі державного акта на право приватної власності на землю, зареєстрованого Кароліно-Бугазькою сільською радою Овідіопольського району Одеської області від 02 червня 1999 рокуза № 581.

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом про звільнення майна з під-арешту та виключення його з акта опису та арешту і визнання за нею права власності на 3/4 (1/2 + 1/4) житлової будівлі АДРЕСА_1.

Згідно з повідомленням Другого ВДВС Маліновського РУЮ м. Одеси

від 10 січня 2005 року, отриманого ОСОБА_3 19 січня 2005 року за адресою прописки її чоловіка по АДРЕСА_2 їй стало відомо про те, що прилюдні торги з продажу вказаного житлового будинку відбулись. Покупцем вказаного будинку та переможцем прилюдних торгів стала ОСОБА_6

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 21 липня 2004 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 про виключення майна з-під арешту та визнання права власності були призупинені виконавчі дії щодо виконання виконавчого листа про стягнення суми боргу на користь ОСОБА_5

Ухвалою цього ж суду від 02 серпня 2004 року за клопотанням державного виконавця Другого ВДВС Малиновського РУЮ м. Одеси була проведена заміна забезпечення зазначеного позову. Ухвала суду від 21 липня 2004 року була скасована і суд зобов'язав Другий ВДВС Малиновського РУЮ м. Одеси після продажу спірного житлового будинку внести на свій депозитний рахунок

1/2 частину вартості від продажу зазначеного майна. На ухвалу суду

від 02 серпня 2004 року ОСОБА_3 була подана апеляційна скарга, яка згідно з частиною третьою статті 157 ЦК України у редакції 1963 року призупиняла виконання цієї ухвали, навіть у тому разі коли було допущено негайне виконання.

З метою захисту своїх інтересів та інтересів своєї дитини за вказаним виконавчим провадженням ОСОБА_3 звернулась до Другого ВДВС Малиновського РУЮ м. Одеси із заявою, за якою просила згідно із пунктом 7

статті 34 Законом України «Про виконавче провадження» зупинити продаж спірного житлового будинку, крім цього повідомила виконавчу службу про подачу апеляційної скарги на ухвалу районного суду від 02 серпня 2004 року. Однак, виконавча служба на вказане уваги не звернула. Ухвала Малиновського районного суду м. Одеси від 02 серпня 2004 року, яка оскаржується в апеляційному порядку (про заміну одного виду забезпечення позову іншим), не набрала чинності і тому не підлягала виконанню. За цих умов прилюдні торги з продажу спірного майна не повинні були проводитись, і, відповідно, державний виконавець не мав повноважень та законних підстав на укладення угоди на реалізацію арештованого майна від 30 червня 2004 року.

Державна виконавча служба, укладаючи угоду з ОФСДП «Укрспецюст» на продаж спірного майна з прилюдних торгів, фактично передала на реалізацію майно з наявністю арештів. При перевірці державним виконавцем наявності інших арештів у довідці з Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна про наявність заборони арешту від 12 квітня 2004 року вказано про наявність арешту на підставі ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2003 року, яка не стосувалася справи ОСОБА_5

В акті опису та арешту майна державний виконавець Севердін М. С. зафіксував, щомайно на прилюдні торги може бути виставлено не раніше 20 липня 2004 року, і перші торги відбулися 16 липня 2004 року. В акті опису та арешту майна відсутні підписи стягувача і боржника.

Державний виконавець Севердін М. С. 08 червня 2004 року призначив першу експертну оцінку. У порушення вимог Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» від 12 липня

2001 року, не було укладено відповідної угоди з експертом, на підставі якої потім стягувалася вартість експертного висновку, не було витребувано кваліфікаційне свідоцтво оцінювача на право зайняття експертною діяльністю та сертифікат суб'єкта оціночної діяльності, ксерокопія звіту не була завірена печатками експерта, не містила оригінального підпису експерта, а також не відповідала по формі, змісту вимогам закону.

14 серпня 2004 року державним виконавцем виносено постанову про повторну експертну оцінку у зв'язку з тим, що інша сторона (ОСОБА_5.) не погодилась з першою експертною оцінкою.

Державний виконавець сам призначає повторну експертну оцінку, без відома сторін: ОСОБА_4, ОСОБА_5 У судовому засіданні від 15 вересня

2004 року в Малиновському районному суді м. Одеси затверджена нова оціночна вартість майна за адресою: АДРЕСА_1.

Прилюдні торги проводились ОФСДП «Укрспецюст» чотири рази. Згідно

пункту 3.3 Тимчасового положенню про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна прилюдні торги повинні бути проведені в двомісячний строк з дня одержання спеціалізованою організацією заявки державного виконавця на їх проведення. Заявка була подана 25 червня 2004 року начальником Другого ВДВС Малиновського РУЮ м. Одеси

Астаховою В. Б. всупереч вищезазначеному закону, майно було продано через п'ять місяців - 29 листопада 2004 року.

Після двох місяців непродане майно повинно було бути зняте з прилюдних торгів згідно з пунктом 4.9 Тимчасового положення про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна.

Згідно пункту 7.1 Закону України «Про затвердження Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна» прилюдні торги вважаються такими, що не відбулися у разі: відсутності покупців або наявності тільки одного покупця; несплати в установлений термін переможцем прилюдних торгів належної суми за придбане майно. Враховуючи, що з цим Законом покупець ОСОБА_6 була ознайомлена і підтвердила це своїм підписом у заяві від 24 листопада 2004 року№ 1-73, то кошти у сумі

62 804 грн були сплачені не переможцем прилюдних торгів ОСОБА_6,

а іншим учасником торгів - ОСОБА_20 Підпис ОСОБА_20 у заяві

від 24 листопада 2004 року № 2-74 однаковий з підписом платника за житловий будинок. Також відповідно до свідчень, які були надані ОСОБА_20 та ОСОБА_6 вони фактично проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою.

Тобто, хто б з учасників не придбав спірне майно, його власником стає одна й та ж сім'я, з чого можна зробити висновок, що на торгах фактично був присутнім лише один покупець - сім'я ОСОБА_20 - ОСОБА_6 Цей факт підтверджується викладеною вище обставиною - однаковим підписом на заявці на участь у торгах від ОСОБА_20 та на платіжному доручені, яким було здійснено остаточний розрахунок за придбаний будинок.

З цих умов прилюдні торги від 29 листопада 2004 року слід вважати такими, що не відбулися.

Відповідно до пункту 3.1. наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна» (далі - наказ) відділ державної виконавчої служби укладає із спеціалізованою організацією договір, яким доручає реалізацію майна спеціалізованій організації за визначену комісійну винагороду. Розмір комісійної винагороди визначається за погодженням сторін. У пункті 3.2. наказу зазначено, що спеціалізована організація проводить прилюдні торги за заявкою державного виконавця, в якій зазначається мінімальна початкова ціна майна, що виставляється на торги.

25 червня 2004 року до ОФСДП «Укрспецюст» було надано заявку, згідно якої до торгівельної організації надавались документи на двоповерховий житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1. Відповідно до пункту 3.4. наказу до заявки повинні додаватись правовстановлюючі документи. Проте всупереч вимогам законодавства до заявки не було надано копію державного акта на право власності на землю.

30 червня 2004 року між Другим ВДВС Малиновського РУЮ у м. Одесі в особі начальника відділу Астахової В. Б. та СДП «Укрспецюст» в особі директора Одеської філії Кузішеним Д. П. було укладено договір про реалізацію арештованого майна. За умовами зазначеного договору на реалізацію передається наступне майно - двоповерховий житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 і є власністю ОСОБА_4 З вищенаведеного можна зробити висновок, що торгівельна організація на підставі всіх цих документів не мала жодного права на реалізацію земельної ділянки.

12 вересня 2006 року приватний нотаріус Рєка Л. А. засвідчила, що акт про проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна від 10 січня

2005 року відрізняється від копії того ж акта додрукованим реченням «...та приватизовану земельну ділянку, площею 411,00 кв. м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, які придбала на прилюдних торгах ОСОБА_6».

Приватний нотаріус Рєка Л. А., видаючи свідоцтво про право власності

від 09 березня 2005 року № 361 ОСОБА_6 на придбане нею на прилюдних торгах майно (житловий будинок та приватну землю, яка не виставлялася на продаж) посилається на фальсифікований акт про проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна від 10 січня 2005 року. На прилюдних торгах продавався лише будинок, приватна земля не виставлялась на продаж і не могла бути продана. Тому державний акт на право власності на земельну ділянку від 21 квітня 2005 року, виданий ОСОБА_6, є недійсним.

На час видачі ОСОБА_6 свідоцтва про право власності на майно, придбане з прилюдних торгів, а саме - 09 березня 2005 року, нотаріус надала довідку, що арешти згідно Єдиного реєстру заборон на будинок відсутні на 16 год. 20 хв. 26 с. 09 березня 2005 року. Проте, відповідно до витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна на момент видачі ОСОБА_6 свідоцтва на спірний житловий будинок було накладено досить багато арештів.

Стосовно будинку по АДРЕСА_2. При примусовому виконанні виконавчого листа № 2-825/03, виданого 26 травня

2003 року Малиновським районним судом м. Одеси, про стягнення з

ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 суми у розмірі 53 386 грн 69 коп., Перший ВДВС Малиновського РУЮ м. Одеси своєю постановою від 24 липня 2003 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження наклав арешт на 1/2 частину будинку НОМЕР_1 за вказаною адресою. Про накладення арешту стало відомо, коли державна виконавча служба накладала арешт на спільне майно подружжя за адресою: АДРЕСА_2. ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом про звільнення майна з-під арешту та виключення його з акта опису та арешту і визнання за собою права власності на 3/8 частин (1/4 + 1/8) вищевказаного майна.

Будинок по АДРЕСА_2 належав прадіду ОСОБА_22

і був збудований ним у 1947 році. Після його смерті будинок перейшов у спадщину його двом дочкам ОСОБА_12 та ОСОБА_23 У 1988 році баба ОСОБА_23 подарувала свою частку ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 03 грудня 1988 року. У зв'язку з цим ОСОБА_3 та

ОСОБА_12 склали угоду, в якій зазначили розподілитиміж собою приміщення. За цим договором ОСОБА_12 належать наступні приміщення: одна кімната

7,3 кв. м, друга кімната 14,3 кв. м, кухня 5,2 кв. м, санвузол 2,9 кв. м, коридори

4,1 кв. м та 2,6 кв. м, що складає 1/2 частину будинку АДРЕСА_2; вбиральня та сарай. Згідно цього договору ОСОБА_3 належать такі приміщення: одна кімната 16,3 кв. м, друга кімната 9,0 кв. м, санвузол

6,0 кв. м, кухня 5,4 кв. м, коридор 7,2 кв. м, що складає 1/2 частину будинку АДРЕСА_2, гаражі.

Відповідно до договору купівлі-продажу ОСОБА_12 продала свою частину будинку за адресою: АДРЕСА_2 ОСОБА_3 та ОСОБА_4, який було посвідчено державним нотаріусом Сьомої одеської державної нотаріальної контори Мельник Л. В. 13 травня 2000 року та зареєстровано у реєстрі за № 2-1832.

Таким чином, 1/2 частина будинку НОМЕР_1 (кімната 7,3 кв. м, кімната 14,3 кв. м, кухня 5,2 кв. м, санвузол 2,9 кв. м, коридори 4,1 кв. м та 2,6 кв. м) та будинок із земельною ділянкою за вказаною адресою, є, спільною сумісною власністю подружжя, оскільки були набуті ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за час шлюбу. На підставі положень статті 70 СК України у разі поділу такого майна ОСОБА_3 мала право на його половину. Згідно зі статтею 1218 ЦК України ОСОБА_2 має право на все майно, що належало або на яке мала право його мати ОСОБА_2

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 15жовтня 2014 року позови ОСОБА_2 та ОСОБА_4 задоволено частково. Визнано недійсними прилюдні торги, які відбулися 29 листопада 2004 року, з реалізації арештованого майна, а саме: житлового будинку АДРЕСА_1. Скасовано свідоцтво від 09 березня 2005 року№ 361 про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, а саме: житлового будинку АДРЕСА_1, видане приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області Рєкою Л. А. на ім'я ОСОБА_6 Скасовано державний акт на право власності на земельну ділянку від 21 квітня 2005 року, виданий ОСОБА_6 Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, у порядку спадкування за законом після ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/4 частину будинку (1/2 від частини будинку, що належала ОСОБА_4.), розташованого за адресою: АДРЕСА_2, у порядку спадкування за законом після ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1. Визнано за ОСОБА_4 право власності

на 1/4 частину будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2. У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення районного суду мотивовано тим, що відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватись недійсною у судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог закону. При проведенні торгів була продана частина майна, яка не належала боржнику ОСОБА_4, а перебувала у спільній сумісній власності подружжя, а саме: будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, та 1/2 частина будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2. За таких обставин, проведеними торгами були порушені майнові права дружини боржника ОСОБА_3 Відповідно до статті 70 СК України ОСОБА_3 належало:

1/2 частина будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, та

1/4 частина будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2. Згідно із пунктом 5 частини першої статті 57 СК України земельна ділянка, набута ОСОБА_4 внаслідок її приватизації є його особистою приватною власністю. Таким чином, як власниця 1/2 частини будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_3 набула право користування земельною ділянкою за цією адресою, а при проведенні торгів її право користування спірною земельною ділянкою також не було враховано. Згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 14 травня 2004 року, виданого Другим ВДВС Малиновського РУЮ м. Одеси, було накладено арешт на все майно, а саме - будівлю, розташовану за адресою: АДРЕСА_1. Таким чином, земельна ділянка на торги не виставлялася, тому проведені торги, які відбулися 29 листопада 2004 року з реалізації арештованого майна, а саме - житлового будинку АДРЕСА_1 визнано недійсними; скасовано свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 09 березня 2005 року № 361, а саме: житлового будинку АДРЕСА_1, видане приватним нотаріусом Овідіопольского районного нотаріального округу Одеської області Рєкою Л. А. на ім'я ОСОБА_6; скасовано державний акт на право власності на зазначену земельну ділянку від 21 квітня 2005 року, виданий ОСОБА_6

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 22 березня 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_10 відхилено. Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 15 жовтня 2014 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, щовисновки суду першої інстанції є законними, обґрунтованими, відповідають встановленим обставинам справи та вимогам закону. При проведенні торгів була продана частина майна, яка не належала боржнику ОСОБА_4, а перебувала у спільній сумісній власності подружжя, а саме: будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, та

1/2 частина будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2. За таких обставин, проведеними торгами були порушені майнові права дружини боржника ОСОБА_3

У касаційній скарзі, поданій у січні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просила скасувати ухвалу апеляційного суду та змінити рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 15 жовтня

2014 року, відмовивши у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в частині визнання прилюдних торгів з реалізації арештованого майна, а саме - житлового будинку АДРЕСА_1, які відбулись 29 листопада 2004 року, недійсними; скасування свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 09 березня 2005 року № 361; скасування державного акта на право власності на спірну земельну ділянку від 21 квітня 2005 року, виданого ОСОБА_6; визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частину вказаного будинку у порядку спадкування за законом після смерті

ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року; визнання за ОСОБА_4 права власності на 1/2 частину зазначеного будинку, в іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення є незаконними та необґрунтованими з мотивів невідповідності висновків суду обставинам справи. Посилалась на те, що реалізація житлового будинку АДРЕСА_1, розташованого на земельній ділянці площею 411 кв. м, відбулась відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» та Тимчасового Положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна. Зазначала, що, приймаючи рішення у справі суди першої та апеляційної інстанцій дійшли до необґрунтованого висновку про порушення проведеними публічними торгами права власності дружини боржника - ОСОБА_3, як співвласника майна подружжя. Реалізація вказаного житлового будинку здійснювалась в межах виконання зазначеного судового рішення від 29 березня 2004 року щодо стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 грошових коштів у розмірі 27 849 грн 18 коп. Визнаючи недійсними прилюдні торги, суди попередніх інстанцій не звернули уваги на те, що боргове зобов'язання одного з подружжя створює обов'язок також і для іншого з подружжя.

Визнаючи за ОСОБА_4 та ОСОБА_2 право власності

по 1/2 частині спірного житлового будинку за кожним, суди також допустили порушення норм матеріального та процесуального права. Так, відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 30 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення частини другої статті 388 ЦК України про те, що майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень, суд повинен мати на увазі, що позов власника про витребування майна в особи, яка придбала його в результаті публічних торгів, проведених у порядку, встановленому для виконання судових рішень, підлягає задоволенню лише в тому разі, якщо торги були визнані недійсними, оскільки відповідно до частини першої статті 388 ЦК України власник має право витребувати майно, яке вибуло з володіння поза його волею, і в добросовісного набувача. Під час розгляду позову про визнання публічних торгів недійсними і витребування майна в особи, яка придбала його на торгах, суд має дати оцінку тому, чи є порушення, на які посилається позивач, суттєвими та чи вплинули вони на результат торгів. У зв'язку із цим позов про визнання публічних торгів недійсними, пред'явлений особою, права і законні інтереси якої не були порушені внаслідок відступлення від встановленого законом порядку проведення торгів, і обґрунтовані такими обставинами позовні вимоги власника про витребування проданого на торгах майна задоволенню не підлягають.

У разі наявності підстав для визнання публічних торгів недійсними у первісний стан шляхом реституції повертаються сторони договору - організатор торгів та їх переможець. Отже, після цього майно підлягає повторному продажу з публічних торгів відповідно до порядку, встановленого для виконання судового рішення, оскільки задоволення позову про визнання торгів недійсними не скасовує судового рішення, для виконання якого такі торги були проведені. Оскаржуваними судовими рішеннями результати прилюдних торгів були визнані недійсними. Однак, визнаючи прилюдні торги недійсними, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, сторони правочину, а саме - організатора торгів та переможця, у порядку, передбаченому статтями 215

та 216 ЦК України в первісний стан шляхом реституції не повернув, а спірне майно до Другово відділу ДВС Малиновського РУЮ м. Одеси не повернув для його подальшої реалізації. Більш того, позбавляючи її, переможця торгів, права власності на спірний житловий будинок та земельну ділянку, на якій він знаходиться, та визнаючи за ОСОБА_4 та ОСОБА_2 право власності на 1/2 частки спірного домоволодіння, суд залишив невирішеним спір в частині її прав як переможця торгів. Таким чином боржник ОСОБА_4 виконав боргове зобов'язання перед кредитором (ОСОБА_5.) та залишився власником майна, від реалізації якого було здійснено погашення зобов'язання перед кредитором.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У березні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судами встановлено, що 31 грудня 1974 року ОСОБА_3 зареєструвала шлюб з ОСОБА_4, про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу

від 31 грудня 1974 року, видане виконавчим комітетом Одеської міської ради депутатів трудящих, і перебувала з ним у шлюбі до моменту смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 25 листопада

2003 року, виданого Кароліно-Бугазькою сільською радою Овідіопольського району Одеської області ОСОБА_4 на праві приватної власності належить будинок за адресою: АДРЕСА_1.

Крім того, ОСОБА_4 на праві власності належить земельна ділянка, на якій розташований зазначений житловий будинок, на підставі державного акта на право приватної власності на землю, зареєстрованого Кароліно-Бугазькою сільською радою Овідіопольського району Одеської області від 02 червня

1999 року за № 581. Земельна ділянка набута ним у порядку приватизації.

13 травня 2000 року (під час шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_3.) було укладено договір купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_2 між ОСОБА_12 та ОСОБА_4, який було посвідчено державним нотаріусом Сьомої одеської державної нотаріальної контори Мельник Л. В.

За правилами статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута на час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Суд першої інстанції визнав, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1, та житловий будинок АДРЕСА_2 належать

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у рівних частинах на праві спільної сумісної власності.

При цьому земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 не є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки отримана ОСОБА_4 у власність в порядку приватизації.

Згідно із пунктом 5 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених ЗК України.

Згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 14 травня 2004 року, виданого Другим ВДВС Малиновського РУЮ м. Одеси, було накладено арешт на будівлю, розташовану за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до виконавчого листа Малиновського районного суду м. Одеси

від 06 травня 2004 року № 2-3047 з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 стягнуто борг у розмірі 27 849 грн 18 коп.

На виконання цього виконавчого листа було проведено прилюдні торги і складено акт про проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна від 10 січня 2005 року№ 00086, затвердженого Другим ВДВС Малиновського РУЮ м. Одеси, відповідно до якого житловий будинок з господарчими будівлями за адресою: АДРЕСА_1, був проданий ОСОБА_6

На підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів

від 09 березня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області Рєкою Л. А., зареєстрованого в реєстрі за № 361, було видано головою Кароліно-Бугазької сільської ради Овідіопольського району Одеської області та начальником Овідіопольського районного відділу земельних ресурсів Одеської області державний акт на право власності на земельну ділянку від 21 квітня 2005 року ОСОБА_6

Рішенням Кароліно-Бугазької сільської ради Овідіопольського району Одеської області 28 сесія, IV скликання від 24 березня 2005 року № 1876 вирішено зареєструвати право власності згідно свідоцтва від 09 березня 2005 року № 361 ОСОБА_6 на житловий будинок з господарчими спорудами, загальною площею 61,70 кв. м, та на приватизовану земельну ділянку (рішення сесії Кароліно-Бугазької сільської ради Овідіопольського району Одеської області

від 26 жовтня 1998 року № 154, зареєстрованого в книзі запису державних актів від 02 червня 1999 року за № 581), площею 0,0411 га по АДРЕСА_1; видати державний акт на право власності на землю за цією ж адресою на ім'я ОСОБА_6

Відповідно до свідоцтва, посвідченого приватним нотаріусомОвідіопольського районного нотаріального округу Одеської області Рєкою Л. А. від 25 березня 2005 року, ОСОБА_6 належить право власності на майно, яке складається з: житлового будинку з господарчими будівлями, загальною площею 61,70 кв. м, розміром житлової площі 13,90 кв. м, розташований на приватизованій земельній ділянці, розміром 411,00 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Відповіднодо технічного паспорта від 30 липня 2003 року власником 1/2 частини будинку АДРЕСА_2 є ОСОБА_4

Листами Міністерства юстиції України встановлено, що прилюдні торги щодо реалізаціїарештованого майна, належного громадянину України ОСОБА_4, призначалися на 16 липня 2004 року о 12 год., на 19 серпня 2004 року о 10 год.

30 хв., на 29 листопада 2004 року о 09 год.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2003 року був накладений арешт на 1/2 частину будинку АДРЕСА_2 земельну ділянку та дачу, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, що належить на праві приватної власності ОСОБА_4

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 21 липня 2004 року зупинено продаж будівлі АДРЕСА_1 до вирішення справи ОСОБА_3 до Другого ВДВС Малиновського РУЮ у м. Одесі про звільнення майна з під-арешту.

02 серпня 2004 року суд за заявою Другого ВДВС Малиновського РУЮ у м. Одесі постановив ухвалу, в якій, посилаючись на заміну способу забезпечення позову, скасував ухвалу суду від 21 липня 2004 року та зобов'язав Другий ВДВС Малиновського РУЮ у м. Одесі після реалізації об'єкту нерухомості внести на депозит половину вартості від продажу спірного будинку. Суд допустив негайне виконання цієї ухвали.

На вищезазначену ухвалу 06 серпня 2004 року ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу. 28 квітня 2005 року апеляційна скарга ОСОБА_3 була задоволена.

Згідно додаткового звіту про незалежну оцінку ринкової вартості житлового будинку з господарськими спорудами, які розташовані на земельній ділянці

за адресою: АДРЕСА_1, встановлено, що ринкова вартість вищезазначеної будівлі складає 93 905 грн.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 13 серпня 2007 року було задоволено клопотання ОСОБА_3 від 10 серпня 2007 року, призначено судово-будівельну експертизу та зупинено провадження у справі на час проведення експертизи.

03 червня 2008 року до суду надійшов висновок експерта № 9118/9119, згідно якого встановлено, що ринкова вартість 1/2 частини будівлі за адресою: АДРЕСА_1, складає 121 676 грн; ринкова вартість 3/4 частин цієї ж будівлі складає 182 513 грн; відсутня технічна здатність розподілу спірної будівлі, порядок користування земельною ділянкою в рівних частках не пропонується; провести розподіл будівлі в долях 1/4 та 3/4 в складі жилих та підсобних приміщень згідно з нормативно-технічними вимогами технічно не вбачається можливим; ринкова вартість 1/2 частини спірного будинку, без врахування самовільно збудованих споруд, складає 784 210 грн, ринкова вартість

1/2 частини спірного будинку, з врахування самовільно збудованих споруд, складає 798 485 грн; провести розподіл будинку АДРЕСА_2 в долях 1/4 та 3/4 без врахування самовільно збудованих споруд в складі жилих та підсобних приміщень згідно з нормативно-технічними вимогами технічно не вбачається можливим; ринкова вартість 1/4 частини будівлі по

АДРЕСА_2, без врахування самовільно збудованих споруд, складає 392 105 грн; ринкова вартість 3/4 частин цієї ж будівлі, без врахування самовільно збудованих споруд, складає 1 176 314 грн.

Відповідно до частини другої статті 16, частини першої статті 215 ЦК України одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням вимог, установлених частин першої - третьої, п'ятої, шостої статті 203 цього Кодексу, зокрема, у зв'язку з невідповідністю змісту правочину ЦК та іншим актам цивільного законодавства.

Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів (закріплених законом матеріально-правових заходів примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника) визначений у статті 16 ЦК України.

Закон України «Про виконавче провадження» визначає загальні правові основи організації та діяльності державної виконавчої служби, її завдання та компетенцію, а також учасників виконавчого провадження, закріплює їхні права та обов'язки, у тому числі право стягувачів і боржників та інших учасників виконавчого провадження на оскарження дій (бездіяльності) державного виконавця та порядок цього оскарження (статті 1, 2, 6, 12 Закону України «Про виконавче провадження»).

Питання щодо здійснення підготовки державним виконавцем та проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, а також реалізації арештованого майна визначені у пунктах 5.11, 5.12 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України

від 15 грудня 1999 року № 74/5 і зареєстрованої у Міністерстві юстиції України

15 грудня 1999 року за № 865/4158 (далі - Інструкція), яка розроблена на виконання Закону України «Про виконавче провадження» і визначає умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону, інших нормативно-правових актів підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку.

Правовий аналіз положень вказаного Закону України та Інструкції свідчить про те, що вони не встановлюють порядку та правил проведення прилюдних торгів, а лише закріплюють, як і стаття 650 ЦК України, такий спосіб реалізації майна, як його продаж на прилюдних торгах, і відсилають до інших нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України та Міністерства юстиції України, якими визначається порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна (стаття 62 Закону України «Про виконавче провадження» та пункти 5.11, 5.12 Інструкції).

Правила проведення прилюдних торгів визначені Тимчасовим положенням, за яким прилюдні торги є спеціальною процедурою продажу майна, за результатами якої власником майна стає покупець, який у ході торгів запропонував за нього найвищу ціну (пункт 2.2 Тимчасового положення).

Тимчасовим положенням передбачені певні правила проведення прилюдних торгів, а саме: по-перше, правила, які визначають процедуру підготовки, проведення торгів (опублікування інформаційного повідомлення певного змісту про реалізацію нерухомого майна; направлення письмового повідомлення державному виконавцю, стягувачу та боржнику про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації майна) (розд. 3); по-друге, правила, які регулюють сам порядок проведення торгів (розд. 4); по-третє, ті правила, які стосуються оформлення кінцевих результатів торгів (розд. 6).

Таким чином, виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта про проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на прилюдних торгах, а відтак є правочином.

Такий висновок узгоджується й з нормами статей 650, 655 та частини четвертої статті 656 ЦК України, які відносять до договорів купівлі-продажу процедуру прилюдних торгів, результатом яких є видача нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів на підставі складеного та затвердженого в установленому порядку акта державного виконавця про проведені торги

(розд. 6 Тимчасового положення, статті 34 Закону України «Про нотаріат»).

Отже, ураховуючи те, що відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватись недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, які встановлені частинами першою-третьою та шостою статті 203 ЦК України (частина перша статті 215 цього Кодексу).

Задовольняючи частково позови ОСОБА_2 та ОСОБА_4, суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшли обґрунтованого висновку про те, що при проведенні торгів була продана частина майна, яка не належала боржнику ОСОБА_4, а перебувала у спільній сумісній власності подружжя, а саме: будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, та 1/2 частина будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2. Проведеними торгами були порушені майнові права дружини боржника ОСОБА_3 Відповідно до статті 70 СК України ОСОБА_3 належало:

1/2 частина будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, та 1/4 частина будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2. Земельна ділянка, набута ОСОБА_4 внаслідок її приватизації, є його особистою приватною власністю. Таким чином, як власниця 1/2 частини будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_3 набула право користування земельною ділянко за цією адресою, а при проведенні торгів її право користування спірною земельною ділянкою також не було враховано.

Згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 14 травня 2004 року, виданого Другим ВДВС Малиновського РУЮ м. Одеси, було накладено арешт на будівлю, розташовану за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до листів Міністерства юстиції України від 08 липня 2004 року,

16 серпня 2004 року, 19 жовтня 2004 року, 23 листопада 2004 року, прилюдні торги з реалізації майна, належного ОСОБА_4 за договором від 30 червня 2004 року № 4160155 та додатковій угоді від 15 вересня 2004 року, об'єктами продажу є житловий будинок з господарчими будівлями і спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1. Таким чином, земельна ділянка на торги не виставлялася. За таких обставин, проведені торги, які відбулися

29 листопада 2004 року з реалізації арештованого майна, а саме - житлового будинку АДРЕСА_1, обґрунтовано визнано недійсними, скасовано свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгіввід 09 березня 2005 року № 361 а саме - житлового будинку АДРЕСА_1, видане приватним нотаріусом Овідіопольского районного нотаріального округу Рєкою Л. А. на ім'я ОСОБА_6, скасовано державний акт на право власності на спірну земельну ділянку від 21 квітня 2005 року, виданий ОСОБА_6

Доводи касаційної скарги висновки судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції. При вирішенні вказаної справи судом правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює.

Відповідно до частин першої, другої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 15 жовтня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 01 грудня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк