Тарутинський районний суд Одеської області
Справа № 514/184/19
Провадження по справі № 2/514/164/19
13 червня 2019 року смт Тарутине
Тарутинський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді Кравченко П.А.
за участю секретаря Мельниченко Н.М.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду смт Тарутине цивільну справу за позовом ОСОБА_1 представником якого є ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратило право користування жилим приміщенням,-
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратило право користування жилим приміщенням.
Свої вимоги мотивує тим, що йому на праві приватної власності належить будинок АДРЕСА_1 . За зазначеною адресою зареєстрована ОСОБА_3 , відповідач по справі, яка понад 10 років не проживає в даному будинку.
У зв`язку з цим, позивач просить визнати відповідача такою, що втратив право користування жилим приміщенням - будинком, який розташований за вищевказаною адресою.
Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, на розгляд суду від представника позивача надійшла заява з проханням розглянути справу без їх участі. Позов підтримують в повному обсязі.
Відповідач повторно в судове засідання не з`явилася, повідомлялася про дату, час та місце проведення судового засідання судовою повісткою за місцем реєстрації, але на адресу суду повернулися поштові конверти з відміткою «адресат не проживает».
В подальшому відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України, було розміщено оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України про виклик відповідача ОСОБА_3 до суду в судове засідання, однак остання в судове засідання на вказану в оголошенні дату не з`явилася, жодних заперечень проти позову, заяв про розгляд справи без її участі до суду не надіслала, про причини неявки суд не повідомила.
Частиною 11 статті 128 ЦПК України передбачено, що з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача без повідомлення причини, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло відзиву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення спору. Оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення спору, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача в порядку ст. 280 ЦПК України та ухвалити заочне рішення по справі.
Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд прийшов до наступного висновку.
Судом достовірно встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить будинок АДРЕСА_1 (а.с. 10, 11, 12), в якому зареєстрована відповідач ОСОБА_3 (а.с. 13), але фактично не мешкає за вказаною адресою з 25.06.2009 року (а.с. 16), що також підтверджується письмовими показами свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с. 17).
Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція) гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.
Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі «Пауелл і Рейнер проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1990 року). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі «Гіллоу проти Сполученого Королівства» від 24 листопада 1986 року), так і на наймача (рішення у справі «Ларкос проти Кіпру» від 18 лютого 1999 року).
Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст. 8 Конвенції.
Стаття 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав і інтересів осіб. Виходячи з загальних положень права власності, власнику належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Захист права власності регулюється нормами Цивільного кодексу України.
Зміст ст. 405 ЦК України передбачає, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право користування цим житлом. Право користування житлом втрачає член сім ' ї власника у разі відсутності без поважних причин понад один рік.
Цивільне законодавство не передбачає збереження права користування житлом за громадянами, які хоча і правомірно вселилися у спірну квартиру власника, але на час розгляду справи не є членом його сім ' ї.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач ОСОБА_3 втратила право користування жилим приміщенням, а саме: будинком АДРЕСА_1 , оскільки достовірно встановлено, що вона понад один рік відсутня за місцем своєї реєстрації.
Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 263-265 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 представником якого є ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратило право користування жилим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме: будинком АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Одеського апеляційного суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Повне судове рішення складено 13.06.2019 року.
Суддя П.А. Кравченко