Постанова

Іменем України

04 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 202/11272/14-ц

провадження № 61-17732св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М.,

учасники справи:

позивач за первинним позовом (відповідач за зустрічним позовом) - товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект»,

відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,

відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_2 ,

третя особа за зустрічним позовом - ОСОБА_3 ,

представник третьої особи - ОСОБА_5 ;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 квітня 2016 року у складі судді Бєсєди Г. В. та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області у складі колегії від 21 грудня 2016 року суддів: Пищиди М. М., Каратаєвої Л. О., Ткаченко І. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю

«Кей-Колект» (далі - ТОВ «Кей-Колект») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та з урахуванням збільшення позовних вимог у березні 2015 року, просило стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором у розмірі 55 616,41 доларів США, що еквівалентно за курсом Національного банку України (далі - НБУ)

1 322 072,31 грн. Свої вимоги ТОВ «Кей-Колект» мотивувало тим, що за умовами кредитного договору № 0 від 10 жовтня 2007 року ОСОБА_3 отримав кредитні кошти у розмірі 37 000 доларів США, які зобов`язався повернути в строк до 09 жовтня 2037 року та сплатити проценти за користування ними у порядку та на умовах, визначених договором.

У забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором 10 жовтня 2007 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 були укладені договори поруки № 0/П та

№ 0/П/1, згідно з якими поручителі прийняли на себе зобов`язання відповідати за повне та своєчасне виконання позичальником всіх зобов`язань перед банком за кредитним договором.

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_3 зобов`язань щодо своєчасного й повного повернення суми кредиту, виникла заборгованість, розмір якої станом на 04 березня 2015 року складає 55 616,41 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 1 322 072,31 грн.

З урахуванням викладеного, ТОВ «Кей-Колект», уточнивши позовні вимоги, просило стягнути з відповідачів в солідарному порядку, як з боржника та поручителів, заборгованість за кредитним договором № 0 від 10 жовтня 2007 року у розмірі 55 616,41 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 1 322 072,31 грн, з яких заборгованість за основною сумою кредиту - 34 321, 59 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 815 867, 54 грн, заборгованість за процентами - 21 294, 82 долари США, що еквівалентно за курсом НБУ 506 204, 77 грн.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у жовтні

2015 року звернулися до суду із зустрічним позовом до ТОВ «Кей-Колект», третя особа - ОСОБА_3 , про визнання договорів поруки припиненими.

На обґрунтування позовних вимог зазначали, що на забезпечення належного виконання ОСОБА_3 зобов`язань за кредитним договором № 0, між ними та ПАТ «УкрСиббанк» 10 жовтня 2007 року були укладені два окремі договори поруки № 0/П та

№ 0/П/1.

Посилаючись на те, що умовами кредитного договору № 0, укладеного 10 жовтня 2007 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 , передбачено погашення кредиту щомісячними платежами, останній платіж боржник здійснив у жовтні 2011 року, а з позовом до поручителів банк звернувся в листопаді 2014 року, тобто з пропуском шестимісячного терміну, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 просили визнати поруку припиненою на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська

від 27 квітня 2016 року позов ТОВ «Кей-Колект» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь

ТОВ «Кей-Колект» заборгованість за кредитним договором від 10 жовтня 2007 року № 0 у розмірі 55 616,41 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 1 322 072,31 грн, яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 34 321,59 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 815 867,54 грн; заборгованості за процентами у розмірі 21 294,82 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 506 204,77 грн. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «Кей-Колект» судовий збір у розмірі 3 654 грн. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ТОВ «Кей-Колект», відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та пункту 6.2 договору про надання споживчого кредиту № 0 використало право достроково стягнути з позичальника та поручителів заборгованості за кредитним договором, надіславши 01 липня 2014 року претензію-повідомлення (вимогу) про дострокове повернення всієї суми кредиту і пов`язаних із ним платежів. Пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитними коштами, кредитор змінив строк виконання основного зобов`язання. ТОВ «Кей-Колект» пред`явило позов до боржника і поручителів 11 листопада 2014 року, тобто у шестимісячний строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, тому цей строк банком не пропущено, а поруку не припинено. Посилання представників ОСОБА_3 щодо відсутності в матеріалах справи додатку № 1 до кредитного договору або підтвердження повідомлення ОСОБА_3 у письмовій формі про істотні умови кредитного договору, доказів щодо зарахування кредитних коштів на поточний рахунок ОСОБА_3 , письмових повідомлень про заміну кредитора, додатку № 1 та додатку № 2 до договору факторингу № 1 від 12 грудня 2011 року, доказів сплати винагороди за договором факторингу № 1, доказів належного повідомлення боржників про дострокове повернення кредиту, довідки-розрахунку з печаткою позивача є необґрунтованими та спростовуються наявними у матеріалах справи доказами. Відсутність у ТОВ «Кей-Колект» ліцензії на здійснення валютних операцій не позбавляє його можливості отримувати відповідні валютні платежі, а ліцензія на здійснення операцій з валютними цінностями необхідна при укладанні кредитного валютного договору, що спростовує доводи представників ОСОБА_3 у цій частині.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 , відхилено. Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 квітня 2016 року залишено

без змін.

Відхиляючи апеляційну скаргу та залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, який всебічно та повно з`ясувавши дійсні обставини справи, перевіривши доводи та заперечення сторін, дослідивши надані сторонами докази, ухвалив законне й обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Аргументи учасників справи

Узагальнені доводи касаційної скарги

У січні 2017 року представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 подали до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2016 року, у якій, посилаючись на неправильне

застосування судами першої й апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просили скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ТОВ «Кей-Колект» відмовити, а зустрічні позовні вимоги задовольнити.

Касаційна скарга представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 мотивована тим, що судові рішення ухвалені з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, зокрема суди попередніх інстанцій неповно з`ясували обставини та посилались на недоведені обставини, що мають значення для справи, які суди вважали встановленими, внаслідок чого зробили висновки, що не відповідають обставинам справи. Позовна заява ТОВ «Кей-Колект» була подана

11 листопада 2014 року, тобто з пропуском строку позовної давності, встановленого для основного зобов`язання у три роки. 16 липня 2015 року ОСОБА_3 було подано заяву про застосування строків позовної давності, однак судом заяву не було враховано. Також, стягнення солідарно з поручителів заборгованості за кредитним договором є незаконним, оскільки відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України позивач звернувся з позовною заявою до поручителів з пропуском шестимісячного строку. Вимогу про дострокове повернення кредиту від 01 липня 2014 року вони не отримували, належних доказів щодо направлення та отримання ними зазначеної вимоги ТОВ «Кей-Колект» не надано. ОСОБА_3 не отримував ні від ПАТ «УкрСиббанк», ні від ТОВ «Кей-Колект» жодного письмового повідомлення про заміну кредитора (відступлення права вимоги) щодо зобов`язань за кредитним договором. Також позивачем не доведено факт видачі кредиту, договір свідчить лише про намір виконання дій (операцій) у майбутньому, а не про їх фактичне виконання. Згідно з вимогами чинного законодавства та наданими дозволами ТОВ «Кей-Колект», як відповідна фінансова установа, має право без додаткових дозволів та ліцензій укладати договори факторингу та виступати в них фактором, але на проведення валютних операцій, зокрема нарахування процентів за користування кредитом в іноземній валюті, товариство повинно було отримати індивідуальну чи генеральну ліцензію НБУ на здійснення валютних операцій. Однак позивач взагалі не надав суду жодних ліцензій, у тому числі індивідуальної чи генеральної, що, на думку заявника, свідчить про неправомірність нарахування відсотків.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 лютого 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі та витребувано цивільну справу

№ 202/11272/14-ц із Індустріального районного суду м. Дніпропетровська.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 травня 2017 року справу за позовом

ТОВ «Кей-Колект» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до ТОВ «Кей-Колект», третя

особа - ОСОБА_3 , про визнання договорів поруки припиненими призначено до судового розгляду.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

17 квітня 2018 року справу № 202/11272/14-ц передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 червня 2019 року справу № 202/11272/14-ц призначено судді-доповідачеві Бурлакову С.Ю.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 10 жовтня 2007 року між ОСОБА_3 та АКБ «УкрСиббанк», назву змінено на ПАТ «УкрСиббанк», було укладено кредитний договір № 0, відповідно до пункту 1.1 якого банк надав позичальнику кредитні кошти в іноземній валюті в сумі

37 000 доларів США, що еквівалентно відповідно до курсу НБУ на час видачі кредитних коштів 186 850,00 грн, а позичальник зобов`язався повернути кредитні кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором.

Відповідно до пункту 1.2.2 кредитного договору погашення кредиту здійснюється у терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно з додатком № 1 до договору, але в будь-якому випадку не пізніше 09 жовтня 2037 року.

Пунктом 1.3. кредитного договору передбачено, що за користування кредитом протягом перших 30 календарних днів з моменту отримання кредитних коштів встановлюється процентна ставка в розмірі 12,90 % річних. Кожного наступного місяця розмір кредитної ставки підлягає перегляду. Новий розмір процентної ставки за користування кредитом може бути встановлений у разі настання будь-якої обставини, передбаченої частиною першої пункту 5.2 цього договору.

Згідно з пунктом 4.1 кредитного договору за порушення строків повернення кредиту, сплати процентів, комісій та інших платежів позичальник зобов`язується сплатити на користь та на вимогу банку пеню від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання в гривні чи в гривневому еквіваленті, якщо зобов`язання в валюті, в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості, за строк прострочення виконання зобов`язання, на суму невиконаного зобов`язання.

Позичальник зобов`язаний погашати кредит відповідно до графіка погашення, встановленого пунктом 3.1 цього договору, тобто повертати банку суму кредиту (його часток), таким чином, щоб фактичний залишок заборгованості не перевищував залишкову суму ліміту кредитування, встановлену на відповідну дату (пункт 6.4 кредитного договору).

Відповідно до пункту 7.8 кредитного договору банк має право в односторонньому порядку розірвати договір і стягнути з позичальника заборгованість за кредитом, нарахованими процентами, комісіями, неустойкою та іншими платежами за цим договором у разі несвоєчасної сплати позичальником кредиту, нарахованих відсотків, комісій, згідно з умовами договору.

10 жовтня 2007 року між ОСОБА_3 та ПАТ «УкрСиббанк» було укладено додаткову угоду № 1 про внесення змін до договору про надання споживчого кредиту № 0, згідно з якою нараховані за договором проценти сплачуються позичальником у строк з 01 по 25 число кожного місяця, наступного за тим, за яким були нараховані банком проценти.

У забезпечення виконання ОСОБА_3 зобов`язань за договором кредиту, 10 жовтня 2007 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та

АКБ «УкрСиббанк», назву змінено на ПАТ «УкрСиббанк», були укладені два окремі договори поруки № 0/П та № 0/П/1 відповідно.

Згідно з пунктами 1.1-1.5 вказаних договорів поруки, кожен з поручителів зобов`язується відповідати за виконання позичальником усіх його зобов`язань перед кредитором в повному обсязі, що виникли з кредитного договору, у тому числі за повернення суми боргу, відсотків за користування кредитними коштами, штрафних санкцій. Відповідальність поручителя і позичальника є солідарною.

12 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» було укладено договір факторингу № 1, за яким право вимоги кредитної заборгованості ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_3 за кредитним договором від 10 жовтня 2007 року № 0 відступлено ТОВ «Кей-Колект», про що позивач повідомив боржника та поручителів рекомендованими листами від 15 грудня 2011 року за №№ 12-22/26983, 12-22/26984.

Позичальник ОСОБА_3 не виконував належним чином умови кредитного договору, у зв`язку з чим у нього перед банком утворилась заборгованість, розмір якої станом на 01 грудня 2013 року, відповідно до наданого позивачем розрахунку, становить 51 245,10 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ на день розрахунку 605 870,82 грн, яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 34 321,59 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 405 789,01 грн; заборгованості за процентами у розмірі 16 923,10 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 200 081,81 грн.

Рекомендованим листом від 01 липня 2014 року ТОВ «Кей-Колект» було направлено ОСОБА_3 вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, яка відповідно до копії реєстру рекомендованих листів адресату була надіслана 12 липня 2014 року. Того ж дня відповідні листи-вимоги були надіслані поручителям ОСОБА_1 й ОСОБА_2 , які відповідачами не виконані. Розмір заборгованості було вказано станом на 01 грудня 2013 року.

Тобто 01 липня 2014 року банком було змінено строк виконання зобов`язання.

Звертаючись у листопаді 2014 року до суду з позовом, позивач просив стягнути з відповідачів заборгованість, нараховану станом на 01 грудня 2013 року, однак у березня 2015 року збільшив позовні вимоги та просив стягнути заборгованість станом на 04 березня 2015 року, яка, відповідно до наданого позивачем розрахунку, становить 55 616,41 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ на день розрахунку 1 322 072,31 грн, яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 34 321,59 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 815 867,54 грн; заборгованості за процентами у розмірі 21 294,82 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 506 204,77 грн.

Позиція Верховного Суду

Джерела права й акти їх застосування

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Сторонами в зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).

Статтею 1054 ЦК України визначено перелік осіб, які можуть бути кредитодавцями в кредитних правовідносинах. Такими є банк або інша фінансова установа.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку (частина перша статті 553 ЦК України).

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та

вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до положень частини другої статі 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору.Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому слід враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки.

У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Отже,

порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора. Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України). Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов`язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки у розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України. У цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Під виконанням сторонами зобов`язання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обов`язків, що випливають із зобов`язання, передбаченого договором. Отже, основне зобов`язання - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов`язки сторін кредитного договору. Як установлено судом, боржник та поручитель взяли на себе зобов`язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 09 жовтня 2037 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на підставі договору. Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов`язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила

(з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя. Таким чином, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, має обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Тобто кредитор мав протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання пред`явити вимоги до поручителя. У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через 6 місяців після настання строку виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК Українипорука припиняється в частині певних періодичних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов`язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов`язань, та в частині вимог про дострокове погашення кредитних коштів. Як вбачається з матеріалів справи, 01 липня 2014 року рекомендованим листом з повідомленням банк направив боржникові та поручителям, ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, чим змінив строк виконання зобов`язання, а до суду з позовом до боржника та поручителів позивач звернувся 11 листопада 2014 року.

Ухвалюючи рішення про задоволення первісного позову та відмову в задоволенні зустрічних позовних вимог, вказавши про дотримання позивачем при зверненні до суду шестимісячного строку, передбаченого статтею 559 ЦК України, суд першої інстанції вищевказаних вимог закону не врахував, не звернув уваги на те, що кредитним договором передбачено виконання грошових зобов`язань шляхом здійснення щомісячних платежів, у зв`язку з чим не з`ясував дотримання позивачем вказаного строку щодо всіх платежів, зокрема тих, що були здійснені до травня 2014 року, а з урахуванням зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , не вирішив питання щодо припинення поруки за окремими платежами.

Крім того, стягуючи заборгованість за кредитним договором, у тому числі за процентами, станом на 04 березня 2015 року, суд першої інстанції залишив поза увагою те, що відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги про дострокове повернення кредиту та процентів за кредитом. Права й інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18). Тобто стягнення процентів за кредитним договором можливе у межах погодженого сторонами строку кредитування або до моменту пред`явлення вимоги про дострокове виконання зобов`язання. У справі, яка розглядається, до 01 липня 2014 року, коли боржникові та поручителям було пред`явлено вимогу про дострокове повернення кредитних коштів, розмір яких відповідно до наданого банком розрахунку становить 17 937 доларів США 31 цент. За таких обставин висновок суду першої інстанції про стягнення заборгованості за кредитним договором, в тому числі за процентами, станом на 04 березня 2015 року є помилковим.

Суд апеляційної інстанції, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, на вказані порушення вимог закону уваги не звернув, належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги.

Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову.

Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо.

Таким чином, суд апеляційної інстанції не виконав вимоги статей 212, 213 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи апеляційним судом, та дійшов передчасного висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін.

За таких обставин оскаржувану у касаційному порядку постанову суду апеляційної інстанції вважати законною і обґрунтованою не можна.

Згідно з частиною третьою статті 411 ЦПК Українипідставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, або необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, або встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Оскільки судом не надано оцінки наявним у справі доказам та не встановлено фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, постановлену у справі ухвалу апеляційного суду не можна вважати законною і обґрунтованою, тому відповідно до статті

411 ЦПК Українитака ухвала підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Під час нового розгляду справи належить врахувати, що виконання зобов`язання за вищевказаним кредитним договором визначено черговими платежами, встановити строк дії поруки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за кожним черговим платежем, встановити дійсний розмір кредитних коштів, які підлягають стягненню з відповідачів, надати відповідну правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити законне і справедливе судове рішення відповідно до встановлених обставин і вимог закону.

Щодо розподілу судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК Україниякщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Так як касаційний суд дійшов висновку про передачу справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2016 року скасувати.

Справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором передати на новий розгляд до апеляційного суду.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:М. Є. Червинська С. Ю. Бурлаков А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко
В. М. Коротуна