Постанова

Іменем України

31 січня 2019 року

м. Київ

справа № 661/3940/16

провадження № 61-31159св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Пророка В. В., Фаловської І. М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представники позивача - ОСОБА_5, ОСОБА_6,

відповідач - ОСОБА_7,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_8 на ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 07 червня 2017 року у складі колегії суддів: Колісниченка А. Г., Вейтас І. В., Радченка С. В.,

ВСТАНОВИВ :

У грудні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_7, в якому просила встановити факт її проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_7 за період

з травня 2004 року по 31 жовтня 2012 року, розділити спільне майно подружжя, залишивши за нею усе спільно нажите нерухоме майно у відповідності до частин першої, другої статті 70 СК України, а за відповідачем залишити грошові кошти у розмірі 100 000 грн. Розірвати шлюб, укладений між ними.

Заочним рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 15 березня 2017 року у складі судді Чирського Г. М. позов задоволено.

Встановлено факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з травня 2004 року по 31 жовтня 2012 року ОСОБА_4 та ОСОБА_7

Визнано об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_7: житловий будинок садибного типу АДРЕСА_2 житловою площею 39,5 кв.м, загальною площею 76,5 кв.м, до якого входить: веранда літ. а, підвал літ. під. а, веранда літ. а1, відкрита веранда літ. а2, ганок літ. а3, літня кухня літ. Б, веранда літ. б, сарай літ; В, сарай літ. Г, гараж літ. Д, вбиральня літ. Е, вимощення І, споруди 1-6; земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0535 га, розташовану за цією ж адресою; житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_3; нежитлову будівлю, склад карбіду, що розташовані за адресою: АДРЕСА_4; житловий будинок та земельну ділянку для ведення будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 2500 кв.м, та земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 3501 кв.м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_5 нежитлові будівлі, розташовані за адресою: Херсонська область, АДРЕСА_6; грошові кошти у розмірі 100000 грн.

Поділено спільне майно подружжя.

Виділено у власність ОСОБА_4 житловий будинок садибного типу АДРЕСА_7, житловою площею 39,5 кв.м, загальною площею 76,5 кв.м; земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0535 га, розташовану в АДРЕСА_8; житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_9; нежитлову будівлю, склад карбіду, що розташовані за адресою: АДРЕСА_4; житловий будинок та земельну ділянку площею 2500 кв.м, для ведення будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та земельну ділянку, площею 3501 кв.м для ведення особистого селянського господарства, які розташовані за адресою: АДРЕСА_10; нежитлові будівлі, розташовані за адресою: АДРЕСА_11

Залишено у власності ОСОБА_7 грошові кошти у розмірі 100 000 грн.

Розірвано шлюб між ОСОБА_9 та ОСОБА_7, зареєстрований 31 жовтня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Каховка Каховського міськрайонного управління юстиції, актовий запис № 217.

Стягнуто з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 4134 грн.

Вказане заочне рішення було оскаржено в апеляційному порядку ОСОБА_8 - особою, яка не брала участі у справі, з посиланням на те, що суд оскаржуваним рішенням передав у власність позивача більшу частину майна, право власності на яке було зареєстроване за відповідачем. Вказане рішення не відповідає презумпції рівності часток подружжя на майно, що є правом спільної сумісної власності подружжя. Крім того рішення ухвалено в період дії арешту та заборони відчуження спірного майна, що є підставою уникнення від майнових зобов'язань з боку відповідача перед третіми особами у зв'язку з чим може позбавити в повній мірі задовольнити і виконати в належному порядку судові рішення про стягнення з ОСОБА_7 боргу за договорами позики.

Ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 07 червня 2017 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_8 на рішення суду першої інстанції закрито.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що спір між сторонами у справі виник з правовідносин, які врегульовані Сімейним кодексом України, який не передбачає можливості втручання третіх осіб у питання порядку та способу поділу майна, яке було набуто сторонами під час подружнього життя. Доводи ж апеляційної скарги ОСОБА_8 стосуються саме цих питань. ОСОБА_8 не довела у передбачений законом спосіб, що майно, яке було предметом поділу між подружжям чи його частка були набуті за рахунок коштів, отриманих за договором, укладеним з нею і використані на потреби сім'ї.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції не вирішував питання про права ОСОБА_8, у звязку з чим відсутні підстави вважати її особою, чиї права порушені оскаржуваним рішенням.

У касаційній скарзі, поданій у липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_8, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального і порушення норм процесуального права просить скасувати постановлену у справі ухвалу та направити справу до апеляційного суду для продовження розгляду.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції, закриваючи апеляційне провадження не дослідив обставини справи та дійшов передчасного висновку, без відповідних доказів того, що майно, яке було предметом поділу між подружжям ОСОБА_7 або його частка не були набуті за рахунок коштів отриманих в позику від ОСОБА_8 та не врахував того, що вартість майна, яке було предметом поділу була формальною, визначеною за технічною документацією нерухомих об'єктів на час реєстрації права власності за ОСОБА_7 без реального врахування поліпшень нерухомого майна (добудов, переобладнань тощо, які на час розгляду справи не введені до експлуатації з підстав незавершеного будівництва), які здійснені протягом 2016 року за рахунок запозичених коштів у ОСОБА_8, які відповідно до статті 65 СК вважаються такими, що використані в інтересах сім'ї.

Крім того, суд апеляційної інстанції залишив поза увагою, що на час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанції на майно, яке було предметом поділу між подружжям в рамках забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_7 про стягнення боргу за договором позики, ухвалою Новокаховського міського суду Херсонської області від 26 січня 2017 року накладено арешт.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 липня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_8 на вказану ухвалу суду апеляційної інстанції. Справу витребувано із суду першої інстанції.

Інші учасники судового процесу не скористалися правом подати відзив на касаційну скаргу, письмових заперечень щодо її вимог і змісту до суду не подали.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального

кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення

змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

29 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Установлено, що оскаржуваним ОСОБА_8 заочним рішенням від 07 червня 2017 року встановлено факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_7, визнано право спільної сумісної власності подружжя на майно та здійснено розподіл майна між сторонами.

Оскаржуючи вказане рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, ОСОБА_10, як особа, яка не брала участь у справі, апеляційну скаргу обґрунтовувала тим, що вказане рішення не відповідає презумпції рівності часток подружжя на майно, що є правом спільної сумісної власності подружжя.

Аргументи апеляційної скарги фактично зводились до незгоди із вирішеним судом питанням порядку та способу поділу майна, яке було набуто сторонами під час подружнього життя.

Встановивши вказані обставини, суд апеляційної інстанції, з урахуванням доводів апеляційної скарги правильно виходив з того, що відсутні підстави вважати ОСОБА_10 особою, чиї права порушені оскаржуваним рішенням, а отже такою, що має право на його апеляційне оскарження, у з зв'язку з чим дійшов обґрунтованого висновку про закриття апеляційного провадження у справі за поданою нею скаргою.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_8 не спростовують правильність наведених висновків апеляційного суду та не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки зводяться до необхідності перегляду рішення суду першої інстанції про поділ спільного майна між ОСОБА_4 та ОСОБА_7, за поданою нею апеляційною скаргою.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що заочне рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 15 березня 2017 року, питання про перегляд якого є мотивом подання ОСОБА_8 апеляційної та касаційної скарг, вже скасовано рішенням апеляційного суду Херсонської області від 26 жовтня 2017 року та у позові ОСОБА_4 відмовлено.

За наведених обставин, у ОСОБА_8 фактично відсутній предмет спору та предмет оскарження, а наведені нею у касаційній скарзі доводи в даному випадку правового значення не мають, оскільки мета поданої нею апеляційної скарги, провадження по якій хоча і закрито, але фактично досягнута - судове рішення вже є скасованим, тому відпала необхідність розгляду апеляційної скарги на таке рішення.

Суд касаційної інстанції, за приписами статті 400 ЦПК Українине має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Враховуючи межі перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів вважає, що доводи, викладені у касаційній скарзі, не підтвердились під час касаційного провадження, не спростовують висновків суду апеляційної інстанції про закриття апеляційного провадження у справі, та фактично зводяться до переоцінки доказів і встановлених судом обставин, що в силу положень статті 400 ЦПК, знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції, у зв'язку з чим підстав для задоволення касаційної скарги немає.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 07 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

В. В. Пророк

І. М. Фаловська