Ухвала

17 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 562/2088/15-ц

провадження № 61-16882ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Крата В. І. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Рівненського апеляційного суду від 01 серпня 2019 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», третя особа - публічне акціонерне товариство «Омега Банк», про визнання недійсним кредитного договору та визнання частково недійсним договору факторингу,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Аналіз Єдиного державного реєстру судових рішень свідчить, що у серпні 2015 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом передачі його у власність ПАТ «Дельта Банк».

Позовна заява мотивована тим, що 08 липня 2008 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №1701/0708/88-083. До вказаного кредитного договору в подальшому були укладені додаткові договори про зміну умов кредитування. Згідно умов кредитного договору та додаткових договорів банк надав позичальнику кредитні кошти в сумі 30 000 дол. США з розрахунку 11,9 % річних на строк з 08 липня 2008 року по 07 липня 2032 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язання між банком та позичальником було укладено договір іпотеки №1701/0708/88-083-Z-1 від 08 листопада 2008 року, за умовами якого ОСОБА_1 передав у іпотеку банку (іпотекодержатель) належну йому квартиру АДРЕСА_1 .

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу права вимоги за кредитами, зокрема, і за указаним кредитним договором.

Кредитні зобов`язання ОСОБА_1 належним чином не виконує, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 28 липня 2015 року в загальному розмірі складає 675 066, 44 грн.

На підставі викладеного, банк просив у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 1701/0708/88-083 від 08 липня 2008 року в сумі 675 066,44 грн, звернути стягнення на предмет іпотеки, згідно іпотечного договору № 1701/0708/88-083-Z-1, належний ОСОБА_1 , а саме: двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу від 10 червня 2008 року; визнати за ПАТ «Дельта Банк» право власності на указану квартиру.

У лютому 2016 року ОСОБА_1 подав зустрічний позов до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», третя особа - публічне акціонерне товариство «Омега Банк», про визнання недійсним кредитного договору та визнання частково недійсним договору факторингу.

Позовна заява мотивована тим, що кредитний договір укладений з суттєвим порушенням істотних умов договору, встановлених законодавством України, що регулює спірні правовідносини, які необхідні для його укладення, з використанням елементів нечесної підприємницької практики та грубо порушує права та інтереси споживача фінансових послуг. Договір відступлення права вимоги від 25 травня 2012 року за кредитними та забезпечувальними договорами, що укладений між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» порушує майнові права та інтереси позичальника та не відповідає вимогам законодавства України.

ОСОБА_1 , з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив визнати порушеним його права як споживача фінансових послуг; визнати недійсним кредитний договір № 1701/0708/88-083 від 08 липня 2008 року, укладений між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 ; визнати частково недійсним договір факторингу від 25 травня 2012 року, який укладений між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» в частині відступлення права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 1701/0708/88-083 від 08 липня 2008 року та забезпечувальним договором (іпотечним договором № 1701/0708/88-083-Z-1 від 08 липня 2008 року, зареєстрований в реєстрі за № 1383, № 1384), укладеними між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 .

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 17 грудня 2018 року у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано недійсним кредитний договір № 1701/0708/88-083 від 08 липня 2008 року, укладений між ВАТ «Сведбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк») та ОСОБА_1

Постановою Рівненського апеляційного суду від 01 серпня 2019 року рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 17 грудня 2018 року в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення, яким у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено. У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

09 вересня 2019року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Рівненського апеляційного суду від 01 серпня 2019 року. ОСОБА_1 посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права і просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що постанова Рівненського апеляційного суду від 01 серпня 2019 року в частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог є неправосудною. ПАТ «Дельта Банк» не довело належними та допустимими доказами факт переходу до нього права вимоги. Банком не виконано вимоги частини другої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо надання інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту. Апеляційним судом необґрунтовано не ураховано встановлені судом першої інстанції обставини і докази, підтверджені висновком судово-економічної експертизи щодо наявності оманливої практики зі сторони банку стосовно введення споживача ОСОБА_1 в оману.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом касаційного оскарження є судові рішення, ухвалені у справі про звернення стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення заборгованості у сумі 675 066,44 грн та про визнання недійсним кредитного договору та визнання частково недійсним договору факторингу.

Отже, справа № 562/2088/15-ц не є справою з ціною позову, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Справа № 562/2088/15-ц є незначної складності та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Тлумачення статті 19 ЦПК України свідчить, що малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, незалежно від того чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції. Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі 1 Загальних положень ЦПК України, то вона поширюються й на стадію касаційного провадження.

З урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи, а також значення справи для сторін і суспільства, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Таким чином, оскаржені рішення ухвалені у малозначній справі. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга ОСОБА_1 подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на постанову Рівненського апеляційного суду від 01 серпня 2019 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», третя особа - публічне акціонерне товариство «Омега Банк», про визнання недійсним кредитного договору та визнання частково недійсним договору факторингу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. І. Крат