ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/12/19 Справа № 199/8330/13-ц Суддя у 1-й інстанції - Подорець О.Б. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2019 року

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Свистунової О.В.

при секретарі - Кошарі О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 31 липня 2018 року

по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про звернення стягнення, -

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2013 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська надійшов позов Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про звернення стягнення.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 31 липня 2018 року позов Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про звернення стягнення - задоволено частково.

У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» за кредитним договором №014/131689/3175/82 від 15 червня 2007 року звернуто стягнення згідно договору іпотеки №6996/3175/305653 від 15 червня 2007 року на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 ), яка належить на праві власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження». За рахунок отриманих коштів від реалізації предмету іпотеки в межах виконавчого провадження погасити заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором яка виникла станом на 01 червня 2013 року та складається з наступного: заборгованість за кредитом у розмірі 300 135,55 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 171 814,49 грн.; пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором у розмірі 1 161 150,22 грн., а всього в сумі 1 633 100 (один мільйон шістсот тридцять три тисячі сто) грн. 26 коп.

Стягнуто з відповідачів ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання - АДРЕСА_2 ), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання - АДРЕСА_2 ), ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання - АДРЕСА_2 ) на користь позивача Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (, місце знаходження - вул. Лєскова, 9 в м. Києві, 01011) судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі по 1147 (одна тисяча сто сорок сім) грн. 00 коп. з кожного.

В іншій частині позову - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 31 липня 2018 року у справі №199/8330/13-ц, провадження у справі №199/8330/13-ц в частині позовних вимог пред`явлених ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" в особі Дніпропетровської обласної дирекції до ОСОБА_2 , закрити. Постановити нове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про звернення стягнення у справі №199/8330/13-ц, відмовити.

У відзиві ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 31 липня 2018 року просить рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 31 липня 2018 року залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскільки вважає що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та справедливим.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", суд першої інстанції дійшов до висновку, що оскільки заборгованість за кредитним договором №014/131689/3175/82 від 15 червня 2007 року досі не погашена, тому у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» за кредитним договором №014/131689/3175/82 від 15 червня 2007 року необхідно звернути стягнення згідно договору іпотеки №6996/3175/305653 від 15 червня 2007 року на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 ), яка належить на праві власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Але з таким висновком суду погодитись неможливо з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, що між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступник ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») та ОСОБА_1 15 червня 2007 року був укладений кредитний договір №014/131689/3175/82, відповідно до якого відповідач ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 44 349,00 доларів США строком до 15.06.2017 року.

В якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором та договором іпотеки (т 1, а.с. 14-15) між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступник ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в іпотеку Банку передана квартира АДРЕСА_1 , загальна площа квартири - 51,1 кв. м.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором станом на 01 червня 2013 року виникла заборгованість у розмірі 204 316,31 доларів США, з яких: 37 549,80 доларів США - заборгованість за кредитом у розмірі, 21 495,62 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі; 145 270,89 доларів США - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_4 , актовий запис №1988 від 09.12.2009 року (а.с. 159 т.2).

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Договором застави передбачено, що у випадку порушення Застоводавцем (Позичальником) зобов`язань за кредитним договором, або за договором застави, Заставодавець зобов`язаний передати предмет застави Заставодержателю в заклад.

Як передбачено ст.ст.572, 575 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом, як передбачено ст.590 ЦК України.

Статтею 589 ЦК України та ст. 33 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.41 своєї постанови №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов`язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Частиною 1 статті 7 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Іпотечним договором передбачено право іпотекодержателя застосувати один із способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задовольнити вимоги Іпотекодержателя: за рішенням суду, у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, згідно з договором про задоволення вимог Іпотекодержателя (п.5.4 розділу 5 Іпотечного договору).

Згідно з ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 Закону України «Про іпотеку»; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Відповідно до ст. 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження. 2. У разі якщо сторони виконавчого провадження, а також заставодержатель у 10-денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна боржника. Звіт про оцінку майна має бути складений не раніше дати винесення постанови про арешт такого майна.

Таким чином, на думку суду, виходячи з положень ч. 3 ст. 33, ч. 1 ст. 39, ст. 41 Закону України «Про іпотеку», ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог Іпотекодержателя шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження.

Як роз`яснив у пунктах 9,17 своєї постанови Пленум ВССУ № 5 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» передбачено, що право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК).

Задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред`явлення позову про стягнення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред`явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена.

Зобов`язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК.

Наявність рішення суду про стягнення заборгованості, за відсутності реального виконання боржником свого зобов`язання, не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання процентів за користування кредитом і пені, передбачених договором за несвоєчасну сплату кредиту.

У разі звернення кредитодавця до суду після ухвалення рішення про стягнення кредитної заборгованості з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має з`ясувати питання про виконання рішення суду і з урахуванням цього вирішити спір на підставі чинного законодавства та умов кредитного договору.

Заборгованість за кредитним договором №014/131689/3175/82 від 15 червня 2007 року досі не погашена, наразі на виконанні не перебувають виконавчі листи щодо стягнення заборгованості за цим кредитним договором, оскільки виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 березня 2011 року повернено стягувачеві без виконання.

Звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов`язання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобов`язанням одночасно або не одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобов`язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов`язанням відсутня.

З урахуванням того, що ОСОБА_2 помер ще у грудні 2009 року, тобто до звернення ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до суду із позовом у липні 2013 року, тому провадження у справі в частині вимог до померлого необхідно закрити, оскільки вказана особа не може бути стороною у судовому спорі.

Як вбачається з матеріалів справи, квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в рівних частках по 1/4 кожному власнику.

Враховуючи зазначене, оскільки кожному з власників квартири АДРЕСА_1 належить по рівній частці квартири, а ОСОБА_2 помер ще у грудні 2009 року, тому у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» за кредитним договором №014/131689/3175/82 від 15 червня 2007 року необхідно звернути стягнення згідно договору іпотеки №6996/3175/305653 від 15 червня 2007 року на предмет іпотеки, а саме: 3/4 частини квартири АДРЕСА_1 ), яка належить на праві власності ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження».

Твердження ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про неправильність рішення безпідставні, суперечать вимогам закону та дійсним обставинам справи.

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на недоведеність банком загальної суми заборгованості не можуть бути прийняті до уваги, оскільки банком надано відповідні письмові докази на підтвердження розміру кредитної заборгованості та доказів, які б спростовували надані банком докази чи вказували б на інший розмір заборгованості, апеляційна скарга не містить.

Доводи ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, що звернення позивача в 2013 році до відповідачів із вимогами про дострокове виконання грошових зобов`язань за кредитним договором від 05 червня 2007 року не ґрунтується на положеннях кредитного договору та приписах цивільного законодавства, оскільки банком у 2009 році вже було реалізовано право на дострокове погашення заборгованості, колегія суддів ставиться критично, оскільки пунктом 9.1. Кредитного договору № 014/131689/51 від 15 червня 2007 року встановлено, що договір набуває чинності з моменту підписання та скріплення печаткою кредитора та діє до повного погашення кредитної заборгованості (суми кредиту, процентів за користування, комісій, неустойок, відшкодування можливих збитків).

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 березня 2011 року у справі № 2-1414/2011 неодноразово пред`являлося до примусового виконання, однак на теперішній час не виконано. Тобто, рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором не виконане, заборгованість не погашена.

Виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України та змісту кредитного договору можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, а також сплату боржником процентів, належних кредитору відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки виникає з підстав, встановлених ст. 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов`язання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобов`язанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобов`язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов`язанням відсутня. Таким чином, посилання відповідача на подвійне стягнення не ґрунтується на чинному законодавстві.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 31 липня 2018 року необхідно скасувати.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про звернення стягнення - задовольнити частково.

У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» за кредитним договором №014/131689/3175/82 від 15 червня 2007 року звернути стягнення згідно договору іпотеки №6996/3175/305653 від 15 червня 2007 року на предмет іпотеки, а саме: 3/4 частини квартири АДРЕСА_1 ), яка належить на праві власності ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження».

За рахунок отриманих коштів від реалізації предмету іпотеки в межах виконавчого провадження погасити заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором яка виникла станом на 01 червня 2013 року та складається з наступного: заборгованість за кредитом у розмірі 300 135,55 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 171 814,49 грн.; пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором у розмірі 1 161 150,22 грн., а всього в сумі 1 633 100 (один мільйон шістсот тридцять три тисячі сто) грн. 26 коп.

Стягнути з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь позивача Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі по 1147 (одна тисяча сто сорок сім) грн. 00 коп. з кожного.

В іншій частині позову - відмовити.

Провадження по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 про звернення стягнення - закрити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на користь ОСОБА_1 судові витрати з у розмірі 5161,50 грн.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 31 липня 2018 року - скасувати.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про звернення стягнення - задовольнити частково.

У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» за кредитним договором №014/131689/3175/82 від 15 червня 2007 року звернути стягнення згідно договору іпотеки №6996/3175/305653 від 15 червня 2007 року на предмет іпотеки, а саме: 3/4 частини квартири АДРЕСА_1 ), яка належить на праві власності ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження».

За рахунок отриманих коштів від реалізації предмету іпотеки в межах виконавчого провадження погасити заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором яка виникла станом на 01 червня 2013 року та складається з наступного: заборгованість за кредитом у розмірі 300 135,55 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 171 814,49 грн.; пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором у розмірі 1 161 150,22 грн., а всього в сумі 1 633 100 (один мільйон шістсот тридцять три тисячі сто) грн. 26 коп.

Стягнути з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь позивача Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі по 1147 (одна тисяча сто сорок сім) грн. 00 коп. з кожного.

В іншій частині позову - відмовити.

Провадження по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 про звернення стягнення - закрити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на користь ОСОБА_1 судові витрати з у розмірі 5161,50 грн..

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

О.В. Свистунова