Провадження № 22-ц/812/1073/19 Доповідач апеляційної інстанції-Данилова О.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2019 року м. Миколаїв

справа № 468/2121/14-ц

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Данилової О.О.,

суддів: Коломієць В.В., Шаманської Н.О.,

із секретарем Андрієнко Л.Д.,

переглянувши в апеляційному порядку цивільну справу за позовом

акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до

ОСОБА_1

про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення

за апеляційною скаргою

акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Баштанського районного суду Миколаївської області, ухвалене 11 квітня 2019 року суддею Муруговим В.В. в приміщенні цього ж суду (повне рішення складено 12 квітня 2019 року),

У С Т А Н О В И В:

У жовтні 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся з позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.

Позивач зазначав, що 8 лютого 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № NKT0GA, за умовами якого ОСОБА_2 отримав 27852,40 доларів США кредитних коштів зі сплатою 12 % річних з кінцевим терміном повернення кредиту 8 лютого 2018 року. На забезпечення виконання умов договору цього ж дня між банком та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки, за яким позичальник передав банку квартиру АДРЕСА_1 . У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору станом на 30 вересня 2014 року виникла заборгованість у розмірі 20 647, 47 доларів США, з яких: 15 918, 85 доларів США - за кредитом, 2 370, 02 доларів США - за процентами, 65, 88 доларів США - за комісією, 1291, 11 доларів США - пені, та штрафи - 19, 32 доларів США фіксована частина та 982, 29 доларів США процентна складова, що на час пред`явлення позову за курсом валют складало 267178,30 грн.

Посилаючись на порушення позичальником умов кредитного договору, банк просив звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу квартири з укладанням від імені банку договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем з отриманням всіх необхідних документів та вчиненням всіх необхідних дій для продажу предмета іпотеки; а також виселити ОСОБА_2 із вказаного житла.

Рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 28 грудня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер.

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 5 жовтня 2016 року до участі у справі залучено спадкоємця ОСОБА_2 - ОСОБА_1 .

Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 17 травня 2017 року рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 28 грудня 2015 року скасовано в частині; стягнення кредитної заборгованості, еквівалентних розмір якої складав 543745,96 грн., звернуте на предмет іпотеки в межах його вартості шляхом продажу позивачем від свого імені будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу з початковою ціною 838 254 грн.; рішення в частині відмови у виселенні залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 жовтня 2018 року рішення суду першої та апеляційної інстанції скасовані, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідачка ОСОБА_1 в суді першої інстанції позов не визнала, просила відмовити у задоволенні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, посилаючись на пропуск кредитором строку пред`явлення вимоги до неї, як спадкоємиці боржника, а також на відсутність проживаючих та зареєстрованих у спірній квартирі осіб.

Рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 11 квітня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що банк мав дізнатись про відкриття спадщини після смерті позичальника ОСОБА_2 , принаймні з квітня 2016 року, а, пред`явивши вимогу до спадкоємця 13 грудня 2016 року, позивач пропустив преклюзивний строк, передбачений статті 1281 ЦК.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просило рішення скасувати та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на помилковість висновку суду щодо пропуску кредитором строку пред`явлення вимоги до спадкоємця боржника, вважаючи, що пред`явленням вимоги до спадкоємця є залучення її до участі у справі у жовтні 2016 року.

Правом відзиву на апеляційну скаргу відповідачка ОСОБА_1 не скористалась.

В судове засідання апеляційного суду сторони не з`явились. Про час та місце судового засідання повідомлені належним чином (а.с. 160,163 том 3). Від відповідачки ОСОБА_1 надійшло клопотання про розгляд справи у її відсутності та відсутності її представника (а.с.173 зворот том 3). Справу розглянуто у відсутності сторін.

Переглянувши справу за наявними в ній та доданими доказами та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд не вбачає підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Спір виник у сфері кредитних правовідносин, забезпечених іпотекою, а також зі спадкових правовідносин, які регулюються нормами цивільного законодавства та Законом «Про іпотеку» (далі - Закон).

Правила статей 1281 та 1282 ЦК (в редакції, яка була чинна на час відкриття спадщини та діяла до 3 липня 2018 року) та статті 23 Закону регламентують особливості правового регулювання відносин між кредитором і спадкоємцями боржника, зокрема і в зобов`язаннях, забезпечених іпотекою.

За змістом цих приписів: 1) у разі переходу права власності на предмет іпотеки у порядку спадкування право іпотеки є чинним для спадкоємця; 2) спадкоємець, до якого перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця; 3) спадкоємець (фізична особа) не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником такий спадкоємець відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки; 4) спадкоємець зобов`язаний повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо йому відомо про борги останнього; 5) кредитор має пред`явити свою вимогу до спадкоємців протягом 6 місяців з дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, незалежно від настання строку вимоги, а якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, то не пізніше одного року від настання строку вимоги; 6) наслідком пропуску кредитором вказаних строків звернення з вимогою до спадкоємців є позбавлення кредитора права вимоги.

Стаття 17 Закону визначає підстави для припинення іпотеки, серед яких відсутня така підстава, як смерть іпотекодавця, оскільки за змістом частини 1 статті 1282 ЦК та частини 1 статті 23 Закону у разі переходу права власності на предмет іпотеки в порядку спадкування іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, який як спадкоємець набуває статус іпотекодавця.

Оскільки зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281,1282 ЦК, правила яких застосовується і до кредитних зобов`язань, забезпечених іпотекою.

Сплив визначених статтею 1281 ЦК строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань.

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року (справа № 522/407/15-ц). Водночас Верховний Суд вирішив відступити від висновків щодо застосування правил статті 1281 ЦК у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 6-31цс16, на яку посилався позивач у позовній заяві.

Відповідно до статті 1220 ЦК спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

З матеріалів справи вбачається, що 8 лютого 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № NKT0GA, за умовами якого ОСОБА_2 отримав 27852,40 доларів США кредитних коштів зі сплатою 12 % річних з кінцевим терміном повернення кредиту - 8 лютого 2018 року (а.с. 14-18 том І).

На забезпечення виконання умов договору цього ж дня між банком та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки, за яким в іпотеку банку передано чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 19-21 том І).

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору станом на 30 вересня 2014 року виникла заборгованість у розмірі 20647, 47 доларів США, з яких: 15 918, 85 доларів США основного кредиту, 2370,02 доларів США процентів, 65, 88 доларів США комісії, 1291, 11 доларів США пені, та штрафи - 19, 32 доларів США фіксована частина та 982, 29 доларів США процентна складова (а.с. 6-9 том І).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер (а.с. 59 том 2).

14 квітня 2016 року за претензією іншого кредитора спадкодавця (АТ «Дельта Банк») заведено спадкову справу №62/2016 (а.с.54,57 том 3).

7 квітня 2016 року до Апеляційного суду Миколаївської області, в провадженні якого знаходилась цивільна справа, надійшли відомості про смерть відповідача ОСОБА_2 (а.с.56-59 том 2).

Справу призначено до розгляду на 27 квітня 2016 року (а.с.62 том 2), про що представник позивача повідомлений належним чином 15 квітня 2016 року (а.с.63).

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 27 квітня 2016 року провадження у справі зупинене в зв`язку зі смертю ОСОБА_1 до залучення правонаступників (а.с.66 том 2).

1 вересня 2016 року ОСОБА_1 (мати ОСОБА_2 ) подала заяву про прийняття спадщини (а.с. 55 зворот, том 3).

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 5 жовтня 2016 року до участі у справі як процесуального правонаступника залучено ОСОБА_1 (а.с. 87 том 2).

13 грудня 2016 року до нотаріальної контори надійшла претензія кредитора - АТ КБ «ПриватБанк» до спадкоємців ОСОБА_2 від 30 листопада 2016 року (а.с. 60-61 том 3).

Встановлені обставини дають підстави вважати, що про відкриття спадщини внаслідок смерті боржника ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1 року) банк мав дізнатись, принаймні, з 27 квітня 2016 року (ухвала про зупинення апеляційного провадження у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 ), а тому вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, мав пред`явити до 27 жовтня 2016 року.

Визначивши, що вимога позивача до спадкоємців від 30 листопада 2016 року надійшла до нотаріальної контори 13 грудня 2016 року, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що така вимога заявлена поза межами строків, передбачених статтею 1281 ЦК у діючій на той час редакції, що позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємця за основним і додатковим зобов`язаннями.

При визначенні умов застосування правил зазначеної норми, апеляційний суд керується правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 22 лютого 2017 року (справа №6-17цс17) щодо аналізу термінів «довідався» та «міг довідатися».

За цією позицією діюче законодавство встановлює презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про початок перебігу строку, передбаченого нормами цивільного законодавства, і саме з цієї причини не звернувся за його захистом (або реалізацію), недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення (або виникнення) свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 81 ЦПК, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення (виникнення) можна було отримати раніше.

Виходячи з того, що станом на березень-квітень 2016 року АТ КБ «ПриватБанк» був позивачем у справі; мав право у будь-який час знайомитись з матеріалами справи; з 15 квітня 2016 року знав про призначення на 27 квітня 2016 року судового засідання у раніше зупиненому провадженні, а тому не міг не знати й причину відновлення провадження у справі, тобто факт смерті відповідача; в судове засідання 27 квітня представник позивача не з`явився без повідомлення причин неявки; а з ухвалами від 15 квітня та 27 квітня 2016 року (а.с.62,66 том 2) міг своєчасно ознайомитись з ЄДРСР, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що з квітня 2016 року АТ КБ «ПриватБанк» міг довідатись про відкриття спадщини у зв`язку зі смертю відповідача, а тому саме з цього часу починає перебіг строк, передбачений статтею 1281 ЦК.

Можливість своєчасно дізнатись про відкриття спадщини підтверджує й той факт, що інший кредитор ОСОБА_2 - ПАТ «Дельта Банк» своєчасно заявив вимоги до спадкоємців, направивши заяву до нотаріальної контори 11 квітня 2016 року (а.с.71 том 1).

Апеляційний суд не може погодитись з твердженням апелянта про те, що фактом пред`явлення вимоги до спадкоємця ОСОБА_1 є не письмова вимога, направлена банком нотаріусу у грудні 2016 року, а факт залучення ОСОБА_1 до участі у справі ухвалою апеляційного суду від 5 жовтня 2016 року (а.с.87 том 2).

До участі у справі ОСОБА_1 було залучено на стадії апеляційного розгляду як процесуального правонаступника відповідача. При повторному розгляді справи в суді першої інстанції жодних позовних вимог до неї, як спадкоємця боржника, за правилами статей 1281,1282 ЦК банк не заявляв.

Оскільки апеляційна скарга не містить доводів, які б спростовували висновки суду чи доводили б порушення ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 11 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.О.Данилова

Судді: В.В.Коломієць

Н.О.Шаманська

---------------------------------

Повну постанову складено 14 червня 2019 року.