Справа № 344/5304/19
Провадження № 22-ц/4808/1184/19
Головуючий у 1 інстанції Шамотайло О. В.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Фединяка В.Д. (суддя-доповідач)

суддів: Бойчука І.В., Девляшевського В.А.

секретаря Бойчука Л.М.

з участю ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2

ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та дружини, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 15 травня 2019 року, постановлене у складі судді Шамотайла О. В. у м. Івано-Франківську,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на своє утримання та утримання малолітньої дитини.

Позовна заява з врахуванням збільшених позовних вимог мотивовано тим, що сторони з 16 вересня 2017 року перебувають у шлюбі, який зареєстровано Івано-Франківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області №1902, в якому народилась дочка ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Неповнолітня дитина проживає з матір`ю та перебуває на її повному утриманні. З березня 2018 року по даний час фактичне сімейне життя між сторонами припинене, подружжя проживає окремо. Відповідач не виконує своїх обов`язків по утриманню доньки та її виховання. Вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною та отримує допомогу у розмірі 860 грн, що недостатньо для забезпечення нормального життя дитини. Посилаючись на те, що ОСОБА_1 є батьком доньки ОСОБА_6 , працює водієм на нерегулярних перевезеннях, може матеріально забезпечувати доньку, просила стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі по 8000 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття, а також на її утримання в розмірі по 2000 грн щомісячно до досягнення дитиною трьохрічного віку.

Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 15 травня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі в розмірі по 2000 грн., щомісячно, починаючи з 26.03.2019 року до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Стягунуто щомісячно із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на її утримання у розмірі по 1500 гривень щомісячно, до досягнення донькою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 трьохрічного віку.

Стягнення аліментів розпочато з 26 березня 2019 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Допущено до негайного виконання рішення у межах суми платежу за один місяць в частині стягнення аліментів на утримання дитини та дружини.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 1536 (одна тисяча п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про зміну оскаржуваного рішення суду та стягнення аліментів у розмірі 1500 грн щомісячно на утримання доньки та 1000 грн на утримання дружини ОСОБА_3 до досягнення доньки трьохрічного віку, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. На думку апелянта, у нього на утриманні перебуває неповнолітня дитина ОСОБА_8 - ОСОБА_9 , а також він матеріально забезпечує ОСОБА_3 Вказує, що протягом останніх двох років у нього погіршився стан здоров`я, тому він з 04 жовтня 2018 року по 11 січня 2019 року перебувавав на стаціонарному лікуванні та затрачав значні кошти. Крім того, внаслідок хвороби його працездатність погіршилась, що вплинуло на розмір щомісячного доходу.

29 серпня 2019 року ОСОБА_3 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує, що на даний час, відповідно до поданої довідки про доходи ОСОБА_1 отримує дохід еквівалентний 13778 грн щомісячно. Щомісячні витрати на дитину становлять приблизно 3500 грн. Відповідно сплата аліментів на утримання дочки у розмірі, визначеному в рішенні суду не є обтяжливим, а для дитини є необхідною. Крім того, довідки про перебування його на лікуванні не є актуальними, оскільки стосується його стану здоров`я в період грудень 2018 року січень 2019 року. Перебування у ОСОБА_1 неповнолітньої ОСОБА_10 не підтвердженні доказами.

У судовому засідання представник ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги, просить їх задовольнити.

ОСОБА_3 доводи апеляційної скарги заперечує, вважає рішення суду законим та обгрунтованим.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь в розгляді справи, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка на даний час проживає із матір`ю та перебуває на повному її утриманні. Позивачка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку у зв`язку із чим не працює, отримує державну соціальну допомогу щомісячно в розмірі 860 грн. Зважаючи на стан здоров`я та матеріальне становище відповідача, який є працездатним, молодим за віком, обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання доньки. Проте у добровільному порядку кошти не надає. Тому суд стягнув із відповідача на користь позивачки ОСОБА_3 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 2000 гривень щомісячно до досягнення нею повноліття, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та аліменти на утримання позивачки у період по догляду за донькою ОСОБА_7 в розмірі по 1500 гривень щомісячно до досягнення дитиною трьохрічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Висновок суду відповідає вимогам закону і матеріалам справи.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_1 16 вересня 2017 року перебувають у шлюбі, який зареєстровано Івано-Франківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області №1902 (а.с.4).

За час спільного проживання у сторін ІНФОРМАЦІЯ_4 народилась донька ОСОБА_7 ( а.с.5) .

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно ч.ч.1,2 ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 184 СК України).

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. ст. 183, 184 СК України.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» від 23.11.2018 року установлений прожитковий мінімум на одну особу на 2019 рік в розрахунку на місяць для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень.

Відповідно до частин другої та третьої статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років.

Відповідно до частини четвертої статті 84 СК України право на утримання має дружина, з якою проживає дитина, незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

При визначенні розміру аліментів суд першої інстанції, відповідно до ст. ст. 84, 182 СК України вірно врахував матеріальний стан відповідача та прийшов правильного висновку, що останній є молодою, працездатною особою і спроможний сплачувати аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі в розмірі по 2000 грн., щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та аліменти на користь ОСОБА_3 на її утримання у розмірі по 1500 гривень щомісячно.

Суд відхиляє доводи апеляційної скарги ОСОБА_12 щодо не можливості сплати аліментів у визначеному судом розмірі, у зв`язку з перебуванням на його утриманні доньки ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_5 , оскільки останнім не надано доказів щодо понесених матеріальних витрат на її утримання.

Отже, суд першої інстанції, визначаючи підстави для стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та дружини, врахував правила статті 84, 182 СК України, дав правильну оцінку зібраним у справі доказам для визначення належного до сплати розміру аліментів.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року).

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, то в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення. Заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 15 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає чинності з моменту проголошення і у випадках, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст складений 19 вересня 2019 року.

Судді: В.Д.Фединяк

І.В.Бойчук

В.А.Девляшевський