Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" вересня 2019 р.

м. Київ

справа № 755/10767/19

провадження № 2/755/4711/19

Дніпровський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді Галагана В.І., за участю секретаря Проценко Н.А.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,

УСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , звертаючись з позовом до суду, просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь пеню (неустойку) за прострочення сплати аліментів у розмірі 17 367,97 грн. на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 за період з лютого 2016 року по квітень 2019 року, мотивуючи свої вимоги тим, що від зареєстрованого шлюбу сторони мають малолітнього сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу дитина проживає разом із позивачем, який самостійно утримує та виховує свою дитину. Згідно виконавчого листа № 755/1976/16ц від 01.04.2016 року, виданого Дніпровським районним судом м. Києва з відповідача на користь позивача стягуються аліменти у твердій грошовій сумі 1 500,00 грн. на утримання дитини щомісячно. Однак відповідач ухиляється від сплати аліментів, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 57 143,24 грн. Позивач вважає, що відповідач самоусунувся від матеріального утримання свого сина, а тому заборгованість по сплаті аліментів виникла саме з вини відповідача, що є підставою звернення позивача з даним позовом в судовому порядку.

18.07.2019 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників судового розгляду в судове засідання. (а.с. 26-28)

Відповідач ОСОБА_2 , отримавши 30.07.2019 року копію позовної заяви з додатками та копію ухвали суду про відкриття провадження у справі від 18.07.2019 року, що підтверджено поштовим повідомленням, долученим до матеріалів справи (а.с. 31), скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, відповідно до якого відповідач проти позову заперечує, стверджує про його необізнаність у існуванні рішення суду про стягнення з нього аліментів на утримання дитини, заперечує факт несплати ним аліментів, вказуючи на добровільне перерахування на картку позивача з січня по липень 2019 року коштів у розмірі 1 530,00 грн., а також надання готівкою коштів на утримання дитини, що, на думку відповідача, свідчить про необґрунтованість позову. (а.с. 32-34)

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі письмові докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ст.150 Сімейного кодексу України).

Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 p., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Положення Сімейного кодексу України регулюють відносини з утримання між батьками й дітьми, між матір`ю й батьком дитини з метою затвердження почуття обов`язку батьків і дітей один перед одним і мають своєю спрямованістю створення в сім`ї сприятливих умов фізичного, розумового, морального, духовного й соціального розвитку дитини. Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відповідно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20.11.1959 р., Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в ст. 7 Сімейного кодексу України.

Судом встановлено, що від зареєстрованого 09.09.2011 року шлюбу, який розірвано рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 01.02.2016 року та відновлено дошлюбне прізвище ОСОБА_2 « ОСОБА_2 », сторони мають малолітню дитину: сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що свідоцтвом про народження, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві від 26.11.2011 року, актовий запис № 3345. (а.с. 24, 25)

Постановою державного виконавця ВДВС Попільнянського РУЮ від 18.05.2016 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 755/1976/16ц, виданого Дніпровським районним судом м. Києва від 01.04.2016 року про стягнення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліментів на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 1 500,00 грн. щомісячно, починаючи з 01.02.2016 року і до досягнення дитиною повноліття. (а.с. 21)

29.11.2017 року на підставі рішення суду від 02.03.2016 року Дніпровським районним судом м. Києва видано виконавчий лист № 755/1976/16ц (дублікат) про стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліментів на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 1 500,00 грн. щомісячно, починаючи з 01.02.2016 року і до досягнення дитиною повноліття. (а.с. 20)

30.03.2019 року державним виконавцем Попільнянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Човган С.В., у зв`язку із допущенням боржником заборгованості зі сплати аліментів понад 3 місяці, накладено на боржника ОСОБА_2 штраф на користь стягувача ОСОБА_2 у розмірі 27 410,81 грн. (а.с.19)

За даними Довідки про наявність заборгованості зі сплати аліментів та розрахунку заборгованості за сплати аліментів за період з липня 2018 року по квітень 2019 року, що складено державним виконавцем Попільнянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Човган С.В., станом на 01.05.2019 року заборгованість з боку ОСОБА_2 зі сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , становить 57 143,24 грн. (а.с. 17, 18)

Згідно квитанцій ЖД ПАТ «Укрпошта», наданих ОСОБА_2 , останнім здійснено переказ аліментів на ім`я ОСОБА_1 у розмірі 1 530,00 грн. щомісячно за період з січня по липень 2019 року включно. (а.с. 35)

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України в редакції Закону № 2037-VІІІ від 17.05.2017 року, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до частини 1 статті 196 Сімейного кодексу України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

За змістом статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Виходячи з аналізу норм глави 49 Цивільного кодексу України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки.

Згідно роз`яснень п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3, передбачена ст. 196 Сімейного кодексу України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які боржник зобов`язаний сплачувати щомісяця і несвоєчасна сплата яких передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені).

Крім того, суд вважає доцільним та необхідним викласти правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у Постанові від 25 квітня 2018 року по Справі № 572/1762/15-ц.

Так, згідно висновку Великої Палати Верховного Суду, у статті 196 Сімейного кодексу України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Статтею 74 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV «Про виконавче провадження» (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) визначено порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду.

Згідно із частиною третьою статті 74 цього Закону розмір заборгованості зі сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення в порядку, встановленому СК України. У разі визначення суми заборгованості у частці від заробітку (доходу) розмір аліментів не може бути менше встановленого СК України.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою:

p = (A1 х 1% х Q1) + (A2 х 1% х Q2) + ……. (An х 1% х Qn), де:

p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів (обраховується позивачем на момент пред`явлення позову);

A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць;

Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;

A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць;

Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;

An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед пред`явленням позову;

Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 Сімейного кодексу України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Як убачається з матеріалів справи, предмет спору становлять вимоги позивача ОСОБА_1 про стягнення з відповідача ОСОБА_2 неустойки (пені) від суми за прострочення сплати аліментів за виконавчим листом Дніпровського районного суду м. Києва № 755/1976/16-ц від 01.04.2016 року на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з лютого 2016 року по квітень 2019 року, відповідно до довідки та розрахунку заборгованості, складених державним виконавцем Попільнянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Човган С.В., станом на 01.05.2019 року.

Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права.

Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Так, аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, керуючись вищенаведеними нормами діючого сімейного законодавства України та ураховуючи правові позиції Великої Палати Верховного Суду, викладені у Постанові від 25 квітня 2018 року по Справі № 572/1762/15-ц, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача одержувача аліментів ОСОБА_1 неустойки (пені) за частково заявлений період з липня 2018 року по квітень 2019 року, оскільки позивачем не надано довідки державного виконавця щомісячного розрахунку заборгованості по сплаті аліментів за період часу з дня присудження аліментів, тобто з лютого 2016 року, та по червень 2018 року включно, що позбавляє суд можливості надати оцінку порушеного права позивача у зазначений період несплати аліментів. Разом з тим, встановивши відсутність поважних причин несплати відповідачем до січня 2019 року аліментів на утримання малолітнього сина, ураховуючи не заявлення клопотань про витребування таких доказів задля спростування вини у виникненні заборгованості по сплаті аліментів, - суд визнає право позивача, як одержувача аліментів, на стягнення з відповідача неустойки за документально підтверджений період прострочення (а.с. 18), тобто за період з липня 2018 року по заявлений позивачем квітень 2019 року включно, виходячи з наступного розрахунку: p = (A1 х 1% х Q1) + (A2 х 1% х Q2) + ……. (An х 1% х Qn) по день звернення позивача з даним позовом до суду, тобто по 05.07.2019 року, зокрема: за липень 2018 року (1 500,00х1%х370) = 5 550,00 грн., за серпень 2018 року (1500х1%х339) = 5 085,00 грн., за вересень 2018 року (1500х1%х308) = 4 620,00 грн., за жовтень 2018 року (1500х1%х278) = 4 170,00 грн., за листопад 2018 року (1500х1%х247) = 3 705,00 грн., грудень 2018 року (1500х1%х217) = 3 255 грн., січень 2019 року (1 013,50х1%х186) = 1 885,11 грн., лютий 2019 року (1 013,50х1%х155) = 1 570,93 грн., березень 2019 року (1 013,50х1%х127) = 1 287,15 грн., квітень 2019 року (1 013,50х1%х96) = 972,96 грн., травень 2019 року (1 013,50х1%х66) = 668,91 грн., червень 2019 року (1 013,50х1%х35) = 354,73 грн., липень 2019 року (1 013,50х1%х5) = 50,68 грн., а всього на загальну суму 22 540,47 грн., який є відмінним від розрахунку позивача, з огляду на те, що судом проведено розрахунок неустойки з межах заявленого позивачем періоду, однак за формулою, встановленою Великою Палатою Верховного Суду, у Постанові від 25 квітня 2018 року по Справі № 572/1762/15-ц.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, підлягає до часткового задоволення та присуджує до стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача неустойку (пеню) за прострочення виконання зобов`язання по сплаті аліментів за період з липня 2018 року квітень 2019 року включно у розмірі 22 540,47 грн., в іншій частині позову вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1. 2 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

В порядку статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, приймаючи до уваги звільнення позивача від сплати судового збору за подання даного позову до суду, ураховуючи часткове задоволення позову, що має майновий характер, з відповідача в дохід держави підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 p, ст.ст. 180, 194, 196 Сімейного кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3, ст.ст. 2, 4, 6-13, 19, 82, 89, 133, 137, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 279, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ) неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за виконавчим листом, виданим Дніпровським районним судом м. Києва № 755/1976/16-ц від 01.04.2016 року, на утримання неповнолітнього сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 22 540,47 (двадцять дві тисячі п`ятсот сорок) гривень 47 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 768,40 грн.

В іншій частині позову - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасники справи мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення даного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 23 вересня 2019 року.

Суддя: В.І. Галаган