Справа № 212/8417/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2019 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Чорного І.Я.,

з участю секретаря с/з: ОСОБА_1,

представника позивача: ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про часткове розірвання договору довічного утримання від 12.12.2006 року, -

В С Т А Н О В И В :

в листопаді 2018 року позивач ОСОБА_4 звернулася до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_3 про часткове розірвання договору довічного утримання від 12.12.2006 року.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11.12.2018 року відкрито провадження у справі та призначено її до підготовчого судового розгляду.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказала, що 12 грудня 2006 року позивачем ОСОБА_4, ОСОБА_5 та відповідачем ОСОБА_3 Анатолієвичем було укладено договір довічного утримання.

Згідно п. 1.1 Договору гр. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 передають, а гр. ОСОБА_3 отримує у власність, на умовах цього договору, двохкімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, розташовану на пятому поверсі пятиповерхового житлового будинку, житловою площею 27,6 кв. м., загальною площею 46,1 кв.м., взамін чого ОСОБА_3 зобовязується надавати ОСОБА_4 та ОСОБА_5 довічне матеріальне забезпечення в натурі у вигляді житла, харчування, догляду і необхідної допомоги.

13.01.2012 року ОСОБА_5 помер.

На теперішній час, так як, набувач за Договором - ОСОБА_3 не працює, він не здійснює щодо позивача виконання взятих на себе зобовязань, а саме не надає їй жодних грошових коштів, не забезпечує належними лікувальними засобами та харчуванням, вона сама влаштовує свій побут та забезпечую себе матеріально за рахунок пенсії, у зв'язку з чим у позивача виникла необхідність частково розірвати договір довічного утримання.

Враховуючи, що ОСОБА_5 помер та на його частку спільної сумісної власності квартири Договір довічного утримання припинився, позивач, ОСОБА_4, має право звернутися до суду про розірвання вказаного договору в 1/2 частині квартири, що належала їй на праві спільної сумісної власності.

Позивач у підготовче судове засідання не з'явилася.

Представник позивача у підготовчому судовому засідання позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач у підготовчому судовому засіданні позовні вимоги визнав, не заперечував проти їх задоволення.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Вислухавши сторони, дослідивши та оцінивши у сукупності подані матеріали, докази, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог за наступних підстав.

Як встановлено судом, 12 грудня 2006 року між позивачем ОСОБА_4, ОСОБА_5 з однієї сторони та відповідачем ОСОБА_3 Анатолієвичем з другої сторони, було укладено договір довічного утримання, посвідчений державним нотаріусом Другої криворізької державної нотаріальної контори ОСОБА_6 за реєстраційним номером № 2-6500.

Квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та є предметом Договору до укладення договору довічного утримання належала ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на підставі Свідоцтва №С-1438 про право власності на житло, виданого 30.07.1993 року органом приватизації УЖКГ, згідно розпорядження №С 566 від 10.05.1993 р. та зареєстрованого у Криворізькому бюро технічної інвентаризації за №2311-85, запис №85, реєстрований номер 16859088, що підтверджується Витягом з Державного реєстру правочинів № 3301273 від 12.12.2006 року.

Згідно п. 1.1 Договору гр. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 передають, а гр. ОСОБА_3 отримує у власність, на умовах цього договору, двохкімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, розташовану на пятому поверсі пятиповерхового житлового будинку, житловою площею 27,6 кв. м., загальною площею 46,1 кв.м., взамін чого ОСОБА_3 зобовязується надати ОСОБА_4 та ОСОБА_5 довічне матеріальне забезпечення в натурі у вигляді житла, харчування, догляду і необхідної допомоги.

Відповідно до п. 2.1. Договору передбачено, що матеріальне забезпечення утримання (догляду), яке щомісячно має надаватися на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_5 оцінюється сторонами в 400 (Чотириста) гривень.

Пунктом 2.2. Договору передбачено, що ОСОБА_3 зобовязується довічно повністю утримувати гр. ОСОБА_4 та ОСОБА_5, забезпечуючи їх:

- щоденним триразовим калорійним харчуванням (сніданок, обід, вечеря), вбранням, наданням побутових послуг (пранням постільної білизни один раз на чотирнадцять днів),

- послугами перукарні один раз на місяць, необхідною допомогою, належними лікувальними засобами, а також зберігаючи в довічному користуванні ОСОБА_4 та ОСОБА_5 двохкімнатну квартиру №18 (вісімнадцять), площею 46,1 кв.м., яка знаходиться на пятому поверсі пятиповерхового житлового будинку розташовану в м. Кривому Розі, Дніпропетровської області, по вулиці Лисяка в будинку 2.

Згідно п. 4.6. Договору право власності на вищезазначену квартиру у ОСОБА_3 виникає з моменту державної реєстрації Договору. 20.08.2018 року Відповідач здійснив державну реєстрацію Договору.

13.01.2012 року ОСОБА_5 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії І-КИ №439541.

Згідно ч. 1 ст. 744 ЦК України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 755 ЦК України, договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини.

В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх обов'язків за договором довічного утримання, який не надає їй жодних грошових коштів, не забезпечую належними лікувальними засобами та харчуванням.

Разом з тим, відповідач погоджується з доводами позивача та не заперечує проти часткового розірвання договору довічного утримання.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що між сторонами є спір і вони позбавлені можливості самостійно звернутися до нотаріуса з приводу розірвання договору довічного утримання.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

З врахуванням вище вказаних норм закону та приймаючи до уваги те, що позивачем ОСОБА_4 не надано суду жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував порушення права позивача, що пов'язано з неможливістю розірвання договору довічного утримання, суд приходить до переконання про відсутність підстав для задоволення позову про розірвання договору довічного утримання від 12.12.2006 року.

Керуючись ст.ст.744,745,755,756 ЦК України,, ст.ст.12,76,81,223,258,259,260,280-282 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про часткове розірвання договору довічного утримання від 12.12.2006 року відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу протягом тридцяти днів з часу його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення виготовлено 15 лютого 2018 року.

Суддя: І. Я. Чорний