Єдиний унікальний номер 741/1800/18
Провадження № 2/741/280/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Носівка 10 вересня 2019 року

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді Киреєва О.В.,

з участю секретаря Качан О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, та примусове зняття з реєстрації місця проживання,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом, мотивуючи його тим, що на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 14 травня 2014 року йому на праві приватної власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 . У цьому житловому будинку зареєстровані він (позивач), його син - ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , яка жодного дня за місцем прописки не проживала. У зв`язку із тим, що ОСОБА_2 зареєстрована в належному йому житловому будинку, але фактично не проживає та не проживала, у нього виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються, чим порушуються його права.

ОСОБА_1 просив суд:

- визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_1 ,

- примусово зняти ОСОБА_2 з реєстраційного обліку за вказаною адресою;

- повернути йому помилково сплачений судовий збір.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав, які зазначені у позовній заяві, просив їх задовольнити, пояснив, що ОСОБА_2 є сестрою його дружини. У вересні 2000 року місце проживання ОСОБА_2 було зареєстровано у житловому будинку АДРЕСА_1 , який належить йому (позивачу). ОСОБА_2 жодного дня не проживала за вказаною адресою, власних речей в будинку не має. Після реєстрації місця проживання ОСОБА_2 отримала закордонний паспорт та виїхала за межі України. Перешкод для її проживання за місце реєстрації ніхто не створював.

У судове засідання відповідач не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином відповідно до вимог частин 7, 8 ст. 128 ЦПК України, про причини неявки до суду не повідомила, не просила розгляд справи відкласти, відзив не подала.

Суд розглядає справу у загальному порядку в відсутності відповідача за наявними у ній доказами, оскільки позивач заперечував проти проведення заочного розгляду справи.

Вислухавши пояснення позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується копіями свідоцтва про право власності на нерухоме майно та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 14 травня 2014 року (а.с. 12; 13).

З копії домової книги на житловий будинку АДРЕСА_1 (а.с. 9-11) вбачається, що 1 вересня 2000 року в цьому будинку було зареєстровано місце проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 не проживає в будинку АДРЕСА_1 з моменту реєстрації місця проживання, фактично проживає за межами території України, що підтверджується поясненнями позивача та обставинами, викладеними у позовній заяві.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», при розгляді спорів, що не урегульовані житловим законодавством, суд застосовує норми цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Суд приймає до уваги той факт, що на час розгляду справи в суді відповідач не ставить питання ні про вселення, ні про зобов`язання позивача не чинити перешкод в користуванні жилим приміщенням.

Таким чином, оцінюючи у сукупності докази по справі, суд знаходить достовірно встановленим, що відповідач вибула на постійне проживання в інше житлове приміщення, не проживає у будинку АДРЕСА_1 більше шести місяців, а тому втратила право користуватися цим житловим приміщенням з дня вибуття.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Позовна вимога про примусове зняття відповідача з реєстраційного обліку в належному позивачу житловому будинку задоволенню не підлягає, оскільки відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільного вибору місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Частиною 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір в сумі 704,80 грн., що підтверджується квитанцією (а.с. 1).

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» учасники бойових дій звільняються від сплати судового збору у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

З копії посвідчення серії НОМЕР_1 № НОМЕР_2 від 8 квітня 2016 року (а.с. 99) вбачається, що позивач є учасником бойових дії.

Таким чином, на час звернення до суду з цим позовом позивач, будучи відповідно до чинного законодавства звільненим від сплати судового збору, сплатив судовий збір, а тому йому потрібно повернути помилково сплачений судовий збір у сумі 704,80 грн. за квитанцією № 0.0..1 від 28 листопада 2018 року.

Ураховуючи те, що позовні вимоги задоволені частково, а саме одна із двох вимог немайнового характеру, а також те, що позивач звернувся до суду в 2018 році, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 704,80 грн.

Керуючись ст. 41 Конституції України, Законом України «Про судовий збір», ст.ст. 319, 391 ЦК України, ст.ст. 71, 72 ЖК України ст.ст. 141, 259, 263, 264, 265, 273, 354 ЦПК України, п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 , - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП не встановлено, паспорт серії НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , такою, що втратила право користуватися житловим будинком АДРЕСА_1 .

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Зобов`язати управління Державної казначейської служби України в Носівському районі Чернігівської області повернути ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , сплачений у АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір в сумі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. відповідно до квитанції № 0.0..1 від 28 листопада 2018 року.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП не встановлено, паспорт серії НОМЕР_4 , в дохід держави судовий збір в сумі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В.Киреєв