Провадження № 2/337/2183/2019
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2019 року м. Запоріжжя

Суддя Хортицького районного суду міста Запоріжжя Бредун Дмитро Сергійович, розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою, в якій просить вжити заходи забезпечення його позову до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики (безвідсоткової) №28-03/2019 від 28.03.2019 року шляхом накладення арешту на все майно боржника, в тому числі на земельні ділянки, кадастровий номер яких: :04:008:0120 та :08:003:0016.

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 зазначив, що ОСОБА_2 не вживає жодних дій щодо повернення заборгованості за вказаним договором та з метою уникнення звернення стягнення на наявне в нього майно намагається або продати його, або передати в іпотеку банку.

Суддя, вивчивши заяву, дослідивши додані до неї документи в системному взаємозв`язку з заявленими позовними вимогами, приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно ч.3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути спів мірними із заявленими позивачем вимогами.

Як зазначено в постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Пунктом 6 зазначеної постанови передбачено, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Проте, в порушення перелічених вимог закону заявником, окрім земельних ділянок, не конкретизовано, на яке саме «все майно боржника» необхідно накласти арешт, що унеможливлює визначення співмірності запропонованого заявником виду забезпечення позову позовним вимогам. Зазначення лише кадастрових номерів земельних ділянок, без будь-яких інших ідентифікуючих ознак, як то площа, місцезнаходження тощо, також не дозволяють зробити навіть приблизне припущення вартості земельних ділянок задля визначення судом дотримання заявником встановлених ч.3 ст.150 ЦПК України вимог співмірності заходів забезпечення позову.

Крім того, відповідно до вимог ч. 1 ст. 157 ЦПК України ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом, а саме: ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», в тому числі щодо наявності даних, які можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема, про місцезнаходження майна боржника, за яким також визначатиметься місце виконання або підвідомчість виконавчого документу.

В порушення встановленої п.1 ч.1 ст. 150 ЦПК України вимоги щодо належності відповідачеві майна, на яке планується накладення арешту, заявником до заяви не додано та в ній не зазначено жодного документу, що підтверджує наявність у приватній власності боржника ОСОБА_2 будь-якого майна, в тому числі вказаних земельних ділянок.

Разом з тим, з урахуванням зазначених в позовній заяві даних щодо сум та строків повернутих боржником частин боргу заявником не підтверджено наявність обґрунтованих підстав вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, оскільки, як вбачається з позову, боржник ОСОБА_2 із запозичених 37 тис. доларів США повернув ОСОБА_1 до звернення до суду 23 тис., тобто більшу частину боргу та протягом 1-го місяця 12 днів.

Докази, що підтверджують намагання боржника ОСОБА_2 продати або передати в іпотеку банку наявне в нього майно, заявником до заяви не додані та в ній не зазначені.

З урахуванням викладеного, за вказаних обставин заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 149-153, 157 ЦПК України, суддя

У Х В А Л И В :

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Д.С. Бредун