ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

Справа № 641/6456/13-ц

Провадження № 22-ц/818/2627/19

11 червня 2019 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого - Сащенко І.С.

суддів - Коваленко І.П.,Овсяннікової А.І.,

за участю секретаря - Іманвердізаде А.А.,

учасники справи :

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_5 , в особі представника ОСОБА_7

на рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 25 лютого 2019 року (суддя Григор`єв Б.П.)

по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Босенко М.О, Комунальне підприємство «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради, про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, визнання права власності в порядку спадкування, витребування майна з чужого незаконного володіння, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, в якому з урахуванням уточнь просила: визнати недійсним договір від 22.02.2011 року купівлі-продажу двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_3 , який діяв від імені ОСОБА_9 , та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Босенко М.О. за реєстровим номером 197, витребувати спірну квартиру з чужого незаконного володіння ОСОБА_5 на її користь, скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_5 на цю квартиру та визнати за позивачем право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька - ОСОБА_10 який спадщину після ОСОБА_9 прийняв, але не оформив.

В обгрунтування позовних вимог зазначала, що вона є дочкою ОСОБА_10 та онукою ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 року її дідусь - ОСОБА_9 помер. ІНФОРМАЦІЯ_2 батько позивача ОСОБА_10 у встановлений законом шестимісячний строк звернувся до Восьмої ХДНК з заявою про прийняття спадщини, на підставі якої було заведено спадкову справу. Після смерті ОСОБА_9 відкрилася спадщина, до складу якої, зокрема, входить квартира АДРЕСА_1 . Під час оформлення своїх спадкових справ батько позивача дізнався, що вказана вище квартира не належить ОСОБА_9 , оскільки була відчужена на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між продавцем ОСОБА_3 , який діяв на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Босенко М.О. від 17.11.2010 року за реєстровим номером 1544, та покупцем ОСОБА_4 . Договір купівлі-продажу спірної кварти посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Босенко М.О. 22.02.2011 року.

Квартира була відчужена на підставі договору купівлі-продажу вже після смерті довірителя (через 20 днів), а повірений достеменно знав про смерть свого довірителя, таким чином ОСОБА_3 не мав права укладати договір купівлі-продажу квартири, оскільки його повноваження як представника припинилися у день смерті ОСОБА_9 , чиї інтереси він представляв.

В судовому засіданні представники позивача вимоги підтримали.

Представник відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_11 , ОСОБА_7, проти задоволення позову заперечували.

Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Босенко М.О. в судове засідання не з`явилась.

Представник КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради в судове засідання не з`явився.

Рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 25 лютого 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено. Визнано недійсним договір від 22 лютого 2011 року купівлі-продажу двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_3 , який діяв від імені ОСОБА_9 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Босенко М.О. за реєстровим номером 197

Витребувано квартиру АДРЕСА_1 з чужого незаконного володіння ОСОБА_5 на користь ОСОБА_12 .

Скасовано державну реєстрацію права власності за ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька - ОСОБА_10 , який спадщину після ОСОБА_9 прийняв, але не встиг оформити. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_5 , в особі представника ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Скарга мотивована неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи; порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що вона є добросовісним набувачем, а особа, яка намагається оскаржити правочин ніколи не була власником спірного майна.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі свого представника ОСОБА_13 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Інші учасники справи своїм правом на надання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з`явилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивач, як спадкоємець майна за законом, довів, що спірна квартира без законних на те підстав була відчужена сторонньою особою, яка не мала на це права та підлягає витребуванню із чужого незаконного володіння.

Повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що згідно витягу № 28992773 про державну реєстрацію прав, виданого КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 14.02.2011 року, квартира АДРЕСА_1 належала на праві приватної власності ОСОБА_9 (частка 1/1).

Як вбачається з довіреності від 17.11.2010 року, посвідченої приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Босенко М.О. за реєстровим № 1544, ОСОБА_9 уповноважив ОСОБА_3 представляти його інтереси, зокрема в бюро технічної інвентаризації, нотаріальній конторі з питання продажу або обміну належної йому квартири АДРЕСА_1 . Строк дії довіреності складає 6 місяців - до 17.05.2011 року ( т.2, а.с. 6).

ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить витяг з актового запису про смерть № 1724 від 04.02.2011 року, виданий Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції (т. 1, а.с.10).

З свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 вбачається, що батьком ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є ОСОБА_9 , матір`ю є ОСОБА_15 , (т. 1, а.с.9).

ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 (т. 1, а.с.120).

Донькою ОСОБА_10 є ОСОБА_1 , про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 (т. 1, а.с.121).

З витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 27182383 від 09.06.2011 року вбачається, що після смерті ОСОБА_9 заведена спадкова справа № 429/2011, номер у спадковому реєстрі 51269181 (т. 1, а.с.120).

У заяві від 09.06.2011 року, посвідченої державним нотаріусом Восьмої Харківського державної нотаріальної контори Денисюк Т.С. за реєстровим № 4-502 зазначено, що ОСОБА_10 приймає спадщину після померлого батька ОСОБА_9 .

У заяві від 17.05.2016 року, посвідченої приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Зубарєвим І.Ю. за реєстровим № 1940 зазначено, що ОСОБА_1 приймає спадщину після померлого батька ОСОБА_10

З договору купівлі - продажу квартири від 22.02.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Босенко М.О. за реєстровим № 197 вбачається, що ОСОБА_3 , який діяв від імені ОСОБА_9 на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Босенко М.О. 17.11.2010 року за реєстровим № 1544, як продавець з однієї сторони та ОСОБА_4 , як покупець з іншої сторони домовились про те, що продавець передав, а покупець прийняв у особисту приватну власність квартиру АДРЕСА_1 .

З договору купівлі - продажу квартири від 30.03.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Босенко М.О. за реєстровим № 355 вбачається, що ОСОБА_4 з однієї сторони, як продавець та ОСОБА_2 з другої сторони, як покупець домовились про те, що продавець передав, а покупець прийняв у особисту приватну власність квартиру АДРЕСА_1 .

З договору купівлі-продажу квартири від 17.04.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Гуменною Л.П. за реєстровим № 1318, вбачається, що ОСОБА_2 з однієї сторони, як продавець та ОСОБА_5 з другої сторони, як покупець домовились про те, що продавець передав, а покупець прийняв у власність квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами або договором.

Відповідно до статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК підставою недійсності правочину є недотримання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч.1-3, 5 та 6 ст.203 цього кодексу.

Згідно з положеннями ч.ч. 1-3, 5 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною 1 ст.237 ЦК передбачено, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Згідно з ч.3 цієї ж статті представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, передбачених актами цивільного законодавства.

Відповідно до ч.3 ст. 244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Статтею 239 ЦК України встановлено, що правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє права та обов`язки особи, яку він представляє.

Згідно п.6 ч.1 ст.248 ЦК України представництво за довіреністю припиняється, зокрема, у разі смерті особи, яка видала довіреність.

Отже, встановивши, що укладення договору купівлі-продажу квартири від 22.02.2011 року ОСОБА_3 , якому було надано повноваження представляти інтереси ОСОБА_9 на підставі нотаріально посвідченої довіреності, відбулось після смерті останнього, тобто після припинення його цивільної дієздатності, а також права ОСОБА_3 на представництво його інтересів, цей правочин у відповідності вимог закону є недійсним.

Згідно ч.1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

За положеннями ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Таким чином вказаний правочин не може бути підставю для переходу права власності на спірну квартиру до набувача, оскільки є недійсним.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина 1 та 2 статті 1220 ЦК України).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК країни).

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина 1 статті 1270 ЦК України).

Відповідно до ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_10 виявив бажання прийняти спадкове майно, яке входить до складу спадщини після смерті ОСОБА_9 , звернувшись до державної нотаріальної контори з відповідною заявою. Будь-які інші особи спадщину не приймали.

Згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно зі ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України).

Беручи до уваги, що спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку, ОСОБА_10 за життя отримав майнові права на спірну квартиру.

Позивач є донькою померлого ОСОБА_10 та спадкоємцем за законом першої черги після його смерті.

Оскільки судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_10 є єдиним спадкоємцем, хто прийняв спадщину після смерті свого батька - ОСОБА_9 , а ОСОБА_1 , є єдиною особою, яка прийняла спадщину після смерті свого батька - ОСОБА_10 , позивачка є спадкоємицею всього майна, що належало її діду - ОСОБА_9 , в тому числі і квартири АДРЕСА_1 , висновок суду про задоволення вимог про визнання права власності на цю квартиру відповідає обставинам справи і вимогам закону.

У правовій позиції ВСУ у справі № 6-164 цс 12 (постанова від 23.01.2013 року), зазначено, що у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України.

Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Оскільки офоримити право власності за позивачем на час звернення до суду не вбачалось можливим через укладення недійсного правочину та неодноразову перереєстрацію права власності на квартиру за третіми особами, висновок суду про захист права власності позивача на квартиру АДРЕСА_1 шляхом його визнання за позивачем відповідає обставинам справи і вимогам закону.

У зв`зку цим вірним є і висновок про необхідність скасування правового акта, що порушує право власності позивача на вказане нерухоме майно, а саме - державної реєстрації права власності ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_1 на підставі ст. 393 ЦК України, як такої, що порушує права власника.

Що стосується вимог про витребування майна у добросовісного набувача на підставі ст.388 ЦК України, слід зазначити, що вказаний спосіб захисту не може бути застосований до правовідносин, які виникли між сторонами.

Відповідно до ч. 1ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.

Зважаючи на те, що на час звернення із позовом до суду ОСОБА_1 власником квартири не була, з її володіння вона не вибувала, а також те, що у зв`язку із визнанням права власності на спірну квартиру за ОСОБА_1 та скасуванням державної реєстрації права власності за ОСОБА_5 , остання втратила право володіння спірним майном, що унеможливлює його витребування, вимоги про витребування квартири у ОСОБА_5 задоволенню не підлягають.

Отже, висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для витребування спірної квартири з чужого незаконного володіння є помилковим.

Приведені в апеляційній скарзі доводи інших висновків, наведених в рішенні суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 5 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, №23, ЄСПЛ, від 18 липня 2007 року).

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду, викладених у рішення суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина 1 статті 376 ЦПК України).

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 , в особі представника ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Рішення Комінтернівського Жовтневого районного суду міста Харкова від 25 лютого 2019 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про витребування квартири АДРЕСА_1 з чужого незаконного володіння ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 - скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 про витребування квартири АДРЕСА_1 з чужого незаконного володіння - залишити без задоволення.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 червня 2019 року.

Головуючий І.С. Сащенко

Судді А.І. Овсяннікова

І.П. Коваленко