Справа № 185/1066/19
Провадження № 2/185/1909/19
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

11 лютого 2019 року суддя Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області Головін В.О, ознайомившись із позовною заявою ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про повернення коштів (в порядку Закону України «Про захист прав споживачів»)

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом ФОП ОСОБА_2 про повернення коштів (в порядку Закону України «Про захист прав споживачів»).

Вивчивши подану заяву та долучені документи, прихожу до висновку, що заява підлягає залишенню без руху, оскільки подана з порушенням вимог ст.ст. 175,177 ЦПК України.

В порушення п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позивачем не вказано місцезнаходження відповідача, його ідентифікаційний код, який міститься в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України оскільки, як вбачається з позову відповідач є фізичною особою підприємцем, зареєстрованим за законодавством України. Крім того, на підтвердження цього факту не надає Витяг з зазначеного реєстру.

Gозовна заява не містить відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, згідно п. 6 ч. 3 ст. 175 ЦПК України.

В порушення п. 10 ч.3 ст. 175 ЦПК України, відсутні підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Відповідно п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містить виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Пунктом 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

Враховуючи зазначене, судовий захист прав споживачів здійснюється загальними судами за правилами цивільного судочинства в порядку позовного провадження за позовами фізичних осіб - споживачів товарів, робіт і послуг.

Відтак, позивач, вважаючи себе споживачем, при зверненні до суду для дотримання вимог ст.. 175 ЦПК України, зобов'язаний викласти зміст позовних вимог та обставини, якими він обґрунтовує вказані позовні вимоги у відповідності до норм Закону України «Про захист прав споживачів», зазначивши про те, яке право споживача порушено (ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів»), тим самим навівши підтвердження того, що між сторонами існують правовідносини, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів».

Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини, які виникають між споживачами і виробниками, виконавцями, продавцями під час продажу товарів (виконанні робіт, наданні послуг), встановлює права споживачів на придбання товарів (робіт, послуг) належної якості та безпечних для життя і здоров'я, а також визначає механізм захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Із п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12.04.1996 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» вбачається, що позовна заява про захист прав споживача повинна містити відомості: про те, яке право споживача порушено; коли і в чому це виявилося; про способи захисту, які належить вжити суду; про розмір сум, щодо яких заявлено вимоги, з відповідними розрахунками і обґрунтуванням; про докази, що підтверджують позов. До заяви повинні бути додані необхідні документи - залежно від заявлених вимог (наприклад, договір, квитанція-замовлення, квитанція-зобов'язання, транспортна чи інша накладна, чек, касовий ордер).

Частиною 5 ст. 177 ЦПК України передбачено, що позивач зобов'язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Позивачем вказані вимоги не виконані.

Доказами доданими до позову не підтверджено факт отримання відповідачем від позивача коштів за замовлені послуги, а саме придбання чорничного чаю, надані копії квитанцій не містять інформації про сплату коштів за послуги.

З огляду на вищевикладене, позивачу слід надати документ на підтвердження факту придбання ним відповідних послуг (договір, квитанція-замовлення, квитанція-зобов'язання, чек, касовий ордер) з зазначенням щодо вартості та сплати, оскільки зміст позову та додані до нього документи, без надання позивачем зазначених доказів, унеможливлює визначення сторін між яким виникли спірні правовідносини.

В порушення п.8 ч.3 ст. 175 ЦПК України позивач не зазначив щодо наявності у нього або іншої особи оригіналів вказаних доказів.

Також, у порушення ч. 2 ст. 95 ЦПК України надані копії письмових доказів належним чином не засвідчені.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Таким чином, копії будь-яких документів мають засвідчувати їх дійсність, оскільки мають бути виготовлені виключно з оригіналів цих документів.

Отже, суд наголошує, що копії документів подаються до суду належно завіреними.

Вказуючи на належність засвідчення копії суд зазначає, що ксерокопія має бути належної якості, щоб на ній можна було прочитати весь текст документа, чітко було видно всі реквізити, поля документа не було порушено, з відміткою про засвідчення копії документа, особою, яка його посвідчує, яка складається: зі слів "Згідно з оригіналом", назви та особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії, яка проставляється нижче підпису.

Не зазначаючи вказаних вище обставин та доказів, які є обов'язковими при розгляді справ даної категорії, позивач порушує право відповідача на захист, оскільки незрозумілість, нечіткість обставин, якими обґрунтовуються заявлені вимоги до нього, позбавляє його можливості оформлення відзиву відповідно до вимог ЦПК України.

На підставі п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 р. № 4 зі змінами, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується.

Позивачем не зазначено докази в частині заявлених вимог щодо моральної шкоди, а саме в чому полягає заподіяна йому моральна шкода, які саме дії та/або бездіяльність відповідача, на думку позивача, є неправомірними, не вказано розмір шкоди, яку він просить стягнути з відповідача.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 185 ЦПК України, позовна заява, подана без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 ЦПК України підлягає залишенню буз руху з наданням строку для усунення недоліків.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону, суд приходить до висновку, що заяву слід залишити без руху і надати позивачу строк у десять днів з дня вручення цієї ухвали для усунення недоліків позовної заяви, шляхом подання до суду уточненого позову, із вказанням обставин на які суд вказує у цій ухвалі й зазначивши докази у їх підтвердження.

Керуючись ст. 185 ЦПК України -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про повернення коштів (в порядку Закону України «Про захист прав споживачів») залишити без руху і надати позивачу строк для усунення недоліків десять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Розяснити позивачу, що у випадку невиконання ухвали суду в установлений строк позовна заява буде вважатись неподаною та буде повернена йому зі всіма доданими до неї документами.

Копію ухвали направити позивачу.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Cуддя: В. О. Головін