Житомирський апеляційний суд
Справа №279/1918/17 Головуючий у 1-й інст. Коваленко В. П.
Категорія 47 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Павицької Т.М., Шевчук А.М.

з участю секретаря судового засідання Ковальської Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу № 279/1918/17 за позовом ОСОБА_1 до Коростенської міської ради, ОСОБА_2 про визнання рішення міської ради недійсним та його скасування та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи - Коростенська міська рада, відділ Держгеокадастру в Житомирській області про визнання незаконною відмови суміжного землекористувача в погодженні меж земельної ділянки в натурі та визнання за позивачем права на приватизацію земельної ділянки

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 16 жовтня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Коваленко В.П. у м. Коростені,

в с т а н о в и в :

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, у якому просила визнати недійсним рішення 48 сесії VI скликання №2079 п.4 від 20.10.2015 року про надання дозволу ОСОБА_2 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення та передачі земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,1200 га для індивідуального садівництва по АДРЕСА_2 та скасувати його. В обґрунтування позовних вимог зазначала, що вона 05 лютого 2013 року успадкувала від свого діда житловий будинок з господарськими будівлями АДРЕСА_3. Вважає, що земельна ділянка, передана у власність ОСОБА_2, належить їй, а тому вказане рішення порушує її право на користування земельною ділянкою, оскільки прийняте в порушення вимог ст. 116,118, 152 ЗК України.

У жовтні 2017 року ОСОБА_2 звернувся із зустрічним позовом, в кінцевій редакції якого просив визнати незаконною відмову суміжного землекористувача ОСОБА_1 в погодженні меж земельної ділянки в натурі та визнати за ним право на приватизацію земельної ділянки площею 0,0672 га, яка призначена для індивідуального садівництва , що розташована біля житлового будинку АДРЕСА_2 без підпису суміжного землекористувача ОСОБА_1 в протоколі про визначення та погодження зовнішніх меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Позовні вимоги мотивував тим, що спірна земельна ділянка є комунальною власністю, віднесена до земель запасу і її розпорядником є міська рада. Рішенням Коростенської міської ради від 18.12.2014 року ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки у власність площею 0,10 га. Однак, ОСОБА_1 не погоджує межі суміжних земельних ділянок, чим порушує право на приватизацію.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 16 жовтня 2018 року у задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовлено за безпідставністю.

У поданій апеляційній скарзі, ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні її позовних вимог скасувати та ухвалити нове судове рішення в цій частині про задоволення її позову в повному обсязі. Зокрема зазначає, що Коростенська міська рада при наданні дозволу ОСОБА_2 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не вивчила фактичну ситуацію, не з'ясувала чому земельна ділянка не відповідає схемам та проектам землеустрою та фактично виходить за межі землекористування Петрова, у зв'язку із чим прийняла відповідне рішення із порушенням положень ст. 116, 118, 120 ЗК України та ст. 50 Закону України «Про землеустрій».

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 не оскаржується, а тому не є предметом перегляду апеляційним судом.

На адресу апеляційного суду від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1, в якому він просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Доводи відзиву зводяться до мотивів зустрічної позовної заяви. Крім того ОСОБА_2 зазначає, що земельна ділянка площею 0, 0672 га біля його житлового будинку за адресою АДРЕСА_2 перебуває у комунальній власності та віднесена до земель сільськогосподарського призначення, а власником і розпорядником є територіальна громада м. Коростеня в особі Коростенської міської ради, про що свідчить довідка № 19-60499.2-4790/2-15, що видана 03.11.2015 управлінням Держгеокадастру у Коростенському районі. Вказує, що спірна земельна ділянка ніколи у власності ОСОБА_1 не перебувала, натомість використовувалась ним (відповідачем) впродовж кількох десятиліть.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з огляду на таке.

Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_2 є власником Ѕ частки житлового будинку по АДРЕСА_2, що становить квартиру 1 (а.с. 7).

У вересні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до Коростенської міської ради із заявою про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення та передачі земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0, 12 га по АДРЕСА_2 для ведення садівництва (а.с. 97).

Рішенням Коростенської міської ради 48 сесії VІ скликання від 20.10.2015 №2079 ОСОБА_2 надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення та передачі земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,1200 га для індивідуального садівництва по АДРЕСА_2 (а.с. 4).

Не погоджуючись із вказаним рішенням міської ради, ОСОБА_1, посилаючись на те, що вказану земельну ділянку вона успадкувала від свого діда, а тому права на неї належить їй, звернулась до суду з позовом про визнання незаконним та скасування зазначеного рішення міської ради.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 до Коростенської міської ради, суд першої інстанції виходив із того, що спірна земельна ділянка у приватній власності ОСОБА_1 ніколи не перебувала та є комунальною власністю, а положеннями Земельного Кодексу України передбачено порядок передачі земельних ділянок у власність і користування, а тому підстав для скасування рішення Коростенської міської ради 48 сесії VІ скликання від 20.10.2015 №2079 в розумінні положень ч. 1 ст. 21 ЦК України немає.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Згідно з частиною першою статті 393 ЦК України, правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК України).

Частинами першою та другою статті 116 ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Статтею 118 ЗК України встановлено, порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами. Так громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Частиною першою статті 122 ЗК України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону (частина перша статті 116 ЗК України).

За правилами частини першої статті 123 ЗК України надання земельних ділянок комунальної власності у користування здійснюється, зокрема, органами місцевого самоврядування на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у випадках, передбачених законом, або на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). При цьому розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, передбачених статтею 122 цього Кодексу.

Відповідно до статті 155 ЗК України, в разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Отже, земельним законодавством України визначено порядок надання земельних ділянок громадянам України, порушення якого може слугувати підставою для визнання недійсним відповідного акта органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, якщо таким актом порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою.

Відповідно до ч.2 ст.120 ЗК України якщо жилий будинок, будівля, споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Із матеріалів справи вбачається, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_1, у зв'язку із відмовою спадкоємців першої черги, дітей спадкодавця, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, отримала у спадщину після смерті діда ОСОБА_4 належне йому майно - житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_3 та належав на праві приватної власності ОСОБА_5, дружині спадкодавця, який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав.

Вказаний будинок належав ОСОБА_5 на підставі договору дарування, посвідченого Коростенською міською нотаріальною конторою Житомирської області 23.06.1955 за реєстром №4026, зареєстрованого КП «Коростенське міжміське бюро технічної інвентаризації Житомирської обласної ради» 04.09.2006, в книзі 4, номер запису 1325 (а.с. 5).

Згідно договору дарування від 23.06.1955 ОСОБА_6 подарувала ОСОБА_5 домоволодіння АДРЕСА_3, що складається із одноповерхового дерев'яного будинку, яке розташовано на земельній ділянці розміром 2730 кв.м., в тому числі - 2269 кв.м. -під садом та 461 кв.м. - під будинком та двором. Будинок належить дарителю на праві особистої власності за свідоцтвом про право власності на будівлю, виданим Коростенським міськжитлоуправлінням 1955 року за № 392, зареєстрованим в інвентарбюро 23.06.1955 за №1422 (а.с. 71- 73).

Водночас, рішенням виконкому Коростенської міської ради депутатів трудящих від 09.07.1954 №322 про результати обміру земель по будівельному кварталу №105 вирішено зареєструвати за землекористувачами будівельного кварталу №105 виявлені лишки земельних ділянок та залишено в тимчасовому користуванні землекористувачів, зокрема за будинковолодінням № 9 - 877 кв.м. (а.с. 71).

З матеріалів справи вбачається, що батько позивачки ОСОБА_3 та дядько ( відповідач по справі) ОСОБА_2 є рідними братами, раніше проживали та були зареєстровані у будинку АДРЕСА_3.

Рішенням виконкому Коростенської міської ради №418 від 16.11.1984 виділено земельну ділянку площею 800 кв. м. під будівництво індивідуального двоквартирного житлового будинку та побутові будівлі для особистого господарства по АДРЕСА_2 за рахунок норми домоволодіння АДРЕСА_3 по цій же вулиці (а.с.114).

Договором про розподіл часток житлового будинку від 9 жовтня 2008 року, посвідченим нотаріально, підтверджується, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 проведено розподіл житлового будинку, що знаходиться у АДРЕСА_2. (а.с.7, 91зв.).

Пунктом 3 зазначеного договору передбачено, що питання власності та користування земельною ділянкою вирішується сторонами за згодою та у відповідності з належними їм на праві власності земельними ділянками.

Із схематичного плану до технічного паспорту на житловий будинок АДРЕСА_3 станом на 15.08.2006 року вбачається, що загальна площа земельної ділянки біля цього будинку, в тому числі під будівлями, для їх обслуговування та під городом уже стала складати 1373 кв.м. (а.с.14).

Позивачка згідно свідоцтва про право на спадщину за законом прийняла спадщину 05.02.2013 року.

Як встановлено судом першої інстанції спадкодавець спірною земельною ділянкою на момент смерті не користувався. За показаннями свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 цією земельною ділянкою упродовж декількох десятиліть користувався ОСОБА_2 Земельна ділянка знаходиться по АДРЕСА_2, тобто за місцем проживання відповідача.

Разом із тим, згідно довідки з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями №19-604-99.2-4790/2-15 від 03.11.2015 (а.с. 63) земельна ділянка площею 0,1200 га, яку просить виділити у власність ОСОБА_2 по АДРЕСА_2 в межах населеного пункту із категорії земель сільськогосподарського призначення належить до комунальної власності із земель запасу та у власність чи постійне користування в межах населеного пункту не надана.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 не довела порушення своїх прав на спірну земельну ділянку.

Отже, доводи в апеляційній скарзі ОСОБА_1, що до неї перейшло право постійного користування земельною ділянкою по АДРЕСА_3 в розмірі 2730 кв.м. після смерті діда в розумінні положень ч. 2 ст. 120 ЗК України та ст. 1225 ЦК України є безпідставними, оскільки спростовуються матеріалами справи. Спірна земельна ділянка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та будь-які належні докази, що підтверджують право постійного користування померлого діда позивачки цією земельною ділянкою матеріали справи не містять. Натомість в матеріалах справи містяться докази вилучення частини цієї земельної ділянки як до запасу земель Коростенської міської ради так і для будівництва і обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_2.

Посилання ОСОБА_1, що судом не застосовано положення ч. 1 ст. 21 ЦК України та ст. 152 ЗК України є безпідставними та спростовуються мотивувальною частиною оскаржуваного судового рішення, де містяться відповідні посилання (а.с. 148-149).

Також, посилання ОСОБА_1, що оскаржуване рішення міської ради суперечить вимогам ст. 50 Закону України «Про землеустрій» не може бути підставою для його скасування, оскільки вказана норма містить положення про те, що має містити вже готовий проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки, затвердження якого є підставою для відведення земельної ділянки у власність. Натомість предметом розгляду даної справи є визнання незаконним рішення Коростенської міської ради від 20.10.2015 року №2079 пунктом 4 якого вирішено надати ОСОБА_2 дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення та передачу земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,1200 га для індивідуального садівництва по АДРЕСА_2, що є підставою для розроблення вказаної документації.

Рішення суду першої інстанції в частині зустрічного позову не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Виходячи із наведеного, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду за позовом ОСОБА_1 до Коростенської міської ради, ОСОБА_2 про визнання рішення міської ради недійсним та його скасування.

Керуючись ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390, 391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 16 жовтня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Коростенської міської ради, ОСОБА_2 про визнання рішення міської ради недійсним та його скасування залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11.02.2019.

Головуючий Судді