КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційного провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 756/6676/18

19 вересня 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Левенця Б.Б.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 адвоката Ковальова Віктора Михайловича на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 01 серпня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Луценко О.М., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства України «Міжнародний дитячий центр «Артек» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

в с т а н о в и в :

24 травня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Оболонського районного суду міста Києва з позовом до Державного підприємства України «Міжнародний дитячий центр «Артек» про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні.

На обґрунтування позовних вимог зазначав, що в період із 05.03.2011 року по 12.07.2017 року він працював на посаді двірника Державного закладу "Дитячий оздоровчий табір "Світанок".

Його звільнення із займаної посади відбулось на підставі п.1 ч.1 ст. 40 КзПП України, тобто у зв`язку із реорганізацією (припиненнями юридичної особи) ДЗ "Дитячий оздоровчий табір "Світанок" шляхом його приєднання до ДПУ "Міжнародний дитячий центр "Артек".

При цьому, ДПУ "Міжнародний дитячий центр "Артек", як правонаступник ДЗ "Дитячий оздоровчий табір "Світанок", здійснило виплату всіх належних йому платежів при звільненні в загальній сумі 12098,73 грн. лише 24.04.2018 року після його багаторазових звернень та скарг, тобто із затримкою в 197 робочих днів.

Посилаючись на наведені обставини, просив суд стягнути із відповідача на його користь суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за 197 днів у розмірі 25413,00 грн.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 01 серпня 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Державного підприємства України «Міжнародний дитячий центр «Артек» про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні- відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 14 серпня 2019 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Ковальов Віктор Михайлович надіслав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Оболонського районного суду міста Києва від 01 серпня 2019 року та ухвали нове судове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального права, є незаконним та необґрунтованим. Вважає помилковим висновок суду першої інстанції про пропуск позивачем строку звернення до суду, оскільки стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою, яка входить в структуру заробітної плати, а ст. 233 КЗпП України визначено право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 адвокат Ковальов Віктор Михайлович повністю підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник Державного підприємства України «Міжнародний дитячий центр «Артек»в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи судом повідомлявся у встановленому законом порядку, причин неявки суду не повідомив, а тому колегія суддів вважає можливим розгляд справи у його відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що в період із 05.03.2011 року по 12.07.2017 року ОСОБА_1 працював на посаді двірника Державного закладу "Дитячий оздоровчий табір "Світанок" та був звільнений із займаної посади на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку із реорганізацією (припиненнями юридичної особи) ДЗ "Дитячий оздоровчий табір "Світанок", шляхом його приєднання до ДПУ "Міжнародний дитячий центр "Артек" (а.с. 32).

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, при звільненні з позивачем не було проведено розрахунку. Заборгованість по заробітній платі в сумі 12098,73 грн. була виплачена позивачуіз затримкою в 197 робочих днів лише 24.04.2018 року. (а.с.33)

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що у день звільнення з ним не було проведено розрахунку, такий розрахунок був здійснений відповідачем лише 24.04.2018 року, а тому він має право на стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Відмовляючи в задоволенні вказаних позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції посилався на те, що позивач має право на стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, позов є обґрунтованим, проте позивачем пропущено без поважних причин встановлений КЗпП України тримісячний строк звернення до суду за вирішенням трудового спору.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитися не може, так як він не відповідає встановленим обставинам справи, дослідженим доказам та вимогам матеріального права, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.

Частиною першою статті 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Відповідно до роз`яснень, викладених в пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Судом першої інстанції правильно встановлено та це не заперечується відповідачем, що суми, належні позивачу при звільненні не були виплачені у день звільнення. Заборгованість по заробітній платі у розмірі 12098,73 грн. була виплачена позивачу 24.04.2018 року, із затримкою в 197 робочих днів.

Стягнення з роботодавця середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

Строки звернення до суду із позовом про захист порушеного трудового права передбачені статтею 233 КЗпП України та ці строки не є строками позовної давності, які передбачені ЦК України і застосовуються незалежно від того, чи заявлено стороною вимогу про їх застосування чи ні.

Згідно з положеннями частини першої статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Відповідно до ст. 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, встановлених статтею 233 цього Кодексу, районний(міський) суд може поновити ці строки.

У рішенні від 22 лютого 2012 року у справі № 4-рп/2012 Конституційний Суд України роз`яснив, що положення частини першої статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117 цього Кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні встановлено трьохмісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

Конституційний Суд України дійшов висновку, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Таким чином, для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Районним судом встановлено, що остаточний розрахунок з ОСОБА_1 роботодавець здійснив 24 квітня 2018 року, а з позовом до суду про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивач звернувся 24 травня 2018 року, тобто з дотриманням встановленого статтею 233 КЗпП України трьохмісячного строку звернення до суду.

Висновок суду першої інстанції про те, що перебіг визначеного статтею 233 КЗпП України тримісячного строку розпочинається з дня звільнення працівника є помилковими, так як невиплата працівникові усіх належних йому сум при звільненні є триваючим правопорушенням, тому перебіг тримісячного строку звернення до суду розпочинається з дня проведення із працівником повного розрахунку.

Доводи апеляційної скарги про те, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні відноситься до заробітної плати та його стягнення не обмежується будь-якими строками, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки позивач помилково ототожнює середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з компенсаційними виплатами. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі за № 910/4518/16 зроблено правовий висновок про те, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 .

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з абзацами першим, третім пункту 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (середньогодинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

З огляду на викладене, при обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні, виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 6 постанови від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Враховуючи те, що позивач був звільнений з займаної посади 12 липня 2017 року, останніми двома місяцями роботи, які мають бути включені до розрахунку, є травень та червень 2017 року, в яких було по 20 робочих днів.

Обчислюючи розмір середньоденної заробітної плати, позивач здійснював розрахунок, виходячи з фактично виплаченої йому заробітної плати після відрахування податків та зборів за травень 2017 року в розмірі 2576 грн. та за червень 2017 року в сумі 2576 грн.

Такий розрахунок є помилковим з огляду на наступне.

Абзацом третім пункту 3 Порядку встановлено, що усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

Таким чином, при розрахунку середньої заробітної плати працівника мають братися усі нараховані виплати без виключення сум відрахування на податки.

Як вбачається з досліджених доказів, позивачу нараховано заробітну плату (без виключення сум відрахування на податки) за травень 2017 року в розмірі 3200 грн. та за червень 2017 року в сумі 3200 грн.

Отже середньоденна заробітна плата позивача складає 160 грн. ((3200 грн.+3200 грн.)/ (20дн.+20 дн.))

Період затримки розрахунку при звільненні з 13 липня 2017 року по 24 квітня 2018 року становить 197 робочих днів.

Таким чином сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача становить 31520 грн. (160 грн.*197дн.).

Позивач ОСОБА_1 в позовній заяві просив стягнути з Державного підприємства України «Міжнародний дитячий центр «Артек» на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні також за 197 днів затримки. Проте, припустився помилки при обчисленні суми свого середньоденного заробітку, рахуючи його з виплаченої , а не, як правильно, з нарахованої заробітної плати за травень, червень 2017 року.

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку про задоволення позову ОСОБА_1 до Державного підприємства України «Міжнародний дитячий центр «Артек» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 31520 грн. з подальшим вирахуванням з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є:1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи зазначене, оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення Оболонського районного суду міста Києва від 01 серпня 2019 року - скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Також згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 цієї статті, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У ході розгляду даної справи позивачем не сплачувався судовий збір за подачу позову в розмірі 704,80 грн. За подання апеляційної скарги ним сплачено 1057,20 грн.

З огляду на те, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені в повному обсязі, то відшкодуванню відповідачем на користь держави підлягаються судові витрати в розмірі 704,80 грн. та на користь позивача в сумі 1057,20 грн.

Керуючись статями 47, 116, 117, 233 КЗпП України, Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, ст.ст. 141,367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Ковальова Віктора Михайловича задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 01 серпня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Державного підприємства України «Міжнародний дитячий центр «Артек» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненнізадовольнити.

Стягнути з Державного підприємства України «Міжнародний дитячий центр «Артек» () на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати при звільненнів розмірі 31520 грн. з подальшим вирахуванням з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів.

Стягнути з Державного підприємства України «Міжнародний дитячий центр «Артек» () в дохід держави судовий збір в сумі 704,80 грн.

Стягнути з Державного підприємства України «Міжнародний дитячий центр «Артек» () на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) судові витрати в розмірі 1057,20 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 20 вересня 2019 року.

Головуючий: Судді: