ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2019 року м. Київ

справа № 755/4973/18

провадження № 22-ц/824/61/19

Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Іванової І.В.

суддів - Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.

при секретарі - Аверковій А.І.

сторони :

позивачі - ОСОБА_1, ОСОБА_2

відповідач - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 03 жовтня 2018 року у складі судді Виниченко Л.М., повний текст складений 09.10.2018 року,

встановив:

У березні 2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися з позовом в якому остаточно просили усунути перешкоди з боку ОСОБА_3 у користуванні та розпорядженні їм, шляхом вселення та зобов'язання відповідача видати ключі і не чинити перешкод у користуванні належної їм на праві приватної спільної часткової власності по 1/6 частини кожному квартири № АДРЕСА_1.

Позовні вимоги обґрунтовують тим, що 25.01.2018 року на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом вони набули право спільної часткової власності по 1/6 частини квартири АДРЕСА_1. Відповідач, яка є власником 4/6 частини спірної квартири не допускає, перешкоджає позивачам у доступі до належного їм нерухомого майна, чим позбавляє їх права повноцінного користування, розпорядження та володіння своїм майном.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2018 року позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено частково.

Усунуто перешкоди ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у користуванні кожним з них 1/6 частиною квартири АДРЕСА_1 шляхом вселення у квартиру.

Зобов'язано ОСОБА_3 не чинити перешкод ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у користуванні по 1/6 частки квартири АДРЕСА_1 та надати ключі від замків на вхідних дверях квартири.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій через порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 зазначає, що кожен з позивачів проживають за іншими адресами, і саме вони, отримавши свідоцтва про право власності на частки у спірній квартирі, почали чинити їй перешкоди у користуванні квартирою. Більш того, позивачі, самовільно, без потреби, вскрили квартиру і поміняли замок, приводили у спірну квартиру сторонніх людей. Крім того, відповідач зазначила, що в якості мирової угоди, пропонувала позивачам компенсацію вартості їх часток у квартирі та в даний час подала до суду відповідний позов.

В суді апеляційної інстанції представник відповідача підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити.

Позивачі та їх представник в суді апеляційної інстанції заперечували проти задоволення скарги, просили рішення суду залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю доповідача, пояснення учасників, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Судом встановлено, що сторони є співвласниками квартири АДРЕСА_1.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є власниками по 1/6 частини спірної квартири, згідно свідоцтв про право на спадщину за законом від 25.01.2018 року (а.с. 13,23).

Відповідач ОСОБА_3 проживає та є власницею 4/6 частини спірної трикімнатної квартири, житловою площею 43,9 кв.м., загальною площею 67,6 кв.м. ( а.с. 108 - 110).

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що сторони не дійшли згоди щодо порядку володіння та користування квартирою, відповідач заперечує проти користування позивачами вказаним житлом, посилаючись на те, що їх частки є незначними, квартира є неподільною, між ними склались вкрай неприязні стосунки, тому вона в даний час звернулась до суду с позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про припинення їх права власності у спільному майні та справа призначена до розгляду (а.с.208).

Зазначені обставини підтверджені матеріалами справи та не заперечуються сторонами.

Відповідно до статті 319 ЦК України зазначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, при здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов'язує.

Згідно з частинами першою, другою статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (частина перша статті 356 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Відповідно до частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Права власника житлового будинку, квартири визначені статтями 317, 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Таким чином, оскільки позивачам на праві власності належить по 1/6 частини спірної квартири, вони не можуть бути позбавлені права користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд, зокрема права використовувати його для власного проживання, тому судова колегія погоджується з висновком суду про задоволення позову в частині усунення перешкод позивачам у користуванні 1/6 часткою спірної квартири шляхом вселення у квартиру.

Разом з тим не можна погодитись із рішенням суду в частині зобов'язання відповідачки не чинити перешкод позивачам у користуванні 1/6 часткою квартири та надати ключі від замків на вхідних дверях квартири, оскільки порядок користування між співвласниками не визначений ні за їхньою згодою, ні за рішенням суду, тому право користування спірною квартирою може бути реалізованим шляхом вселення, інші позовні вимоги не відповідають положенням статтей 317, 319, 391 ЦК України, тому відповідно до ст.376 ЦПК України, рішення суду в цій частині підлягає скасуванню із ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні цих вимог.

Відповідно до ч.13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення, відповідно змінює розподіл судових витрат, які в даному випадку підлягають стягненню з відповідачки користь кожного з позивачів по 704,80 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381 ЦПК України, Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 03 жовтня 2018 року скасувати в частині зобов'язання ОСОБА_3 не чинити перешкод ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у користуванні 1/6 часткою квартири АДРЕСА_1 та надати ключі від замків на вхідних дверях квартири.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в цій частині відмовити.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 21 травня 2018 року в частині розподілу судових витрат змінити, стягнувши з ОСОБА_3 на користь кожного з позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 704 грн. 80 коп. судових витрат.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді :