Постанова

Іменем України

30 січня 2019 року

м. Київ

справа № 188/265/14-ц

провадження № 61-33858св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: АнтоненкоН. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 серпня 2017 року в складі колегії суддів: Пономарь З. М., Баранніка О. П., Посунся Н. Є.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 12 листопада 2007 року між сторонами укладено кредитний договір б/н, оформлений заявою позичальника, за умовами якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 2 тис. грн на платіжну картку зі сплатою 24 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом та строком повернення, що відповідає строку дії картки.

Позичальник не виконує взяті на себе зобов'язання, внаслідок чого станом на 12 січня 2014 року утворилася заборгованість у розмірі 13 805,58 грн, з яких: 1 811,35 грн заборгованості за кредитом, 7 414,23 грн заборгованості за відсотками за користування кредитом, 4 580 грн комісії та пені. Віднявши від цієї суми заборгованості 2 448,85 грн, які стягнуті судовим наказом від 12 грудня 2008 року, банк просив стягнути з позичальника на свою користь 11 356,73 грн, 500 грн штрафу (фіксованої частини) та 567,84 грн штрафу (процентної складової).

Заочним рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 31 березня 2014 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 12 424,57 грн заборгованості за кредитним договором, 243,60 грн судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач належним чином не виконує умови кредитного договору, в результаті чого утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню з нього на користь банку.

Додатковим рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 07 лютого 2017 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 12 424,57 грн, яка складається з: 1 811,35 грн заборгованості за кредитом;7 414,23 грн заборгованості за процентами за користування кредитом; 4 580 грн заборгованості з комісії та пені за користування кредитом. Від цієї суми заборгованості віднімається сума, у розмірі 2 448,85 грн, яка була задоволена судовим наказом Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2008 року, різниця становить 11 356,73 грн, а також штрафи 500 грн штрафу (фіксованої частини),567,84 грн штрафу (процентної частини).

Додаткове рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що в резолютивній частині рішення суд не зазначив складові стягнутої заборгованості.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 серпня 2017 року заочне рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 31 березня 2014 року скасовано, в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що банк звернувся до суду за захистом своїх прав поза межами позовної давності, про застосування якої просив відповідач.

У касаційній скарзі, поданій 17 серпня 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 серпня 2017року і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та порушив норми процесуального права. Суд неправильно встановив строк дії кредитного договору, в результаті чого дійшов помилкового висновку про пропуск банком позовної давності для звернення до суду за захистом порушеного права.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області.

Відповідно до підпункту 4 пункту першого розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК Українисудом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

01 червня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

На час розгляду справи Верховним Судом заперечень/відзивів на касаційну скаргу не надійшло.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК Українипровадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Суди встановили, що 12 листопада 2007 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 2 тис. грн на платіжну картку зі сплатою 24 % річних та строком повернення, що відповідає строку дії картки.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_4 умов кредитного договору банк у 2008 році звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу, за наслідками розгляду якої 12 грудня 2008 року Петропавлівським райсудом видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_4 на користь ЗАТ «ПриватБанк» 2 448,85 грн заборгованості за кредитним договором.

Отже, банк використав своє право на дострокове повернення заборгованості за кредитом. Належних та допустимих доказів користування ОСОБА_4 карткою після видачі 12 грудня 2008 року судового наказу матеріали справи не містять.

Звертаючись до суду з цим позовом, банк просив стягнути з відповідача на свою користь 13 805,58 грнзаборгованості за кредитним договором, яка утворилася станом на 12 січня 2014 року і складається з: 1 811,35 грн заборгованості за кредитом, 7 414,23 грн заборгованості за відсотками за користування кредитом, 70 грн нарахованої комісії та пені, 4 570 грн простроченої комісії та пені.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Звернення банку про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом (заявою) вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Оскільки, АТ КБ «ПриватБанк»у 2008 році використав своє право на дострокове стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором, тому саме з цього часу настав строк виконання договору в повному обсязі, і право кредитора нараховувати передбачені договором проценти та інші платежі за кредитом припинилися.

Ураховуючи наведене, апеляційний суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову АТ КБ «ПриватБанк».

Згідно з частиною другою статті 410 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань. Хоча суд й застосував позовну давність, що не підлягала застосуванню, про те це не вплинуло на прийняття правильного по суті та законного рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи касаційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» не ґрунтуються на нормах матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді Н. О. Антоненко

В.І. Журавель

В.І. Крат