Справа № 162/503/18 Головуючий у 1 інстанції: Гладіч Н. І.
Провадження № 22-ц/802/888/19 Категорія: 3 Доповідач: Карпук А. К.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів Бовчалюк З.А., Здрилюк О.І.,

секретар Галицька І.П.,

з участю: представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання права власності за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Любешівського районного суду Волинської області від 04 липня 2019 року,-

встановив:

У липні 2017 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на Ѕ частину житлового будинку з належними до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами та земельної ділянки, як спільного майна подружжя.

Покликався на те, що з 23 вересня 2006 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який 24 жовтня 2017 року рішенням Любешівського районного суду Волинської області було розірвано.

У період шлюбу за спільні кошти ними було побудовано житловий будинок на земельній ділянці по АДРЕСА_1 , яка згідно договору дарування належить ОСОБА_2 , тому будинок і земельна ділянка є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Просив здійснити поділ житлового будинку та земельної ділянки шляхом визнання за ним права власності на Ѕ житлового будинку з належними до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами та Ѕ земельної ділянки, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 .

Рішенням Любешівського районного суду від 04 липня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання права власності задоволено частково.

Постановлено в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 житлового будинку з належними до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами що знаходиться по АДРЕСА_1 .

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_4 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 505 гривень 49 копійок.

Відповідач оскаржила це рішення в частині задоволення позовних вимог, покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, просила рішення суду скасувати і прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково, визнати за позивачем право власності на 1/3 частину житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскарженій частині - без змін, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що з 23 вересня 2006 року по 24 жовтня 2017 року позивач ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі.

Відповідно до інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно №70301555 від 12 жовтня 2016 року, власником житлового будинку загальною площею 138,5 кв. м. з господарськими будівлями та спорудами та земельної ділянки площею 0,15 га., кадастровий номер якої :01:001:0494, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 , є ОСОБА_2

Спірний житловий будинок ОСОБА_4 та ОСОБА_2 почали будувати у 2007 році на земельній ділянці (кадастровий номер земельної ділянки :01:001:0494) за адресою АДРЕСА_1 , яка згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №659431 від 05 червня 2007 року, належала позивачу ОСОБА_4 .

У 2012 році вказану земельну ділянку ОСОБА_4 , зі згоди дружини - відповідача ОСОБА_2 , подарував рідній сестрі відповідача ОСОБА_5 , що підтверджується договором дарування земельної ділянки, посвідченої державним нотаріусом Любешівської державної нотаріальної контори Волинської області Кухом В.І., з метою уникнення ним майнової відповідальності перед третіми особами.

Сторони не заперечували того, що земельна ділянка (кадастровий номер :01:001:0494) фактично з володіння сім`ї ОСОБА_6 не вибувала, а будівництво житлового будинку продовжувалось і було закінчено у 2016 році.

Наведені обставини ствердила і свідок ОСОБА_5 , яка показала, що договір дарування земельної ділянки від 26 березня 2012 року, посвідчений державним нотаріусом Любешівської державної нотаріальної контори Волинської області Кухом В.І., був формальним, де знаходиться земельна ділянка їй не відомо, будівництво на ній вона не звершувала. У 2014 році подарувала земельну ділянку сестрі ОСОБА_2 , відповідачу по справі, після чого та оформила право власності на житловий будинок.

У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Встановивши, що будівництво житлового будинку з належними до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами здійснювалось в період перебування сторін у шлюбі з 2007 по 2016 роки за рахунок спільних коштів подружжя, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що спірний будинок належить сторонам на праві спільної сумісної власності, частки у якій є рівними відповідно до положень статей 60, частини І статті 70 Сімейного Кодексу України.

Апеляційний суд відхиляє аргументи відповідача про наявність підстав для відступлення від рівності часток подружжя у спільній сумісній власності, оскільки сама по собі заборгованість по сплаті аліментів не є тією обставиною, яка має істотне значення для застосування положень частини 3 статті 70 СК України.

Крім того, відповідно до приписів частини І статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позовних вимог про виділення відповідачу більшої частки у майні подружжя позивач ОСОБА_4 не заявляв, у свою чергу, відповідач не зверталась із зустрічним позовом про поділ майна подружжя в іншому порядку, ніж заявив позивач та про відступлення від рівності часток у спільному сумісному майні, тому аргументи апеляційної скарги про неврахування судом заявлених відповідачем ОСОБА_2 вимог є неспроможними.

Доводи відповідача про насильство в сім`ї, яке вчиняє позивач, притягнення до кримінальної відповідальності, не відносяться до тих обставин, які згідно з законом враховуються судом при поділі майна подружжя.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не містять підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення, яке ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись статями 367, 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Любешівського районного суду Волинської області від 04 липня 2019 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту даної постанови.

Головуючий

Судді: