ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4228/19 Справа № 202/5415/18 Суддя у 1-й інстанції - Руденко В. В. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Куценко Т.Р.

суддів - Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

за участю секретаря - Синенка Є.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу

представника позивача ОСОБА_1

- ОСОБА_2 ,

на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 16 січня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів на утримання малолітньої дитини, -

в с т а н о в и л а:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів на утримання малолітньої дитини /а.с. 1-2/.

Позов обгрунтовувала тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітню дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 листопада 2014 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в сумі 1000 гривен, яка підлягає індексації відповідно до закону, щомісячно, починаючи стягнення з 07 жовтня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття. Позивачу стало відомо про зміну фінансового положення відповідача та погіршення стану здоров`я дитини, вона просить змінити розмір аліментів на утримання малолітнього сина та стягнути з відповідача аліменти у розмірі 5 000,00 гривень, щомісячно, починаючи стягнення з моменту подання позовної заяви до суду і до повноліття дитини.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 16 січня 2019 року в задоволенні позовних вимог відмовлено /а.с. 84-86/.

Не погодившись з рішенням суду, позивач ОСОБА_1 , в особі свого представника ОСОБА_2 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі /а.с. 115-118/.

У своєму відзиві ОСОБА_3 посилається на обґрунтованість оскаржуваного рішення та просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітню дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з позивачем.

Відповідно до рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 листопада 2014 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в сумі 1000 гривен, яка підлягає індексації відповідно до закону, щомісячно, починаючи стягнення з 07 жовтня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 надано протоколи засідання ЛКК №179 від 24 листопада 2017 року та № 49 від 15 травня 2018 року, що підтверджують факт подовження декретної відпустки по догляду за дитиною до 05.12.2018 року, у зв`язку із перебуванням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на диспансерному обліку в Комунальному закладі « Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги №8» із клінічним діагнозом «часті довготривалі простудні захворювання».

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не доведено підстав для збільшення розміру аліментів.

Колегія суддів вважає такий висновок таким, що відповідає матеріалам справи та нормам чинного законодавства.

Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно статі 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до частини 2 статті 51 Конституції України, статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. У зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Аналогічний висновок зробив і Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13.

Отже, розмір аліментів може бути збільшений за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника чи одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених СК України.

В своїй позовній заяві та апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказала, що у відповідача з моменту ухвалення судового рішення про стягнення аліментів на користь дитини покращився майновий стан, оскільки відповідач має високий неофіційний дохід у розмірі 20 000,00 грн., однак жодних доказів на підтвердження покращення майнового стану відповідача не надала.

Судова колегія звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, вимагаючи зміни розміру аліментів у даному випадку, позивач мала довести факт зміни будь-якої з обставин, зазначеної в ст. 192 СК України.

Матеріали справи не містять документів, які підтверджують факт зміни стану здоров`я будь-кого із сторін спору.

Крім того, відсутня обставина зміни сімейного стану сторін.

Так само, колегія суддів в ході апеляційного розгляду справи не встановила факт зміни майнового стану сторін. Позивачем не надано належних та допустимих доказів відносно покращення майнового стану платника аліментів.

Належних та допустимих доказів про те, що відповідач приховує реальний рівень власних доходів, матеріали справи також не містять.

Доводи позивачки, що дитина перебуває на диспансерному обліку в КЗ "Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги №8" з клінічним діагнозом "часті довготривалі простудні захворювання" колегією суддів не приймаються, оскільки не стосуються предмету спору.

Відповідно до ч. 1 ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Проте позовні вимоги про стягнення з відповідача додаткових витрат на дітей у даній справі позивачем не заявлені.

З урахуванням викладених обставин судом першої інстанції було правомірно відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 16 січня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л.Демченко

М.О.Макаров