Справа № 496/1641/18
Провадження № 2/496/346/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2019 року Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Буран В.М.,

за участю:

секретаря судового засідання - Дигуляр А.С.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача - Пономаренко І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Біляївка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укратлантік», про визнання незаконним та скасування наказу про припинення трудового договору (контракту), поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, та стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовом, у якому просила визнати незаконним та скасувати наказ № 17/368-к від 14.12.2017 року про припинення трудового договору (контракту), звільнення ОСОБА_1 з посади бригадира складальної ділянки Товариства з обмеженою відповідальністю «Укратлантік», за угодою сторін (п. 1 ст. 36 КЗпП України). Поновити позивача на посаді бригадира складальної ділянки Товариства з обмеженою відповідальністю «Укратлантік» з 14 грудня 2017 року. Стягнути ТОВ «Укратлантік» на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 14 грудня 2017 року по дату винесення судового рішення та завдану позивачу маральну шкоду у розмірі 20000 гривень.

В обґрунтування позову зазначала, що Наказом № 17/368-к від 14 грудня 2017 року про припинення трудового договору (контракту) позивач була звільнена із займаної посади за п. 1 ст. 36 КЗпП України, підставою чого слугувала заява позивача від 14.12.2017 року в якій позивач зазначила, що вона згодна звільнитися з роботи за згодою сторін. Також позивач у своїй позовній заяві зазначає, що написати заяву про звільнення її примусили, тиск на неї вчинив начальник охорони ТОВ «УКРАТЛАНТІК» ОСОБА_3 . 14.12.2017 о 11:20 годині, перебуваючи на робочому місці позивач була сповіщена про те що їй потрібно з`явитися до начальника охорони підприємства ОСОБА_3 , який знаходиться у кімнаті переговорів. Позивач прибула на виклик ОСОБА_3 , коли вона зайшла до кімнати, де він перебував, останній одразу почав звинувачувати позивача у крадіжці бойлера,нібито інший працівник якого він вже звільнив надав йому цю інформацію. Спочатку він посилався на те, що повідомить про це правоохоронні органи, взамін позивач сама попросила з цього приводу викликати поліцію, але він цього побити не хотів, зазначаючи, шо він сам відкриває справу, що має повноваження притягнути позивача до відповідальності, тоді позивач попросила, щоб він викликав директора ТОВ «УКРАТЛАНТІК», шо зробити він теж відмовився. ОСОБА_4 змушував, щоб позивач визнала, що здійснила крадіжку на підприємстві в іншому випадку, він зробить усе так, що в поліції звинуватять у крадіжці позивача та її сина, і вони вдвох будуть нести кримінальну відповідальність. Наполягав, шо позивача залишать у спокої тільки у випадку, якщо вона підпише заяву про своє звільнення. Позивач в той момент дуже розхвилювалася, у неї піднявся тиск, розболілася голова, вона плакала, повторювала що з приводу крадіжки ні позивачу, ні її синові нічого не відомо, він довів позивача до такого стану, що вона не усвідомлювала своїх дій. Погрожуючи позивачу та синові, психологічно тиснувши на позивача ОСОБА_4 змусив її підписати вже надруковану ним заяву про звільнення, де позивач поставила тільки підпис та дату. Копію цієї заяви, незважаючи на вимогу позивача потім, (бо одразу, позивач після розмови з ОСОБА_4 свої дії вже не контролювала, перебувала у стресовому стані) позивачу не надали. Вже на наступний день до робочого місця її не допустили.

В той самий день, коли позивач напилася заспокійливих ліків, прийшла в себе, і зрозуміла, що її змусили, без її добровільного волевиявлення, без її згоди, підписати заяву про звільнення з роботи, доходи від якої є єдиним джерело її існування, що відносно неї вчинили незаконно, позивач з письмовою заявою (скаргою) на неправомірні дії відносно неї та незаконне звільнення, звернулася до Управління Держпраці в Одеській області.

У своїй відповіді від 17.01.2018 року №15-с-2089/03.13-0575. Головне управління держпраці в Одеській області повідомило, що з урахуванням набрання законної сили положень Закону України «Про тимчасові особливості здійснення заходів державного нагляду у сфері господарської діяльності» та Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» станом на теперішній час проведення контрольних заходів - Головним управлінням держпраці в Одеській області тимчасово обмежено до визначення Кабінетом Міністрів України переліку органів державного нагляду (контролю), на яких не поширюється дія Закону України «Про тимчасові особливості здійснення заходів державного нагляду у сфері господарської діяльності». Позивачу рекомендовано захитати свої порушені права у судовому порядку.

Через 5 днів, після того, як позивача змусили підписати заяву про звільнення 19.12.2017 року, позивач написала заяву про скоєння відносно неї злочину до Усатівського ВП Біляївського ВП ГУНП в Одеській області, у відповіді з якого від 25.12.2017 позивача було повідомлено що за результатами розгляду повідомлення винесено висновок та матеріали списані до справи відділу поліції та рекомендовано звернутися до суду. На наступний день, після отримання такого повідомлення, 26.12.2017 року, позивач звернулася з відповідною заявою про порушення її трудових прав та примушування до підписання нею заяви про звільнення з роботи до Одеської місцевої прокуратури №4.

Враховуючи вищевказане позивач зазначає, що її було звільнено протиправно, з грубим порушенням чинного трудового законодавства, а тому наказ відповідача про звільнення є неправомірним, оскільки між позивачем та ТОВ «УКРАТЛАНТІК» фактично не було досягнуто домовленості про звільнення за згодою сторін, а зазначене звільнення було проведено під примусом. Діями представника відповідача було нанесено позивачу моральна шкода, яка вплинула на стан здоров`я позивача та на її емоційний стан. Позивач не отримувала ні копії наказу про звільнення, ні трудову книжку. Виходячи з вищевказаного позивач звернулась до суду з відповідною заявою, для вирішення цього питання.

До суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому зазначено, що позовні вимоги позивача ТОВ «УКРАТЛАНТІК» не визнає, так як позовні вимоги позивача є безпідставними та не мають бути задоволені з наступних підстав: ОСОБА_1 пропустила строк позовної давності на звернення до суду про вирішення трудового спору про поновлення на роботі на посаді бригадира складальної ділянки ТОВ «УКРАТЛАНТІК». Позивач удень звільнення отримала трудову книжку про що поставила підписи у книзі обліку руху трудових книжок та вкладишів до них та в обліковій картці працівника (копії вказаних документів додаються до даного відзиву, оригінали будуть пред`явлені суду у судовому засіданні).Також ОСОБА_1 отримала копію наказу про припинення трудового договору (контракту) № 17/368-к від 14 грудня 2017 року на реквізити якого, вона посилається у тексті позовної заяви. представник відповідача також зазначив, що згідно діючого законодавствапрацівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.Оскільки трудова книжка була видана позивачу 14 грудня 2017 року, то граничним строком на подання позовної заяви є 15 січня 2018 року. Позовна заява ОСОБА_1 , подана 26 квітня 2018 року та є такою, що подана з пропуском строку, у межах яких вона могла звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав.

Крім наявності належних доказів повернення позивачу трудової книжки у день звільнення, вказаний факт підтверджується також тим, що ОСОБА_1 не звертається до суду з вимогою про витребування трудової книжки з ТОВ «УКРАТЛАНТІК».

Також представник відповідача зазначив, що закон не передбачає обов`язок роботодавця надавати працівнику копію наказу про звільнення при звільненні за згодою сторін. Через декілька днів після звільнення ОСОБА_1 звернулась до начальника відділу кадрів ТОВ «УКРАТЛАНТІК» в усній формі з проханням надати їй копію наказу про звільнення, та копія наказу про звільнення їй була надана в той же день.

Також представник ТОВ «УКРАТЛАНТІК» зазначає, що ОСОБА_1 була законно звільнена за п. 1 ст. 36 КЗпП України, за взаємною згодою працівника та роботодавця. У позовній заяві ОСОБА_1 посилається на психологічний тиск, який чинився над нею, внаслідок якого вона, не розуміючи наслідки своїх дії, підписала заяву про звільнення за згодою сторін.Але відомості вказані у позовній заяві є неправдивими, так як не було жодного фізичного чи психологічного тиску по відношенню до громадянки ОСОБА_1 Також поясненнях позивач написала, що ніяких претензій ні до кого не має

До позовної заяви додана відповідь начальника Усатівського ВП Біляївського ВП ГУНП в Одеській області № 43/1/6243 від 25 грудня 2017 р, де викладена справжня історії подій:«14 грудня 2017 р біля 11.00 начальник відділу майнової безпеки ОСОБА_3 зустрів гр-ку ОСОБА_1 , в рамках своєї професійної діяльності, задав питання чи має вона відношення до крадіжок матеріальних цінностей на підприємстві, та з цього приводу попросив написати пояснення, в якому дана гр-ка пояснила, що ніякого відношення до крадіжок не має. Після чого гр-ка ОСОБА_1 , сказала, якщо хочуть звільнити її, звільняйте, та звернулась із проханням принести їй заяву про звільнення, гр-н ОСОБА_3 залишив заяву та пішов, при цьому ніякого фізичного, психологічного тиску по відношенню гр-ки ОСОБА_1 не вчиняв. В поясненні гр-ка ОСОБА_1 , написала що ніяких претензій ні до кого не має, написати заяву про звільнення гр-ка ОСОБА_1 ніхто не змушував. Також гр-н ОСОБА_3 пояснив, що рішення з приводу звільнення працівників, в його функціональні обов`язки не входить, заяву про звільнення він не підписує... » .

ОСОБА_1 в позовній заяві описує той тиск, що на неї нібито чинився, внаслідок чого, вона, перебуваючи у стресовому стані та не контролюючі себе, підписала вже надруковану заяву про звільнення та залишила територію заводу. Але насправді, процес звільнення з ТОВ «УКРАТЛАНТ1К» займає час, крім заповнення та підпису заяви про звільнення, ОСОБА_1 заповнила обхідний лист та підписала його у чотирьох працівників ТОВ «УКРАТЛАНТІК», здала засоби індивідуального захисту завідуючому господарством, підписала особисту картку працівника, поставила підпис на наказі про звільнення, отримала трудову книжку після доповнення її записом про звільнення начальником відділу кадрів, поставила підпис у книзі обліку руху трудових книжок та вкладишів до них, отримала складену довідку про заробітну плату та інше. Всі ці дії вона могла і не виконувати, якщо дійсно не мала волевиявлення на звільнення, а була примушена звільнитися відповідачем.Також Позивач зазначає, що наступного дня після подання заяви про звільнення, до робочого місця її не допустили, що також не є правдою, оскільки наступного дня ОСОБА_1 взагалі не з`являлася на територію заводу ТОВ «УКРАТЛАНТІК», отже факт недопуску відсутній.

Важливою умовою задоволення заяви позивача про поновлення на роботі є направлення працівником заяви про анулювання поданої ним заяви про звільнення на підставі пункту 1 статті 36 КЗпП України. Отже , про відсутність волевиявлення працівника на звільнення його з роботи за угодою сторін, свідчить відкликання заяви про звільнення.

Але жодної заяви про відкликання заяви про звільнення на підставі п. 1 ст 36 КЗпП України, жодного повідомлення про анулювання поданої ОСОБА_1 заяви про звільнення директору ТОВ «УКРАТЛАНТІК» або уповноваженій ним особі не надходило.

Заяви (скарги), що направлялись Позивачем до головного управління Держпраці в Одеській області, в прокуратуру Одеської області, в Усатівський відділ поліції, не свідчать про бажання позивача бути поновленої на роботі у ТОВ «УКРАТЛАНТІК», у всякому разі ті копії вказаних заяв (скарг), що були надані відповідачу, не містять прохання поновленню на роботі або волевиявлення про анулювання домовленості щодо припинення трудового договору.

Вказане свідчить про відсутність наміру позивача працювати у ТОВ «УКРАТЛАНТІК».

З огляду на вищевказане, відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, оскільки ТОВ «УКРАТЛАНТІК» не допускав порушення прав та інтересів позивача, незаконних дії відносно неї не вчиняв, будь-які правові підстави для стягнення моральної шкоди відсутні.

Позивач та її представник у судовому засіданні позов підтримали, надали пояснення, аналогічні викладеному, просили суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та представник позивача зазначив, що позивача було звільнено неправомірно, у зв`язку з чим необхідно поновити її на роботі.

Представники відповідача у судовому засіданні позов не визнав, просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити так як ТОВ «УКРАТЛАНТІК» не порушувало прав позивача та вона звільнилась добровільно.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні зазначив, що позивач дійсно була співробітником ТОВ «УКРАТЛАНТІК», ОСОБА_3 також працює на ТОВ «УКРАТЛАНТІК» на посаді начальника безпеки. Два роки тому ОСОБА_3 викликав позивача на бесіду в рамках робочого питання. Робочими завданнями ОСОБА_3 є розслідування робочих злочинів, розмова відбувалася у відкритому приміщені у спокійній обстановці, голос при розмові з позивачем ОСОБА_3 не підвищував, до погроз не вдавався, однак позивач стала говорити про підозри щодо неї по факту крадіжки і про своє звільнення, так як три роки тому з позивачем вже була проведена розмова по факту вчинення крадіжки. Розмова відбувалася у першій половині дня, ОСОБА_3 після вимоги позивача приніс їй бланк для заповнення на звільнення, позивач самостійно склала пояснювальну записку, яка знаходилась на підприємстві. Трудову книжку позивач отримала про що поставила підпис в журналі. Заяву про звільнення позивач занесла самостійно та повинна була отримати самостійно обхідний лист. Також свідок зазначив, що позивач проводила розмову з безпосереднім керівником ОСОБА_3 та на наступний день на робоче місце не з`явилась.

Заслухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що наказом ТОВ "УКРАТЛАНТІК" № 17/368-к від 14 грудня 2017 року, позивача - ОСОБА_1 звільнено із займаної посади (бригадир складальної ділянки) на підставі п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України (за угодою сторін). Із даним наказом ОСОБА_1 було ознайомлено того ж дня, 14 грудня 2017 року, що підтверджується особистим підписом позивача (а.с. 49)

Також позивачем було заповнено та підписано пояснювальну, з якої вбачається, що ОСОБА_1 жодних претензій чи зауважень не має (а.с. 10). Хоча у своїй позовній заяві позивач вказує на те, що відносно неї було вчинено психологічний тиск.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є угода сторін. Ці норми КЗпП України застосовується лише у випадку взаємної згоди сторін трудового договору на його припинення.

Пленум Верховного Суду України у п. 8 постанови № 9 від 06 листопада 1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів" зазначив, що судам необхідно мати на увазі, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП України (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника. Сама по собі згода власника або уповноваженого ним органу задовольнити прохання працівника про звільнення до закінчення строку попередження не означає, що трудовий договір припинено за п. 1 ст. 36 КЗпП України, якщо не було домовленості сторін про цю підставу припинення трудового договору. В останньому випадку звільнення вважається проведеним з ініціативи працівника (ст. 38 КЗпП України).

Таким чином, основними умовами угоди про припинення трудового договору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, щодо яких сторони трудового договору повинні дійти згоди, є: по-перше, самостійне волевиявлення працівника про припинення трудового договору; по-друге, узгодження сторонами підстав та строку припинення договору.

Верховний Суд України у постанові від 26 жовтня 2016 року за результатами розгляду справи № 6-1269цс16 роз`яснив, що, розглядаючи позовні вимоги щодо оскарження наказу про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП України (за угодою сторін), суди повинні з`ясувати: чи дійсно існувала домовленість сторін про припинення трудового договору за взаємною згодою; чи було волевиявлення працівника на припинення трудового договору в момент видачі наказу про звільнення; чи не заявляв працівник про анулювання попередньої домовленості сторін щодо припинення договору за угодою сторін.

Із заяви ОСОБА_1 , поданої нею на ім`я директора - ТОВ "Укратлантік" Букьо Ф.Р. про звільнення з роботи за згодою сторін, вбачається, що 14 грудня 2017 року позивач звернулась до ТОВ "Укратлантік" із заявою наступного змісту: "Прошу Вашої згоди на розірвання трудового договору зі мною з 14.12.2017 року відповідно до ч. 1 ст. 36 КЗпП України"(а.с. 46).

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 не надала суду доказів того, що заява про її звільнення складена нею внаслідок помилки або примусу зі сторони відповідача, не надано суду і доказів звернення позивача до відповідача про анулювання домовленостей щодо припинення трудового договору та доказів, які б вказували про його намір продовжувати трудові відносини або бажання розірвати їх в інший передбачений законом спосіб.

Так, позивач позивач зверталась із заявою (скаргою) до першого заступника начальника Головного управління Держпраці в Одеській області - Калайди М.О. за вх. від 19.12.2017 року з якої вбачається, що позивач скажиться на дії ОСОБА_3 , що останній здійснював на неї тиск, щоб ОСОБА_1 визнала свою провину у здійсненні крадіжки бойлера, але жодної скарги щодо того, що її було звільнено з роботи ОСОБА_1 в вищевказаній заяві не зазначила (а.с. 11).

Згідно відповіді Головного управління держпраці в Одеській області від 17.01.2018 року №15-с-2089/03.13-0575. Головне управління держпраці в Одеській області повідомило, що з урахуванням набрання законної сили положень Закону України «Про тимчасові особливості здійснення заходів державного нагляду у сфері господарської діяльності» та Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» станом на теперішній час проведення контрольних заходів - Головним управлінням держпраці в Одеській області тимчасово обмежено до визначення Кабінетом Міністрів України переліку органів державного нагляду (контролю), на яких не поширюється дія Закону України «Про тимчасові особливості здійснення заходів державного нагляду у сфері господарської діяльності». Позивачу рекомендовано захитати свої порушені права у судовому порядку (а.с. 17).

Також позивач зверталась із заявами до Усатівського ВП Біляївського ВП ГУНП в Одеські області та до Керівника Одеської місцевої прокуратури № 4 із заявами про її не законе звільнення, що підтверджується заявами від 25.12.2017 року № 41/1/6243, від 26.12.2017 року № 475 (а.с. 13-14), але із заявою до відповідача про анулювання своєї заяви про звільнення ОСОБА_1 з невідомих суду причин не звернулась.

Також зі змісту вказаних заяв не вбачається , щоб вищевказані заяви містили прохання ОСОБА_1 про поновленя її на роботі або волевиявлення про анулювання домовленості щодо припинення трудового договору

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 заповнила та підписала заяву про звільнення (а.с. 46), заповнила обхідний лист та підписала його у чотирьох працівників ТОВ «УКРАТЛАНТІК» (а.с. 47), підписала особисту картку працівника (а.с. 48), поставила підпис на наказі про звільнення (а.с. 49), отримала трудову книжку після доповнення її записом про звільнення начальником відділу кадрів (хоча в позовній заяві позивач зазначала, що не отримувала трудової книжки), поставила підпис у книзі обліку руху трудових книжок та вкладишів до них (а.с. 50-51), отримала складену довідку про заробітну плату (а.с. 54). Якщо позивач дійсно не мала волевиявлення на звільнення, а була примушена звільнитися відповідачем, то на думку суду ОСОБА_1 повинна була не вчиняти вищевказані дії.

Як вбачається з матеріалів справи трудова книжка була видана ОСОБА_1 14 грудня 2017 року, хоча позивач у своїй позовній заяві вказує на те, що трудову книжку вона не отримувала, але в судовому засіданні вона пред`явила оригінал трудової книжки, який все ж таки знаходився у ОСОБА_1 , а отже граничним строком на подання позовної заяви є 15 січня 2018 року.

Позовна заява ОСОБА_1 , подана 26 квітня 2018 року, тому позовну заяву позивача необхідно вважати такою, що подана з пропуском строку, у межах яких вона могла звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає в повному обсязі, оскільки звільнення ОСОБА_1 з роботи за угодою сторін відбулося з дотримання вимог закону та домовленостей сторін.

На підставі викладеного вище, керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 81, 206, 259, 263 - 265 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

В позові ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , ІПН НОМЕР_2 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укратлантік» (місце знаходження: 67663, Одеська область, Біляївський район, с. Усатове, вул. Агрономічна, буд. 225, ), про визнання незаконним та скасування наказу про припинення трудового договору (контракту), поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, та стягнення моральної шкоди - відмовити.

Повний текст рішення складено 10 вересня 2019 року.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду на протязі 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Суддя Буран В.М.