Справа № 303/4265/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" червня 2019 р. м. Іршава

Іршавський районний суд Закарпатської області в особі головуючої судді Даруда І.А., при секретарі Сатін Н.М., за участю позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Іршава справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя та передачу права власності на виділену частку в залік погашення аліментів,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя та передачу права власності на виділену частку в залік погашення аліментів, посилаючись на те, що 25.09.2007 року між ним та відповідачкою ОСОБА_3 було зареєстровано шлюб в Мукачівському міськвідділі РАЦС, запис № 531.Від шлюбу мають сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що на даний момент проживає разом з відповідачкою.Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.01.2012р. шлюб, зареєстрований між ним та відповідачкою - розірвано. Сина ОСОБА_4 залишено на вихованні при матері. Як зазначено в позовній заяві ОСОБА_3 , на момент розгляду позову про розірвання шлюбу, спору щодо розподілу спільного майна подружжя, не існує.Тим не менше, 02 березня 2016 року, відповідачка ОСОБА_3 звернулась з позовною заявою «Про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини» до Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області, який своїм рішенням від 19 квітня 2016 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, позов задоволив повністю.

Під час спільного проживання ними з відповідачкою придбано нерухоме майно розміщене за адресою: АДРЕСА_1 , яке було придбане за рахунок сімейних коштів подружжя ОСОБА_4 на публічному аукціоні 24 грудня 2007 року, про що свідчить Протокол № 21 засідання аукціонної комісії Іршавської райспоживспілки ОСОБА_3 , за згодою між подружжям на момент його реєстрації. Просить визнати право власності в частині 1/2 частки нерухомого майна у спільній частковій власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (належної в ідеальній частці ОСОБА_1 ), розміщеного за адресою: АДРЕСА_1 , яке було придбане за рахунок сімейних коштів подружжя ОСОБА_4 на публічному аукціоні 24 грудня 2007 року, про що свідчить Протокол № 21 засідання аукціонної комісії Іршавської райспоживспілки, ОСОБА_3 , за згодою між подружжям на момент його реєстрації, за неповнолітнім сином - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в залік погашення сплати аліментів ОСОБА_1 в інтересах його неповнолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вказаних згідно рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 квітня 2016 року (у цивільній справі № 303/1379/16-ц) за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, загальна сума яких, на весь період сплати аліментів, складає 76 800,00 гривень.

05.04.2019 року позивач ОСОБА_1 зменшив позовні вимоги та просить поділити нерухоме майно, що знаходиться у спільній частковій власності колишнього подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , розміщеного за адресою: АДРЕСА_1 , яке було придбане та облаштоване спільним сімейним коштом подружжя ОСОБА_4 , за час їхнього спільного проживання до розірвання шлюбу, в рівних долях, між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні зменшені позовні вимоги підтримав з мотивів викладених у позовній заяві, просить зменшений позов задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася, хоча належним чином була повідомленою про час та місце розгляду справи, тому на підставі ст. 223 ЦПК України розгляд справи проведено у її відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні зменшені позовні вимоги не визнала та просила відмовити в задоволенні таких, з мотивів викладених у відзиві та з підстав пропуску строків позовної давності у відповідності до вимог ст. 267 ЦК України.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити з слідуючих підстав.

В судовому засіданні належними доказами встановлено, що 25.09.2007 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_3 було зареєстровано шлюб в Мукачівському міськвідділі РАЦС, актовий запис № 531, що стверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с.9).Від шлюбу сторони мають сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 (а.с.8).Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.01.2012 р. шлюб, зареєстрований між позивачем та відповідачкою - розірвано (а.с.6). Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 квітня 2016 року з позивача ОСОБА_1 на користь відповідачки ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_4 стягуються аліменти у розмірі 800,00 гривень (а.с. 10, 11).

Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.3, 4 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 ст.76, ч.1, 2 ст.77, ст.ст.79 і 80 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.3 ст.368ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 60СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.1 ст.61СК України обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно ст.163 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст.69СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Субєктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Статтею 71СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лишеза його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

У відповідності до п.п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. №11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобовязаннями, що виникли в інтересах сімї.

Судом враховується правові позиції ВС з аналогічних спорів, та роз`яснення ВС про те, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. Тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України.

Крім того, позивачем заявлено клопотання про проведення судової технічної будівельної експертизи, у якому просить провести експертизу з метою з`ясування можливості поділу нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в рівних долях між сторонами, суд вважає таке клопотання безпідставним, оскільки відповідно до ст. 70 СК України частки майна дружини та чоловіка є і так рівними, а судовою технічною будівельною експертизою встановлюється реальний розподіл з виділенням конкретних приміщень, про що не були поставлені питання в клопотанні.

В свою чергу, ст.256ЦК України визначено поняття позовної давності, згідно якої це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст.257ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Статтею 72 СК України передбачено, що позовна давністьне застосовується до вимогпро поділмайна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо шлюб між ними не розірвано. У відповідності до ч. 2 ст. 72 СК України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки.

Шлюб між сторонами розірвано 24 січня 2012 року рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області (а.с.6), тобто на момент звернення позивачем ОСОБА_1 до суду 17.07.2018 року сплив строк звернення до суду з позовом про поділ майна.

Згідно ч.1 ст.12 СК України строки, встановлені у цьому Кодексі, обчислюються відповідно до Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.261ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч.1 ст.251ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України).

Згідно з ст.253ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Разом з тим, із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України, суд зобов`язаний застосувати позовну давність лише за заявою сторони у спорі, при чому така заява має бути подана до винесення судового рішення. Відповідачка заявила про застосування позовної давності до виниклих правовідносин та просила відмовити з цих підстав у позові (а.с.101-103).

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. ст. 4, 12,19, 81, 82, 83, 175, 177,184 , 259, 263, 265, 268 ЦПК України, ст. ст. 60, 69, 70, 72 СК України, ст. ст. 15, 16, 267, 368, 372 ЦК України, суд,

Р І Ш И В :

У задоволенні зменшених позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя відмовити за спливом строку позовної давності.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду через Іршавський районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя : І. А. Даруда