Справа № 761/3560/19
Провадження № 2/761/3822/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

06 червня 2019 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: Осаулова А.А.

при секретарі: Вольда М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному позовному провадженні у заочному порядку в м. Києві в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою, -

в с т а н о в и в:

У січні 2019 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) до ОСОБА_2 (далі по тексту - відповідач), третя особа: ОСОБА_3 (далі по тексту - третя особа), відповідно до якої просила визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником 1/2 частини квартири, розташованої у житловому будинку АДРЕСА_1 , у якій зареєстрований відповідач. Інша 1/2 частина вказаної квартири належить на праві власності третій особі. Відповідач не проживає за вказаною адресою з 2013 року, не бере жодної участі у витратах, пов`язаних із утриманням житла, не являється членом сім`ї власників житла. Тому, ОСОБА_1 вимушена звернутись до суду за захистом своїх законних прав, оскільки факт реєстрації відповідача порушує її права на володіння, користування та розпорядження майном.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Осаулова А.А. від 28.03.2019 року відкрито провадження у даній справі, призначено спрощене позовне провадження з повідомленням учасників справи.

У судове засідання позивач не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, до суду подала заяву про слухання справи за відсутності позивача, зазначила, що підтримує позовні вимоги та просить їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач та третя особа в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили, відзив чи пояснення на позовну заяву не подав, про що свідчать матеріали справи.

Розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів (ч.ч. 1, 3 ст. 211 ЦК України).

У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до вимог суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що 07.10.1997 року ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 продали, а ОСОБА_9 та ОСОБА_10 купили в рівних долях квартиру АДРЕСА_1 , про що укладено договір купівлі-продажу, який зареєстрований на Товарній баржі «Українська біржа Десятинна» (а.с. 10-11).

У подальшому, ОСОБА_10 змінив прізвище на « ОСОБА_3 », що підтверджується свідоцтвом про переміну прізвища, імені, по батькові (а.с. 12).

На підставі договору дарування частини квартири від 20.04.2018 року, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харкавою О.В., ОСОБА_9 передала ОСОБА_1 безоплатно належну їй на праві власності 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , а ОСОБА_1 прийняла цю 1/2 частину квартири у власність (а.с. 13-14).

У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності також міститься інформація про те, що ОСОБА_1 є власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 на підставі вищевказаного договору дарування частини квартири від 20.04.2018 року (а.с. 15).

Таким чином, на даний час, саме ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є власниками по 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 .

В даній квартирі зареєстрований ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи (а.с. 33).

Із Актів-Довідок , які складені в присутності майстрів технічної дільниці та жителів кв. АДРЕСА_2 та кв . АДРЕСА_3 вбачається, що зі слів сусідів ОСОБА_2 не проживає у квартирі АДРЕСА_1 з 2013 року (а.с. 16-18).

Згідно ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч.1 ст. 319 ЦК України), усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав (ч.3 ст. 319 ЦК України).

Як передбачено ч. 1 та ч. 2 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Частиною 1 статті 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і немає права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до статті 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Крім того, статтею 150 ЖК України, передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

З перелічених норм закону вбачається, що саме власнику квартири належить право користування та розпорядження своєю квартирою, а також поряд з ним мають право користування цією квартирою і члени його сім`ї. Право члена сім`ї власника квартири на користування квартирою існує лише до тих пір поки право власності на квартиру не припинене, а при втраті права власності членом сім`ї на квартиру, при відсутності відповідного договору з новим власником припиняється й право членів колишнього власника на користування цією квартирою.

При цьому, в п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних у кримінальних справі від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» вказано, що оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316 - 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР). У зв`язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.

З врахуванням наведеного, оскільки на даний час позивач є власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , а дозвіл на проживання зареєстрованого в цій квартирі відповідача позивач не надає, який, в той же час, не є членами її сім`ї, суд вважає, що позов про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування квартирою підлягає задоволенню.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Згідно п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Керуючись ст. ст. 317, 319, 383, 391, 405 ЦК України, ст. 150 ЖК України, ст.ст. 3-5,12-13, 76-92, 95, 141, 223, 258-259, 268, 264-265, 272-273, 280, 352, 354-355, п.15.5 розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою, - задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 704,80 грн.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його отримання.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до або через Шевченківський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: А.А.Осаулов

Повний текст рішення виготовлено 06.06.2019 року