Справа № 199/3327/19
(2/199/2407/19)
РІШЕННЯ

Іменем України

21.08.2019 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Якименко Л.Г.

за участю секретаря Гасанової М.Ю.,

позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про звільнення від додаткових витрат на дитину, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідачки ОСОБА_4 про звільнення від додаткових витрат на дитину.

В обґрунтуванні позовних вимог посилався на те, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 23.10.2013 по справі №199/7154/13-ц стягнуто щомісячно із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 додаткові витрати на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 480 гривень, починаючи з 26.06.2013 року до видужання дитини.

Підставою для стягнення щомісячно із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 додаткових витрат на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 480 гривень, починаючи з 26.2013 року до одужання дитини, стало те, що дитина перебуває на диспансерному обліку у лікаря невролога у КЗ «Дніпропетровський центр первинної медико-санітарної допомоги №8» з приводу синдрому підвищеної нервово-рефлекторної збудженості, синдрому рухових розладів, у зв`язку з чим дитина потребує постійного лікування. Вартість курсу лікування на місяць складає 520 гривень. Крім медикаментозного лікування дитина відвідує заняття логопеда та олігофренопедагога один раз на тиждень у Дитячому корегуючому центрі для дітей «Світлячок». Вартість занять на місяць складає 440 грн..

Як зазначає позивач, дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи із 27.12.2013 року не відвідує заняття у логопедичному центрі «Світлячок», що підтверджується довідкою ФОП ОСОБА_6 , не отримує медикаментозного лікування, що підтверджується довідкою КЗ «Дніпровська міська поліклініка №1», що, на його думку, є підставою для звільнення його від стягнення додаткових витрат, які призначені рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 23.10.2013 року.

У зв`язку з цим ОСОБА_1 звернувся до суду із даною позовною заявою та просив суд звільнити його від додаткових витрат на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначених рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 23.10.2013 року у справі №199/7154/13-ц, починаючи з 27.12.2013 року.

Відповідачка ОСОБА_4 надала до суду відзив на позовну заяву, у якому зазначила, що малолітній син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має діагноз «Помірна розумова відсталість з порушенням поведінки». Крім того, засіданням обласної психолого-медико-педагогічної консультації від 01.03.2017 р. №62-Б зроблено наступний висновок: «Системне порушення пізнавальної діяльності та комунікативних функцій відповідає помірній розумовій відсталості. Поведінка регулюється мовленням. Практичні навички формуються, самостійне їх застосування обмежене. Потребує допомоги, стимуляції, нагляду. Пересувається самостійно. ОСОБА_7 . Має порушення опорно-рухового апарату.

Таким чином, дитина потребує системної корекційно-розвиткової роботи та соціально-побутової реабілітації, що тягне за собою постійне відвідування різного роду спеціалістів.

На даний час син знаходиться на індивідуальній програмі реабілітації. Зокрема, дитина постійно відвідує лікаря гомеопата та лікаря логопеда.

У зв`язку з цим, дитина потребує тривалого систематичного лікування, що, відповідно, вимагає значних фінансових витрат, тому у задоволенні позову відповідачка просила відмовити.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав, просив його задовольнити та додатково зазначив, що із сином він не спілкується із 2014 року, у період 2015-2016 р.р. він не має доступу до медичних документів про стан здоров`я дитини, звертався до лікарні аби дізнатися про стан здоров`я дитини, однак отримав формальні відповіді.

Представник позивача ОСОБА_2 у судовому засіданні позов також підтримав та зазначив, що позивач не відмовляється від сплати додаткових витрат на дитину, однак він не має інформації про стан здоров`я дитини та має сумніви у його захворюванні. Вважає, що на теперішній час відпали підстави, з яких рішенням суду були стягнуті із позивача на користь відповідачки додаткові втрати на утримання дитини, тому просив позов задовольнити.

Представник відповідачки ОСОБА_4 ОСОБА_3 у судовому засіданні проти позову заперечувала та зазначила, що дитина є інвалідом дитинства та через визначені діагнози потребує особливого догляду. По теперішній час дитина не розмовляє, не може самостійно себе обслуговувати, не ходить до школи, відстає у розвитку, має розумову відсталість та порушення опорно-рухового апарату. Двічі на тиждень дитину відвідує масажист, а також з дитиною індивідуально займається логопед та інші спеціалісти. Відповідачка працює, утримувати та займатися з дитиною їй допомагають родичі.

Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, матеріали цивільної справи №199/7154/13-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на дитину, а також медичну картку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка була витребувана ухвалою суду від 08.07.2019 року, суд дійшов наступних висновків про відмову у позові.

Судом встановлено, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 23.10.2013 по справі №199/7154/13-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на неповнолітню дитину, щомісячно з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Дніпропетровська, на користь ОСОБА_4 стягуються додаткові витрати на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 480,00 грн., починаючи стягнення з 26 червня 2013 року до видужання дитини.

Відповідно до даних медичної картки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дитина має діагноз «Помірна розумова відсталість з порушенням поведінки».

Відповідно до Витягу з протоколу засідання обласної психолого-медико-педагогічної консультації від 01.03.2017 року №63-б ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , рекомендовано навчання за програмою для розумово відсталих дітей шкільного віку з помірною розумовою відсталістю.

На даний час дитина відвідує лікаря логопеда (дефектолога), лікаря гомеопата, що підтверджується відповідними довідками (а.с.24,25). Логопедичний центр «Світлячок» дитина не відвідує з 27.12.2013 року (а.с.12).

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами першою - третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька способів виконання цього обов`язку, зокрема: утримання неповнолітньої дитини, на що стягуються аліменти у частках від заробітку (доходу) або в твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, викликаних особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, при цьому якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні діти продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними 23 років, за умови, що батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198).

Сімейний кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.

Відповідно до ст.185 СКУ України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 18 постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», до передбаченої статтею 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

У даному випадку, рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 23.10.2013 року по справі №199/7154/13-ц стягнуто щомісячно з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 додаткові витрати на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 480 гривень, починаючи з 26.06.2013 року до видужання дитини. Аналізуючи усі зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що видужання дитини не настало.

Дослідивши медичну картку та іншу медичну документацію, що стосується стану здоров`я ОСОБА_5 , суд вбачає, що захворювання носить постійний (тривалий) характер, дитина потребує постійного лікування та реабілітації, питання щодо одужання не ставиться лікарями взагалі. Таким чином, підстав для звільнення позивача від додаткових витрат на лікування дитини суд, не вбачає. Суд критично ставиться до пояснень позивача про те, що дитині не надається відповідне лікування у логопедичному центрі «Світлячок», оскільки наявні докази про відвідування іншого логопеда. Враховуючи діагноз та захворювання дитини неможливо встановити точний та конкретний розмір витрат на його лікування, який, на думку суду, набагато перебільшує вартість розміру додаткових витрат, що стягнуті з позивача рішенням суду від 23.10.2013 по справі №199/7154/13-ц.

З урахуванням усіх зібраних по справі доказів та зважаючи на те, що із 2014 року по теперішній час позивач не спілкується з дитиною, не надає жодної допомоги відповідачці у вихованні та лікуванні дитини (не водить до лікарів, на процедури, не сплачує вартість жодних профілактичних та оздоровчих заходів), не займається розвитком дитини, не сприяє одужанню дитини та взагалі не піклується про його стан здоров`я та розвиток, з урахуванням діагнозу дитини-інваліда, тому суд вважає, що для задоволення позову нема жодних правових підстав.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 80, 81, 82, 89, 131, 137, 141, 223, 258, 259, 263-265 ЦПК України, ст.185 СК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_1 в позові до ОСОБА_4 про звільнення від додаткових витрат на дитину, - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 , 800,00 гривень витрат на правову допомогу.

Позивач: ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частину рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлений 30.08.2019 року.

Суддя: Л.Г. Якименко