КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження 22-ц/824/9921/2019 доповідач: Сліпченко О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

10 вересня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: судді-доповідача Сліпченка О.І., Сушко Л.П., Сержанюка А.С.

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою Управління соціального захисту населення Сватівської районної державної адміністрації Луганської області на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 11 квітня 2019 року у справі за позовом Управління Сватівської районної державної адміністрації Луганської області до ОСОБА_1 , про повернення грошових коштів,-

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2019 року Управління Сватівської районної державної адміністрації Луганської області (надалі Управління та/або позивач) звернулося з вищевказаним позовом, який обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 перебувала на обліку у позивача як внутрішньо переміщена особа, за адресою її фактичного місця перебування/проживання: АДРЕСА_1 .

На підставі заяв відповідача від 08 жовтня 2014 року, позивачем призначено щомісячну допомогу в період з 16.04.2015 по 15.10.2015.

У результаті перевірки достовірності відомостей заявника на отримання вказаної соціальної допомоги позивачем було виявлено, що відповідач на час звернення з заявою мала депозитний банківський рахунок в «Ощадбанку» в період з 15 травня 2015 року по 18 травня 2015 року, та чоловік відповідача мав депозитний рахунок у банку «Хрещатик» в період з 20 березня 2015 року по 19 квітня 2015 року, про наявність яких відповідач у своїх заявах про надання їй соціальної допомоги не вказала, в результаті чого відповідачем безпідставно було отримано кошти в розмірі 3600 грн.

З урахуванням того, що відповідач не повідомила про вказані обставини, які впливають на призначення грошової допомоги, протягом трьох днів з дня настання вказаних обставин, у добровільну порядку надміру виплачені кошти не повернула, позивач просив стягнути з неї безпідставно виплачені кошти у загальній сумі 3600 грн.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 11 квітня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням Управління звернулось до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права.

Зазначає, що місцевий суд не врахував того, що відповідачем при зверненні не було вказано в заяві про наявність депозитних рахунків, чим було порушено вимоги законодавства.

Зауважує, що інформація про наявність у відповідача зазначеного рахунку стала відома у вересні 2016, що є початком перебігу строку позовної давності, а тому місцевий суд помилково застосував наслідки його спливу.

У відзиві ОСОБА_1 погоджуєтьсяз рішенням суду першої інстанції. Зазначає, що матеріали справи не містять доказів, що Управління дізналось про її депозитні рахунки саме в вересні 2016 року, а тому суд правомірно застосував наслідки спливу строку позовної давності.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами;

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів

3) показань свідків.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем було пропущено строк позовної давності.

З таким висновком, апеляційний суд погодитись не може з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 08 жовтня 2014 відповідач відповідно до Порядку, звернулась до позивача із заявою про надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території та районів проведення антитерористичної операції для покриття витрат на проживання, в тому числі, на оплату житлово-комунальних послуг (а.с. 5-6).

На підставі вказаних заяв відповідача позивачем 16квітня 2015 рокупризначено допомогу з 16 квітня 2015 рокупо 15 червня 2015 рокув розмірі 2400 грн.; з 16 червня 2015 рокупо 18 серпня 2015 року в розмірі 2179 грн. та з 16 серпня 2015 року по 15 жовтня 2015 року в розмірі 1958 грн.

Відповідно до матеріалів справи, Управління отримало інформацію стосовно проведення верифікації виплати грошової допомоги покриття витрат на проживання 21 вересня 2016 року.

Загальна позовна давність згідно із ст. 257 ЦК встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 267 ЦК позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, а сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.ч. 3, 4).

Якщо позовні судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, то суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення ст. 267 ЦК і вирішити питання про наслідки такого спливу (або відмовити у задоволенні заявлених вимог у зв`язку зі спливом позовної давності, або за наявності поважних причин її пропущення - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір із застосуванням наведеної норми ЦК).

Враховуючи інформацію, що позивач дізнався про своє порушене право у вересні 2016 року, висновки місцевого суду про сплив строку позовної давності є помилковим, оскільки Управління звернулось з позовом в серпні 2019 року, тобто в межах трирічного строку.

Відповідно п. 6 Порядку надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою КМУ від 01.10.2014 року №505, ( в редакції на час звернення ОСОБА_1 із заявою про призначення грошової допомоги. ) - Грошова допомога не призначається у разі, коли: будь-хто з членів сім`ї має на депозитному банківському рахунку кошти у сумі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.

Пунктом 11 Порядку надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою КМУ від 01.10.2014 року №505, визначено, що у разі відмови добровільного повернення надміру перерахованих сум грошової допомоги вони стягуються у судовому порядку.

Згідно частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

У статті 1215 ЦК України передбачено загальне правило, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню.

Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.

При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Аналогічний висновок зробив Верховний Суд в постанові від 5 березня 2018 року у справі № 541/1153/17.

Відповідач, всупереч вимогам Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 505, діяв недобросовісно та не повідомив позивача про існування депозитного банківського рахунку в сумі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, а тому безпідставно отримав адресну допомогу. Хоча при оформленні заяви на отримання допомоги ОСОБА_1 своїм підписом підтвердив достовірність наданої інформації.

У відповідності до наданих доказів, відповідачем було безпідставно отримано 3600 грн. за період, коли ОСОБА_1 та її чоловік мали депозитні рахунки з 05 травня 2015 року по 19 квітня 2015 року.

Виходячи із встановлених фактів, наданих сторонами доказів та вимог закону, суд першої інстанції, неповно з`ясував обставин, що мають значення для справи та дійшов хибного висновку про відмову в задоволенні позову.

Неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи призвело до неправильного застосування норм матеріального і процесуального права, що згідно із п. 1 ч.1 ст. 376 ЦПК України є підставами для скасування рішення суду і ухвалення нового рішення про задоволення позову з наведених вище підстав.

На підставі вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2643,00 грн.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Сватівської районної державної адміністрації Луганської області задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 11 квітня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Управління соціального захисту населення Сватівської районної державної адміністрації Луганської області (, р/р 7327, МФО 820172) надміру перераховані кошти в сумі 3600 (три тисячі шістсот) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Управління соціального захисту населення Сватівської районної державної адміністрації Луганської області () судовий збір в сумі 2643 (дві тисячі шістсот сорок три) грн. 00 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: