Справа № 523/7063/17
Провадження №2/523/577/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" червня 2019 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Аліна С.С.

при секретарі - Вовкович І.В.,

розглянувши в судовому засіданні матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення компенсації вартості спільного майна,-

В С Т А Н О В И ЛА :

До суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення частки на легковий автомобіль у спільному майні подружжя, про стягнення компенсації вартості спільного майна.

Свої вимоги обґрунтувує тим, що під час шлюбу сторонами по справі було придбано майно, а семе: холодильник «LIEBHERR CBN 5156», орієнтовна ринкова вартість якого на даний час становить приблизно 19 000,00 грн., морозильну камеру «LIEBHERR GN 2303», орієнтовна ринкова вартість якого на даний час становить приблизно 7 000,00 грн., а також пральну машину «BOSCH WLX20463OE», орієнтовна вартість якої складає 4 500 грн. Придбані меблі та техніка після припинення шлюбних відносин залишилися у відповідача. Також під час шлюбу позивачем здійснено ремонт квартири, в якій проживало подружжя за адресою: АДРЕСА_1 та придбано будівельні матеріали та меблі на загальну суму у розмірі 35 139,57 грн. У зв`язку із припиненням шлюбних відносин та розірванням шлюбу з відповідачкою, у позивача відсутня можливість користуватися побутовою технікою та меблями, які були придбані під час шлюбу, а тому, з огляду на вищезазначені приписи норм діючого законодавства України. Позивач має право на компенсацію вартості 1/2 частини вартості побутової техніки та вартості здійсненого ремонту в квартирі, в якій проживає відповідачка. Загальна вартість побутової техніки та здійсненого ремонту в квартирі відповідачки складає у розмірі 66 239,57 грн. Тому позивач, відповідно до ст. 70 СК України, просить стягнути на його користь компенсацію 1/2 вартості, яка складає грошову суму у розмірі 33 119,78 грн.

Ухвалою суду від 24.04.2018р. провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення частки на легковий автомобіль у спільному майні подружжя, про стягнення компенсації вартості спільного майна в частині позовних вимог про визначення частки на легковий автомобіль марки «Toyota Camry», 2005 року випуску, білого кольору, номер кузова: 4 НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 у спільному майні подружжя закрито, оскільки набрало законної сили рішення у справі, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

У судовому засіданні представник позивача з`явилася, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити позов у повному обсязі.

У судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнала, просила у задоволенні позову відмовити. Представник відповідача звернулася до суду з письмовим відзивом, вказує про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано достатніх, належних та допустимих доказів, які б в сукупності свідчили про наявність правових підстав для задоволення позову.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши сторони по справі, суд вважає, про те, що позовні вимоги , не обґрунтовані, не доказані, тому не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, про те, що 29.04.2007 р. між позивачем ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_2 укладено шлюб, який рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 16.04.2015р. розірвано.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 01.06.2017р. позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя було задоволено.

Визнано прово спільної сумісної власності подружжя на автомобіль марки «Toyota Camry» 2005 року випуску, білого кольору, номер кузова: 4 НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 за ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в рівних частках.

В рахунок належної ОСОБА_3 1/2 частини транспортного засобу, а саме: автомобіля марки «Toyota Camry», 2005 року випуску, білого кольору, номер кузова: 4 НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 , стягнуто з ОСОБА_1 вартість у розмірі 121540 грн. Після сплати вартості 1/2 частини транспортного засобу, а саме: автомобіля марки «Toyota Camry», 2005 року випуску, білого кольору, номер кузова: 4 НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 , визнано за ОСОБА_1 право власності на автомобіль марки «Toyota Camry», 2005 року випуску, білого кольору, номер кузова: 4 НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 , припинивши право спільної сумісної власності подружжя (а.с.95-97).

21.12.2017р. постановою апеляційного суду Одеської області Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_1 - задоволено частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 1 червня 2017 року змінено. Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя - задоволено частково.

Визнано транспортний засіб автомобіль марки «Toyota Camry», номер кузова НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (у шлюбі Яснюк).

Стягнуто з ОСОБА_1 в порядку поділу майна подружжя грошову компенсацію вартості 1/2 частки у спільній сумісній власності на транспортний засіб автомобіль марки «Toyota Camry», номер кузова НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , в сумі 121540 грн.

Визнано за ОСОБА_1 в порядку поділу майна подружжя право приватної власності на транспортний засіб автомобіль марки «Toyota Camry», номер кузова НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Припинено право спільної сумісної власності подружжя на транспортний засіб автомобіль марки «Toyota Camry», номер кузова НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_2 (а.с.98-101).

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту, згідно із ч. 1 ст. 61 СК України.

Згідно із ст. 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу, відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшенням, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року № 11).

Зі змісту п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом, згідно із ч. 2 ст. 372 ЦК України.

Ухвалою Суворовського районного суду міста Одеси від 10 травня 2018 року по вказаній цивільній справі призначено комплексну судову експертизу.

23.04.2019 року цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення компенсації вартості спільного майна повернута до суду без виконання експертизи, у зв`язку з відсутністю об`єктів дослідження та вихідних даних стосовно об`єктів експертизи.

Суд розглянув справу в межах позовних вимог, створивши учасникам процесу всі необхідні умови для надання, витребування доказів, користуючись принципом змагальності сторін.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено, про те, що позивач не надав суду письмових доказів про майно подружжя- холодильник «LIEBHERR CBN 5156», орієнтовна ринкова вартість якого на даний час становить приблизно 19 000,00 грн., морозильну камеру «LIEBHERR GN 2303», орієнтовна ринкова вартість якого на даний час становить приблизно 7 000,00 грн., а також пральну машину «BOSCH WLX20463OE», орієнтовна вартість якої складає 4 500 грн.; про стягнення компенсації вартості спільного майна подружжя у розмірі 33 119 гривен; також відсутні будь які письмові докази про майно яке є об`єктом сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , за період шлюбу з 29.04.2007 року по 16.04.2015рік.

Суд вважає, про те, що позивач не довів суду ті обставини, на які він посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, тому враховуючи викладене позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення компенсації вартості спільного майна розмірі 33 119 гривен - задоволенню не підлягають.

При таких обставинах позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення компенсації вартості спільного майна - задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, та керуючись ст.ст. 4, 5, 13, 76-81, 133, 265 ЦПК України, ст.ст. 60-71 СК України,

ВИРІШИЛА:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення компенсації вартості спільного майна - відмовити.

Копію рішення направити сторонам по справі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1ст. 354 ЦПК України.

Повний текст рішення складено та підписано суддею 24.06.2019р.

Суддя: Аліна С.С.