14.06.2019 Єдиний унікальний № 371/1323/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2019 року м. Миронівка

ЄУН 371/1323/18

Провадження № 2/371/190/19

Миронівський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді Капшук Л.О.,

за участю секретаря судових засідань Шаховцової В.О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,

У С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на ті обставини, що з 05 червня 2009 року перебувала з відповідачем у шлюбі, який розірвано рішенням Миронівського районного суду Київської області від 27 липня 2015 року. Від шлюбу мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З січня 2015 року відповідач проживає окремо від сім`ї, не цікавиться життям сина, дитина перебуває на її утриманні.

Рішенням Миронівського районного суду Київської області від 27 квітня 2015 року з ОСОБА_2 на її користь стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини усіх видів доходу відповідача, але не менше 30 % встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно.

За виконавчим листом № 371/653/15-ц від 27 квітня 2015 року державним виконавцем Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві було відкрито виконавче провадження, виконавець здійснював заходи до примусового виконання судового рішення про стягнення аліментів.

Відповідач рішення суду не виконує та має заборгованість по аліментам, розмір якої за довідкою-розрахунком про стан заборгованості по аліментах від 19 вересня 2018 року станом на 19 вересня 2018 року становить 84130 грн. 25 коп. В добровільному порядку відповідач відмовляється сплачувати заборгованість по аліментах.

Просила збільшити розмір аліментів, які стягуються за судовим рішенням до 1/4 частини усіх видів доходу відповідача, але не менше 50 % встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно.

Посилаючись на наявність заборгованості, просила стягнути з відповідача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини за період з квітня 2015 року по вересень 2018 року, розмір якої розрахувала в сумі 31824 грн. 20 коп.

Ухвалою судді Миронівського районного суду Київської області від 07 листопада 2018 року позовну заяву було залишено без руху.

Виконуючи вимоги ухвали про залишення позову без руху, позивач подала до суду змінену позовну заяву, за змістом якої вимогу про зміну розміру аліментів не поставила, просила стягнути з відповідача пеню в сумі 31824 грн. 20 коп.

Ухвалою судді Миронівського районного суду Київської області від 15 лютого 2019 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Відповідно до правил ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи.

Частина 2 даної статті вказує, що у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін.

Згідно зі ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Згідно п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

15 лютого 2019 року відповідачу копію ухвали про відкриття спрощеного провадження та копію позовної заяви з додатками направлено за зареєстрованим в установленому порядку місцем проживання.

26 лютого 2019 року до Миронівського районного суду Київської області повернуто рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, за змістом якого відповідач ухвалу про відкриття провадження у справі та позовну заяву з додатками отримав 23 лютого 2019 року.

Заяв із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та клопотань про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін до суду не надходило.

Відповідно до положень ст. 274 ЦПК України справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідач відзиву на позов не подав.

Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов належить задовольнити.

Судом встановлено такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Сторони з 05 червня 2009 року перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Миронівського районного суду Київської області від 27 липня 2015 року. Від шлюбу мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина перебуває на вихованні та утриманні матері.

Ці обставини підтверджуються даними свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого виконкомом Зеленьківської сільської ради Миронівського району Київської області 23 червня 2009 року, рішення Миронівського районного суду від 27 липня 2015 року, довідки виконкому Зеленьківської сільської ради Миронівського району Київської області № 781 від 11 жовтня 2018 року.

Рішенням Миронівського районного суду Київської області від 27 квітня 2015 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів доходу відповідача, але не менше 30 % встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 01 квітня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

На виконання судового рішення від 27 квітня 2015 року Миронівським районним судом Київської області видано виконавчий лист ЄУН 371/653/15-ц від 27 квітня 2015 року.

З наданої позивачем довідки-розрахунку про стан заборгованості по аліментах, виданої державним виконавцем Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві 19 вересня 2018 року, слідує, що виконавчий лист перебуває на виконанні у вказаному відділі державної виконавчої служби, платник аліментів має заборгованість за аліментами. Станом на 19 вересня 2018 року розмір заборгованості склав 84130 грн. 25 коп.

Заборгованість виникла за період з квітня 2015 року по вересень 2018 року. Ці обставини вказують на те, що аліменти відповідач взагалі не сплачував.

Вказані обставини підтверджуються даними довідки-розрахунку про стан заборгованості по аліментах, виданої державним виконавцем Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві 19 вересня 2018 року, виконавчого листа ЄУН 371/653/15-ц від 27 квітня 2015 року, виданого Миронівським районним судом Київської області.

Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Закріплений у даній статті захід відповідальності передбачає відповідальність за прострочення сплати аліментів, які зобов`язана особа повинна сплачувати за рішенням суду. Підставою для стягнення неустойки (пені) є винна поведінка платника аліментів.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Неустойка у формі пені, вважається універсальним способом забезпечення будь-якого грошового зобов`язання, незалежно від підстави його виникнення, тому правомірно має застосовуватись і щодо аліментного зобов`язання. Її завдання сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки.

У п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості.

Таким чином, під час розгляду справи суд повинен установити обставини, з якими закон пов`язує звільнення від відповідальності платника аліментів за їх прострочення або зменшення розміру неустойки.

Відповідно до правил ст. 614 ЦК України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Відповідач доводив свою вину у несплаті аліментів.

Постановою від 25 квітня 2018 року № 572/1762/15-ц Велика Палата Верховного Суду вирішила відійти від правової позиції, висловленої у постановах Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі № 6-94цс15, від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16.

Відходячи від правової позиції, викладеної у вищевказаних постановах Верховного Суду України, ВП ВС зазначила, що правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Надані позивачем розрахунки заборгованості за аліментами містять розмір аліментів за кожен місяць, за який не проводилось стягнення.

Судом перевірено розрахунок неустойки, виконаний позивачем, який обчислювався від загальної щомісячної суми стягнення за прострочення відповідачем сплати аліментів на користь позивача за період з 01 квітня 2015 року по 01 жовтня 2018 року.

Відповідно вказаного розрахунку, неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів за вказаний період становить 31824 грн. 20 коп.

Вказаний розрахунок не є вірним, оскільки пені за прострочення сплати аліментів, яка повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, обмежені тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення, проте суд не вправі з власної ініціативи виходити за межі позову.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно правил ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вказані норми процесуального права вказують на необхідність доведення стороною, що звернулась до суду, належними та допустимими доказами вимог, що нею заявлені.

Позовна вимога про стягнення неустойки від суми несплачених аліментів ґрунтується на вимогах закону, позов підлягає задоволенню в межах заявлених позивачем позовних вимог.

Заявлені позивачем вимоги суд вважає доведеними, оскільки зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на ті обставини, що відповідач не сплачує аліменти, стягнуті судовим рішенням, допустив заборгованість.

Враховуючи, що стягнення неустойки (пені) спрямоване на підвищення захисту майнових прав дитини, позовні вимоги позивача про стягнення на її користь пені за прострочення сплати аліментів є правомірними.

Згідно правил ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 6 вказаної статті передбачено, що в разі, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

При зверненні до суду позивач була звільнена від сплати судового збору. Судовий збір у справі покладається на відповідача.

На підставі викладеного, ст.ст. 80, 196 Сімейного кодексу України, ст.ст. 549, 614 Цивільного кодексу України, ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 76 - 81, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 263 - 265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення у сумі 31824 (тридцять одна тисяча вісімсот двадцять чотири гривні) 20 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 704 гривні 80 копійок судового збору.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п.п. 15.5 п. 1 Розділу ХШ «Перехідні положення» ЦПК України в новій редакції до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Миронівським РВ ГУ МВС України в Київській області 30 липня 2009 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання : АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , паспорт серії НОМЕР_4 виданий Святошинським РВ ГУ МВС України в місті Києві 19 листопада 2002 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання : АДРЕСА_2 .

Повний текст судового рішення складено 14 червня 2019 року.

Суддя підпис Л.О. Капшук

Згідно з оригіналом

Суддя Л.О. Капшук