Справа № 161/9161/19
Провадження № 2/161/2511/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

16 вересня 2019 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі :

головуючого - судді Пушкарчук В.П.

при секретарі - Загоровській І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів.

Свій позов мотивує тим, що під час шлюбу з відповідачем у них народилися діти син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05.01.2006 року у справі №2-768/2006 вирішено стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 06.12.2005 року.

На виконання цього рішення видано Луцьким міськрайонним судом виконавчий лист №2-768/2006 від 08.02.2006 року, по якому відкрито виконавче провадження №58594654.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22.04.2010 року у справі №2-2868/2010 вирішено стягувати з ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_6 у розмірі 1/12 частки від усіх видів доходів щомісячно, але не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02.11.2009 року.

На виконання цього рішення видано Луцьким міськрайонним судом виконавчий лист №2-2693/2010 від 01.10.2010 року, по якому відкрито виконавче провадження №58594455.

22 травня 2008 року шлюб між сторонами розірвано.

Згідно із розрахунками державного виконавця ДВ ДВС міста Луцька Полінчука А.В. заборгованість за аліментами боржника ОСОБА_2 щодо малолітніх дітей становить:

щодо сина ОСОБА_7 - 107 803, 29 грн., щодо сина ОСОБА_8 - 43 945, 14 грн.

На підставі викладеного, просить стягнути з відповідача в її користь пеню за прострочення сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_7 по виконавчому провадженню №58594654 за період з 08.02.2006 року по 30.04.2019 року в загальному розмірі 107 803, 29 грн.; сина ОСОБА_8 по виконавчому провадженню №58594455 за період з 02.11.2009 року по 30.04.2019 року в загальному розмірі 43 945. 14 грн. стягнути з ОСОБА_2 судовий збір по справі та витрати на правничу допомогу.

У судове засідання позивач та її представник подали заяву , в якій позовні вимоги підтримали з підстав викладених в позовній заяві, просили позов задовольнити та розгляд справи проводити у їхній відсутності. Проти заочного розгляду справи не заперечували.

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, відповідно до вимог ст.ст. 128, 130 ЦПК України. Заяви про розгляд справи за його відсутності відповідач не подавав. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.

Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05.01.2006 року у справі №2-768/2006 вирішено стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 у розмірі ј частини усіх видів заробітку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 06.12.2005 року (а.с. 11)

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22.04.2010 року у справі №2-2868/2010 вирішено стягувати з ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_6 у розмірі 1/12 частки від усіх видів доходів щомісячно, але не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02.11.2009 року (а.с. 12)

Відповідно до розрахунку заборгованості за аліментами, які стягуються з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що зроблений головним державним виконавцем ДВ ДВС м. Луцьк А.В. Полінчук, загальна заборгованість по сплаті аліментів станом на 30.04.2019 року становить 107 803, 29 (а.с. 17,18).

Відповідно до розрахунку заборгованості за аліментами, які стягуються з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що зроблений головним державним виконавцем ДВ ДВС м. Луцьк А.В. Полінчук, загальна заборгованість по сплаті аліментів станом на 30.04.2019 року становить 43945,14 (а.с. 19,22).

Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ст. 150 Сімейного кодексу України).

Під ухиленням від сплати аліментів закон розуміє як пряму відмову від надання утримання, так і різні дії (бездіяльність) зобов`язаної особи, спрямовані на повне або часткове ухилення від сплати аліментів; приховання особою дійсного розміру свого заробітку (доходу); зміну роботи або місця проживання з метою запобігання сплати аліментів; приховання свого місцезнаходження; інші дії, що свідчать про намір особи ухилитися від виконання обов`язків щодо утримання.

У постанові Верховного суду України від 11.09.2013 у справі № 6-81цс13, реєстр № 33609035 Верховний суд України дійшов правового висновку про те, що оскільки зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів, та визначивши її загальну суму.

Відповідно до ч. 1ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

З урахуванням правової природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1% пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Це пов`язано з тим, що відповідно до ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 1 липня 2015 року № 6-94цс15 та від 16.12.2015р. № 2696цс15.

Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

А тому, суд приходить до висновку про наявність вини платника у порушенні виконання зобов`язання та такий повинен нести цивільну відповідальність, встановлену законом.

За таких обставин справи та відповідно до зазначеної норми матеріального права, суд приходить до висновку, що оскільки відповідач належним чином не виконував покладені на нього зобов`язання, то з нього підлягає стягненню неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів.

Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги підлягає доказуванню в суді.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження або інший розрахунковий документ). При цьому, матеріали справи повинні містити докази на підтвердження виконаних об`ємів робіт, їх кількості та видів.

Окрім того, витрати на правничу допомогу відшкодовуються лише в тому випадку, якщо така допомога реально надавалася в справі тими особами, які одержали за це плату, та їх сплата підтверджується відповідними фінансово-розрахунковими документами. Недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам.

Позивачем та представником позивача не надано доказів на підтвердження розміру витрат понесених позивачем на оплату правової допомогу, тому в цій частині позовних вимог слід відмовити.

Згідно положень ч.6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України(далі -ЦПК України), якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1ст. 5 Закону України "Про судовий збір", тому судовий збір в сумі 768,40 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави.

Керуючись ст.ст. 12, 13,77,81,89,141,263,264,265,430 ЦПК України, на підставі ст.ст.141, 150,196 СК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 РНОКПП: НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 по виконавчому провадженні №58594654 за період з 08.02.2006 року по 30.04.2019 року в загальному розмірі 107 803 (сто сім тисяч вісімсот три) грн 29 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 РНОКПП: НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 по виконавчому провадженні №58594455 за період з 02.11.2009 року по 30.04.2019 року в загальному розмірі 43 945 (сорок три тисячі дев`ятсот сорок п`ять ) грн 14 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 768 гривні 40 копійок судового збору.

В решті позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте Луцьким міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Луцький міськрайонний суд в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області В.П. Пушкарчук