Ухвала

Іменем України

13 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 752/4422/17-ц

провадження № 61-47955вно18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А. (суддя-доповідач),

суддів: Кузнєцова В. О., Погрібного С. О., Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, посилаючись на те, що 05 червня 2006 року відповідач позичив у неї 10 000 доларів США та 10 000 євро під 3 % на місяць і зобов'язався повернути їх до 05 січня 2007 року. У березні 2007 року ОСОБА_2 звернувся до неї з проханням про призупинення нарахування процентів через скрутне фінансове становище, у зв'язку з чим пообіцяв повернути борг рівними частинами. За домовленістю сторін сума позики була зафіксована у розмірі 29 083 доларів США. На виконання своїх зобов'язань відповідач сплатив їй 12 920 доларів США. Вона пропустила позовну давність з поважних причин, оскільки 06 грудня 2008 року їй було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 19 грудня 2012 року замінено на заставу та зобов'язано здати на зберігання суду паспорт для виїзду за кордон. У червні 2014 року ОСОБА_2 передав їй ще 200 доларів США. Таким чином, станом на 01 липня 2014 року сума боргу склала 15 963 доларів США. У зв'язку з тим, що позичальник більше не мав наміру повертати грошові кошти, вона 20 червня 2014 року звернулася до Голосіївського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ в місті Києві (далі - Голосіївський РВ ГУМВС в місті Києві) із заявою про вчинення відповідачем шахрайства (заволодіння грошовими коштами). Постановою слідчого Голосіївського РВ ГУМВС в місті Києві від 05 вересня 2014 року, яку вона отримала лише 22 лютого 2017 року, кримінальне провадження було закрито у зв'язку з відсутністю події кримінального правопорушення. Враховуючи викладене, з урахуванням уточнених позовних вимог, ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача на свою користь 416 793,93 грн, що станом на 25 липня 2017 року еквівалентно 15 963 доларам США.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 26 вересня 2017 рокупозов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 05 червня 2006 року в розмірі 416 793 грн та судовий збір у розмірі 4 167,94 грн.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що позов ОСОБА_1 доведено й обґрунтовано належним чином, тому наявні правові підстави для стягнення з відповідача заборгованості за договором позики, яка утворилася внаслідок неналежного невиконання позичальником взятих на себе зобов'язань. Також суд дійшов висновку про поважність причин пропуску позивачем позовної давності та наявність підстав до його поновлення.

УхвалоюАпеляційного суду міста Києва від 21 листопада 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилено. Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 26 вересня 2017 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки місцевого суду по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення норм матеріального та процесуального права.

Постановою Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 26 вересня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 21 листопада 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У грудні 2018 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду заяву, яку в подальшому уточнила, про перегляд за нововиявленими обставинамипостанови цього суду від 03 жовтня 2018 року з підстав наявності істотних для справи обставин, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи (пункт 1 частини другої статті 423 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України)),а також з підстав неврахування під час касаційного перегляду справи її відзиву на касаційну скаргу відповідача.

Заява ОСОБА_1 обґрунтована неоднаковим застосуванням судом одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах. На думку заявника, у цій справі Верховним Судом необґрунтовано відмовлено у задоволенні її позову, оскільки наведені нею підстави пропуску строку звернення до суду за захистом були поважними, що підтверджується постановою Верховного Суду України від 01 листопада 2017 року у справі № 127/26462/15-ц.

Ухвалою Верховного Суду від 22 січня 2019 року відкрито провадження за нововиявленими обставинами у цій справі та витребувано її матеріали з Голосіївського районного суду міста Києва.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи заяви, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що у задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами слід відмовити з таких підстав.

Під час розгляду справи по суті судами встановлено, що 05 червня 2006 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір процентної позики № 06.06.06 Н, за яким відповідач отримав у борг в позивача 10 000 доларів США та 10 000 євро зі сплатою 3 % на місяць від суми позики (або її частини) і зобов'язався повернути їх до 05 січня 2007 року. Станом на 26 вересня 2008 року відповідач повернув позивачу 12 920 доларів США, що визнано сторонами. Вказана ОСОБА_1 сума в розмірі 29 083 доларів США включає в себе, окрім отриманих відповідачем у борг грошових коштів (10 000 доларів США та 10 000 євро (або 12 900 доларів США)), також проценти, сплата яких була передбачена пунктом 2.2 договору в розмірі 3 % на місяць від суми позики. Згідно з наданим позивачем розрахунком за період з червня 2006 року по березень 2007 року заборгованість за процентами становила 2 700 доларів США та 2 700 євро, або 6 183 долари США. 06 грудня 2008 року відносно ОСОБА_1 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у кримінальній справі про її обвинувачення у вчиненні ряду злочинів, передбачених Кримінальним кодексом України. Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 19 грудня 2012 року ОСОБА_1 замінено вищевказаний запобіжний захід на заставу та зобов'язано здати на зберігання суду паспорт для виїзду за кордон. 20 червня 2014 року позивач зверталася до Голосіївського РВ ГУМВС в місті Києві із заявою про вчинення ОСОБА_2 шахрайства (заволодіння грошовими коштами). Постановою слідчого Голосіївського РВ ГУМВС в місті Києві від 05 вересня 2014 року кримінальне провадження було закрито у зв'язку з відсутністю події кримінального правопорушення. Цю постанову позивач отримала 22 лютого 2017 року, звернувшись до Київської місцевої прокуратури № 1 із скаргою на бездіяльність слідчого Голосіївського РВ ГУМВС в місті Києві.

Скасовуючи судові рішення судів попередніх інстанцій та відмовляючи в задоволенні позову, Верховний Суд виходив з того, що вилучення паспорта, звернення до правоохоронних органів, порушення кримінальної справи не є безумовною і достатньою підставою для визнання причин пропуску позовної давності поважними, оскільки згідно зі статтею 3 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваних судових рішень, статтями 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) захист цивільних прав здійснюється судом, за змістом статті 261 ЦК України для визначення початку перебігу позовної давності має значення не тільки обізнаність особи про порушення її прав, а й об'єктивна можливість цієї особи знати про порушення права та можливість пред'явлення позову. Така можливість у позивача була. Тому підстави для поновлення позовної давності відсутні. Таким чином, встановлена законом трирічна позовна давність щодо повного повернення суми позики та сплати процентів за користування грошовими коштами закінчилася 27 вересня 2011 року. За таких обставин Верховний Суд дійшов висновку про те, що позивач пропустила трирічну позовну давність у частині вимог про стягнення заборгованості в межах строку повернення позики.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом. При перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову (частини четверта, п'ята статті 423 ЦПК України).

За змістом наведених правових норм необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов'язки учасників справи. Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, яке переглядається.

Зважаючи на викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що наведені ОСОБА_1 у заяві обставини щодо неоднакового застосування судом одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, не можуть бути віднесені до нововиявлених, оскільки вони не відповідають необхідним умовам таких обставин.

Крім цього, постановою Верховного Суду України від 01 листопада 2017 року у справі № 127/26462/15-ц, на яку посилалася заявник, було відмовлено у задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 травня 2017 року. Тобто суд у вказаній справі не висловлював будь-якого правового висновку з підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права.

Факт незазначення Верховним Судом у постанові від 03 жовтня 2018 року про подання ОСОБА_1 відзиву на касаційну скаргу відповідача також не є підставою для перегляду за нововиявленими обставинами судового рішення, оскільки під час розгляду справи в касаційному порядку судом були враховані її доводи, яким дана відповідна правова оцінка з урахуванням усіх встановлених обставин справи в їх сукупності та взаємозв'язку.

Відповідно до пункту 1 частини третьої, частини четвертої статті 429 ЦПК України за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими суд може відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими та залишити відповідне судове рішення в силі. У разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали, постанови за нововиявленими обставинами суд постановляє ухвалу.

Враховуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року.

Керуючись статтями 423, 429 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.

Постанову Верховного Суду від 03 жовтня 2018 рокузалишити в силі.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук
Судді:В. О. Кузнєцов
С. О. Погрібний
О. В. Ступак
Г. І. Усик