Номер провадження: 22-ц/813/2932/19
Номер справи місцевого суду: 522/4615/17
Головуючий у першій інстанції Бойчук А.Ю.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.09.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Цюри Т.В.,

за участю:

секретаря Ющак А.Ю.,

представника Управління ВД ФССУ в Одеській області Татрулаідзе Л.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 серпня 2018 року у цивільній справі за позовом Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Одесі (на даний час - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області) до Головного управління Держпраці в Одеській області, треті особи: Колективне підприємство «Будова», ОСОБА_1 про скасування актів,

встановив:

10 березня 2017 року Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Одесі, в особі представника Борисенко О.А. (далі Відділення ВДФ ССНВВПЗ), звернулось до суду з позовом до Головного управління Держпраці в Одеській області, за участі третіх осіб: Колективного підприємства (далі КП) «Будова», ОСОБА_1 , в якому просили суд скасувати акт проведення спеціального розслідування нещасного випадку із тяжким наслідком від 25.10.2016 року за формою Н-5, що стався 28.07.2016 року КП «Будова» з ОСОБА_1 , а також акт про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом від 25.10.2016 р., за формою Н-1, шляхом призначення Головним управлінням Держпраці в Одеській області повторного спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 28.07.2016 року у КП «Будова» з ОСОБА_1 , за результатом якого будуть складені нові, належним чином відповідно до законодавства, оформлені акти спеціального розслідування нещасного випадку.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14 серпня 2018 року у задоволенні позовної заяви Відділення ВДФ ССНВВПЗ було відмовлено.

В апеляційній скарзі Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області (далі Управління ВД ФССУ в Одеській області) ставить питання про скасування рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07 грудня 2018 року, та постановлення нового, про задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Звертаючись до суду з позовом, Відділення ВДФ ССНВВПЗ посилалось на те, що за наслідками спеціального розслідування нещасного випадку, що стався з ОСОБА_1 , комісією із спеціального розслідування нещасного випадку було складено акт проведення спеціального розслідування нещасного випадку із тяжким наслідком від 25.10.2016 року за формою Н-5, що стався 28.07.2016 року у КП «Будова», та акт про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом від 25.10.2016 р., за формою Н-1.

Позивач зазначив, що вказані акти спеціального розслідування із тяжким наслідком, що стався із ОСОБА_1 , були затвердженні із порушенням законодавства, оскільки в п. 47 «Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2011 року № 1232 (далі Порядок № 1232) чітко вказано, що: «..У разі незгоди зі змістом акту (актів) член спеціальної комісії підписує його (їх) з відміткою про наявність окремої думки, яку викладає письмово. Окрема думка додається до акту за формою Н-5 і є його невід`ємною частиною...», що стало підставою для звернення до суду з відповідним позовом.

Відповідач позовні вимоги не визнав з тих підстав, що вказані акти складені у відповідності до норм чинного законодавства, тому у суду першої інстанції відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Саме з цих підстав виходив суд першої інстанції при ухваленні судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до пункту 36 Порядку № 1232 начальником Головного управління Держпраці в Одеській області ОСОБА_2 було видано Наказ від 01.08.2016 року № 945 про призначення комісії зі спеціального розслідування нещасного випадку з тяжким наслідком, який стався 23.07.2016 року о 09 годині 30 хвилин з оператором водомірних споруд КП «Будова» ОСОБА_1 , 1992 року народження, котрий отримав важкі травми у вигляді численних переломів у результаті падіння плит на будівельному майданчику КП «Будова».

Відповідно до п. 47 вищевказаного Порядку № 1232, за результатами розслідування нещасного випадку з ОСОБА_1 спеціальною комісією були складені акти проведення спеціального розслідування нещасного випадку із тяжким наслідком, що стався 23.07.2016 року о 09 год. 30 хв. на КП «Будова», : акт від 25.10.2016 року, та акт № 1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом від 25.10.2016 року.

Згідно до вимог Порядку № 1232, акти були підписані всіма членами спеціальної комісії, окрім головного державного інспектора Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області ОСОБА_3 .

У зв`язку з цим, на засіданні спеціальної комісії 21.10.2016 року голова комісії проінформував присутніх членів спеціальної комісії про відмову ОСОБА_3 від підписання акту за формою Н-5 та акту за формою Н-1, а також інших документів, що стосуються спеціального розслідування (Протоколу огляду місця, де стався нещасний випадок та Ескізу місця, де стався нещасний випадок), чим порушив вимоги пункту 47 Порядку № 1232 проведення розслідування.

Також суд підкреслив, що голова комісії проінформував присутніх про систематичне небажання члена спеціальної комісії ОСОБА_3 брати участь у роботі спеціальної комісії, про що свідчить його відсутність без поважних причин на першому засіданні спеціальної комісії від 04.08.2016 року, на зустрічі членів спеціальної комісії із потерпілим 08.08.2016 року та на інших заходах, які проводились протягом роботи спеціальної комісії.

Враховуючи вищевикладене, спеціальною комісією було прийнято одноголосне рішення про затвердження акту за формою Н-5 та акту за формою Н-1 від 25.10.2016 року, що підтверджується Протоколом № 2 від 21.10.2016 року (а.с.22-23).

При цьому суд виходив із того, що п. 47 Порядку № 1232 не передбачено правових дій спеціальної комісії у випадку відмови члена комісії від підписання Актів за формою Н-5 та Н-1, а також інших документів з матеріалів спеціального розслідування.

Більше того, суд правильно виходив із того, що жодною нормою діючого законодавства не передбачено примушування будь-якого члена спеціальної комісії до підписання документів спеціального розслідування, а також не визначено, що відмова від підпису члена спеціальної комісії із розслідування нещасного випадку є підставою для визнання актів за формою Н-5 та Н-1 недійсними.

У відповідності до п.п. 2 пункту 15 Порядку № 1232 передбачені обставини, за яких нещасний випадок визнається таким, що пов`язаний з виробництвом, і складається акт за формою Н-1, до яких відноситься перебування на робочому місці, на території підприємства або в іншому місці для виконанням потерпілим трудових (посадових) обов`язків чи завдань роботодавця з моменту прибуття потерпілого на підприємство до його відбуття, що фіксується відповідно до правил внутрішнього трудового розпорядку підприємства, у тому числі протягом робочого та надурочного часу.

Згідно з додатком № 6 до Порядку № 1232 наведено перелік обставин, за яких настає страховий випадок державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, зокрема перебування на робочому місці, на території підприємства або в іншому місці, пов`язаному з виконанням трудових обов`язків чи завдань роботодавця, починаючи з моменту прибуття потерпілого на підприємство до його відбуття, який повинен фіксуватися відповідно до правил внутрішнього трудового розпорядку, у тому числі протягом робочого та надурочного часу.

Крім того, п. 38 Порядку № 1232 визначено, що спеціальне розслідування нещасного випадку (крім випадків, передбачених пунктом 39 цього Порядку) проводиться спеціальною комісією, утвореною територіальним органом Держпраці за місцезнаходженням підприємства або за місцем настання нещасного випадку, у разі, коли нещасний випадок стався з фізичною особою - підприємцем чи особою, що забезпечує себе роботою самостійно, або внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (події) за погодженням з органами, представники яких входять до її складу.

Відповідно до п. 54 Порядку № 1232 у разі надходження від роботодавця, робочого органу Фонду, представника профспілки, потерпілого або члена його сім`ї чи уповноваженої ним особи, яка представляє його інтереси, скарги або їх незгоди з висновками спеціальної комісії щодо обставин і причин настання нещасного випадку керівник Держпраці або його територіального органу з метою забезпечення об`єктивності проведення спеціального розслідування має право призначити повторне (додаткове) спеціальне розслідування нещасного випадку спеціальною комісією в іншому складі, за результатами її роботи скасувати акти за формою Н-5 і ОСОБА_4 -1, притягти до відповідальності посадових осіб підприємства та органів Держпраці, які порушили вимоги цього Порядку № 1232.

Тобто, вирішення питання про встановлення зв`язку нещасного випадку з виробництвом та складення акту за формою Н-5 або Н-1 належить до виключної компетенції спеціальної комісії.

Рішення спеціальної комісії в іншому складі щодо результатів повторного (додаткового) спеціального розслідування обставин і причин настання нещасного випадку може бути оскаржено лише у судовому порядку.

З огляду на викладене, суд дійшов правильного висновку про те, що наявність окремої думки члена спеціальної комісії не може бути доказом недійсності актів, а є лише невід`ємною частиною актів, а тому обгрунтовано відмовив в задоволенні позовних вимог.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не замінив неналежного позивача належним, то колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позовні вимоги були заявлені Відділенням ВДФ ССНВВПЗ10.03.2017 року.

Разом з тим, 17.12.2017 року представник позивача звернувся з заявою про заміну неналежного позивача на належного - Приморське відділення м. Одеси Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Одеській області (а.с.49-50).

Однак суд першої інстанції не прийняв до уваги вказану заяву, так як вказане Відділення також не може бути належним позивачем у справі.

Такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з того, що Наказом № 90 від 29.05.2017 року було припинено юридичну особу - Відділення ВДФ ССНВВПЗ, шляхом реорганізації приєднання Відділення до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області заявника апеляційної скарги (а.с.52-53).

На а.с. 141 мається друге клопотання представника позивача Борисенко О.А. від 01.08.2018 року про заміну позивача на Управління ВД ФССУ в Одеській області (а.с.141).

Однак, дане клопотання не розглянуто судом, і колегії суддів невідомо його походження і те, яким чином воно надійшло до суду, оскільки матеріали справи таких доказів не мають.

Разом з тим, ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 01.08.2018 року було закрите підготовче провадження у справі (а.с.147), а 14.08.2018 року було ухвалено оскаржуване судове рішення, за участю представника Управління ВД ФССУ в Одеській області Палієнко Д.О.

Згідно протоколів судового засідання від 01.08.2018 року і від 14.08.2018 року в них відсутні відомості про будь-які клопотання від представника позивача, який приймав участь у справі, а саме ОСОБА_5 .

Крім того, у відповідності до Глави 4 ЦПК України «Учасники судового процесу», заміна позивача іншим позивачем не передбачено, оскільки у відповідності до принципу диспозитивності судового процесу, передбаченого ст. 13 ЦПК країни суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданої відповідно до цього Кодексу в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що Управління ВД ФССУ в Одеській області, яке між тим є заявником апеляційної скарги, через своїх представників приймало участь у розгляді справи як в суді першої інстанції (Палієнко Д.О.), при складанні апеляційної скарги ( ОСОБА_6 ), так і в суді апеляційної інстанції ( ОСОБА_7 ), на підставі виданих їм довіреностей від Управління ВД ФСС України в Одеській області (а.с.167, 172, 225).

Зазначені обставини в своїй сукупності свідчать про те, що і суд першої інстанції і суд апеляційної інстанції розглянув справу, в якій стороною позивача виступає Управління ВД ФССУ в Одеській області, до якого приєдналось Відділення ВДФ ССНВВПЗ, згідно наказу № 90 від 29 травня 2017 року (а.с.52-53).

Що стосується клопотання Головного управління Держпраці в Одеській області про перенесення розгляду справи в суді апеляційної інстанції (а.с.222), то колегія суддів відмовила в його задоволенні, оскільки заявник клопотання був завчасно повідомлений про час і місце судового засідання (а.с.202, 203), а тому міг направити до суду іншого представника.

Крім того, колегією суддів враховано, що справа перебуває на розгляді суду апеляційної інстанції фактично 10 місяців, і явка до суду апеляційної інстанції учасників справи є необов`язковою.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, заперечень проти ухваленого судового рішення та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20.09.2019 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

Т.В. Цюра