Справа № 216/2914/14-ц
провадження №2/216/241/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2019 року місто Кривий Ріг

Дніпропетровської області

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі головуючого - судді Бутенко М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Морозової Н.М.,

позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

представника третьої особи ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 6 цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6, третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Саксаганської районної у місті Кривому Розі Дніпропетровської області ради, про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним позовом, зазначаючи, що з 05 квітня 2008 року він з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі. У період шлюбу в них народилась дочка, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1. За взаємною згодою з відповідачем дочку з пологового будинку він забрав до себе, у догляді за дитиною йому допомагала няня. З вересня 2010 року шлюбно-сімейні відносини між ним і відповідачем припинились остаточно, а рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого РогуДніпропетровської області від 17 січня 2011 року шлюб між ними було розірвано.

Рішенням Саксаганського районного суду міста Кривого РогуДніпропетровської області від 22 березня 2011 року його позов було задоволено та визначено місце проживання малолітньої дочки разом з батьком.

У квітні 2011 року відповідач звернулась до комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради з заявою про визначення способу її участі у вихованні малолітньої ОСОБА_8, за результатами розгляду якої рішенням виконкому від 20 квітня 2011 року № 201 було визначено порядок зустрічей ОСОБА_6 з малолітньою дочкою до досягнення нею трьох років. Маючи можливість безперешкодно спілкуватись зі своєю дочкою, відповідач від своїх обов'язків матері та від участі у вихованні дитини самоухилилась.

Заочним рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 вересня 2011 року з відповідача було стягнуто на його користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму, починаючи з 09 серпня 2011 року. З початку 2012 року відповідачеві було відомо про це рішення суду, однак вона його свідомо ігнорує та не виконує.

У березні 2012 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради було розглянуто його питання щодо позбавлення ОСОБА_6 батьківських прав відносно малолітньої дочки ОСОБА_9. Під час засідання вказаної комісії ОСОБА_6 заявила, що має намір брати участь у вихованні дитини, комісія взяла до уваги таку заяву відповідача й визнала недоцільним позбавляти її батьківських прав. Після засідання цієї комісії ОСОБА_6 взагалі зникла, не виходила на зв'язок і не приїжджала до дочки. Він неодноразово хотів поїхати з дитиною за кордон на оздоровлення, однак не міг знайти відповідача для отримання від неї дозволу, оскільки остання за місцем своєї реєстрації не проживає, фактичне місце її проживання невідоме, а на телефонні дзвінки вона не відповідає.

Протягом останніх двох років, з моменту досягнення дитиною трьох років і до теперішнього часу, відповідач не зверталась до виконкому Саксаганської районної у місті ради з приводу встановлення нового або продовження порядку її зустрічей з дочкою, визначеного вказаним рішенням виконкому. За минулі роки з боку ОСОБА_6 не було жодного випадку прояву уваги до дитини, зустрічей з нею, надання будь-якої допомоги та участі у вихованні дитини.

У зв'язку з тим, що відповідач не виконує свої батьківськи обов'язки відносно їхньої дочки, у лютому 2014 року він знову звернувся до виконкому Саксаганської районної у місті ради з приводу позбавлення ОСОБА_6 батьківських прав відносно малолітньої дитини.

Згідно із висновком комісії з питань захисту прав дитини вказаного виконкому від 25 березня 2014 року № 51 остання вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Посилаючись на викладене, позивач просив позбавити ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьківських прав відносно дочки, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Ухвалою Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області (головуючий - суддя Сидорак В.В.) від 23 лютого 2017 року було задоволено заяву представника відповідача про забезпечення позову та обмежено в праві виїзду за кордон малолітню ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, до набрання рішенням суду в цій справі законної сили (т. 2, а. с. 124-126). Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 травня 2017 року зазначену ухвалу суду першої інстанції було скасовано та постановлено нову, якою в задоволенні заяви відповідача про забезпечення позову було відмовлено.

Ухвалою Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області (головуючий - суддя Сидорак В.В.) від 23 листопада 2017 року було витребувано з органу опіки та піклування виконавчого комітету Саксаганської районної у м. Кривому Розі Дніпропетровської області ради документи, на підставі яких було складено висновок комісії з питань захисту прав дитини від 25 березня 2014 року № 51 (т. 2, а. с. 248).

Ухвалою Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 листопада 2018 року за зловживання ОСОБА_6 процесуальними правами до неї було застосовано захід процесуального примусу у виді штрафу (т. 3, а. с. 61-65).

У судовому засіданні позивач і його представник ОСОБА_3 позов підтримали та просили його задовольнити. При цьому позивач додатково зазначив, що одразу після народження дочка проживала разом з ним, це було за взаємною згодою з відповідачем, оскільки остання захотіла влаштовувати своє життя та самореалізовуватись. Через півроку відповідач виявила бажання бути з дитиною, тому наступні півроку дочка мешкала то з ним, то з матір'ю. У зв'язку з тим, що у відповідача періодично виникали якісь справи, він забирав дитину до себе. Його не влаштовувало таке життя, тому що це негативно впливало на психіку та розвиток дитини. Коли дочці було близько року відповідач сама зателефонувала йому та сказала, щоб він забирав дитину, оскільки їй треба влаштовувати своє життя. При цьому відповідач сама спакувала всі речі ОСОБА_8 та віддала їх разом з дитиною, після чого поїхала з міста. Через деякий час відповідач звернулась до суду з позовом про визначення місця проживання дитини, однак в судові засідання не з'являлась і через свого представника повідомила, що за певну суму грошей вона не буде заперечувати проти проживання дитини разом з ним. Отримавши від нього гроші, відповідач з'явилась до суду та заявила про свою згоду на проживання дитини з батьком. Через півроку відповідач знову звернулась до суду з позовом про визначення місця проживання дитини, однак в судові засідання не з'являлась, а дізнавшись про його відмову додатково сплачувати їй гроші, відповідач надіслала до суду заяву про залишення її позову без розгляду. Пізніше в нього почали виникати проблеми, оскільки без згоди матері він не міг нормально влаштувати дитину до садочка, школи, гуртків, а також виїхати за кордон. Весь цей час відповідач не брала участі в житті дочки, тому він звернувся до органу опіки та піклування, але відповідач повідомила про свій намір брати участь у вихованні дитини, однак після того жодного разу не з'явилась. У зв'язку з цим він знову звернувся до органу опіки та піклування. На той час відповідач вже була притягнута до адміністративної відповідальності за невиконання батьківських обов'язків, оскільки в соціальних мережах з'явились її фото еротичного характеру за участю їхньої дочки. Переконавшись у тому, що відповідач не бере будь-якої участі у вихованні й житті дитини, орган опіки та піклування прийняв рішення про доцільність позбавлення її батьківських прав. У період оскарження рішення суду про позбавлення відповідача батьківських прав в апеляційному та касаційному порядках судом було ухвалено рішення про усиновлення дочки його нинішньою дружиною. При цьому в дитини іншої матері, крім ОСОБА_4, не має. В їхній родині склались дуже гарні взаємовідносини, все це спостерігалось представниками органу опіки. За час позбавлення відповідача батьківських прав дитина не була обмежена, як і вся родина, у вільному пересуванні та відпочинку, зокрема в дитячих таборах. Відповідач у вказаний період не виявляла жодного наміру брати участь у вихованні та спілкуванні з дитиною, на його прохання врегулювати це питання відповідач не реагувала. Коли відповідач їхала до м. Києва, вони з нею домовились про те, що двічі на місяць вона буде приїжджати й бачитись з дитиною. Оскільки відповідач так і не приїздила, він запропонував їй звернутись до органу опіки та піклування для визначення в установленому законом порядку днів зустрічей з дитиною, щоб він міг нормально планувати свій час, а вона мала б гарантію в певний час зустрічатись з дитиною, тобто було б зручно для них обох. Після визначення порядку зустрічей з дитиною він разом з дочкою та представниками органу опіки протягом півтора року чекали відповідача по вихідним дням вдома, однак вона не з'являлась. Лише одного разу вони поїхали відпочити до Криму, відповідач про це дізналась і направила свого адвоката. Ще одна спроба з боку відповідача поспілкуватись з дитиною була в травні 2017 року, тоді вона приїхала до школи, де навчається ОСОБА_8, спіймала її в коридорі та заявила, що вона її справжня матір. Їхня розмова тривала близько 10 хвилин, однак номера телефона чи будь-яких інших контактів для дитини відповідач не залишила та поїхала. Після цього представниками органу опіки йому з дружиною було рекомендовано звернутись до психолога для отримання рекомендацій з приводу свої поведінки з дитиною після такого спілкування з відповідачем. Однак наступного дня дочка підійшла до ОСОБА_4 та сказала, що вона її єдина матір і друга їй не потрібна. Протягом наступних півтора року відповідач жодного разу не бачилась з дитиною, хоча наведені обставини переконливо свідчать про те, що вона мала можливість це робити, тому всі її доводи про наявність з його боку перешкод у спілкуванні з дитиною є вигаданими. Відповідач жодного разу не зверталась до нього з проханням надати фотокартки дитини чи повідомити про її захоплення. Дитину постійно спостерігає сімейний лікар і телефон останнього у відповідача є, однак вона жодного разу не поцікавилась в нього здоров'ям дитини. Аліменти відповідач сплачує нерегулярно. Заборгованість за аліментами відповідач сплатила лише після встановлених державним виконавцем обмежень у виїзді за кордон, на полювання, керування транспортними засобами, користування зброєю. 06 березня 2018 року відповідач сплатила вказану заборгованість у розмірі 67 106,86 грн та відразу 07 березня 2018 року полетіла за кордон, про що свідчить скріншот з її сторінки в соціальній мережі «Fasebook». Тобто відповідач сплатила заборгованість за аліментами тільки для того, щоб зняти встановлені державним виконавцем обмеження у певних правах. Разом з тим станом на 01.09.2018 року сукупний розмір заборгованості відповідача за аліментами складає 10 062 грн 96 коп. У період з вересня 2011 року до цього часу відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків відносно малолітньої ОСОБА_8 та зустрічей з нею, жодних дій щодо налагодження стосунків з дитиною не вчиняє. Мати взагалі не цікавиться здоров'ям дитини, які в неї успіхи в школі, чим вона займається поза школою, куди їздить відпочивати, жодного разу вона не поздоровляла дочку з днем народження та іншими святами. Ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків проявляється в тому, що вона не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідне харчування, медичний догляд, лікування дитини, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступ до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умови для отримання нею освіти. При цьому спостерігається свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов'язками, що знаходить свій вираз у тому, що фактично з осені 2011 року до цього часу вона мала можливість бачити дитину та брати участь в її вихованні, але ухилялась від цього. Про свідоме нехтування такими обов'язками свідчить і той факт, що протягом судових засідань у 2018 році під головуванням судді Бутенко М.В. відповідач жодного разу не прибула в судове засідання особисто, постійно зловживала своїми процесуальними правами та не виконувала процесуальні обов'язки, покладені на неї судом, за що до неї були застосовані заходи процесуального примусу у виді штрафу. Доводи відповідача про те, що він начебто створює їй перешкоди в спілкуванні з дитиною не знайшли свого підтвердження, оскільки всі її звернення про наявність таких перешкод почали виникати тоді, коли вже був висновок комісії про доцільність позбавлення батьківських прав. Всі посилки, бандеролі та поштові перекази, які він не отримував, так як взагалі не знав про їх існування, почали надсилатися під час розгляду справи в суді та під час апеляційного оскарження рішення суду. Таким чином, відповідач намагається створити лише документальні сліди наявності намагань її участі в житті дитини, але фактично особисто нічого не роблячи для того, щоб побачити дитину хоча б у школі, поза школою, запропонувати йому надати дозвіл на виїзд дитини за кордон для відпочинку з нею, прийти до лікаря та поцікавитись станом її здоров'я тощо. Позитивні характеристики відповідача, відсутність її перебування на обліку в психоневрологічному диспансері, лікаря-нарколога та наявність в неї місця роботи не може свідчити про її участь у вихованні дитини й спілкуванні з нею та в її намаганні брати таку участь, а свідчить про її особисті якості як людини, її соціальний статус. Дитина взагалі не знає відповідача та вважає своєю матір'ю його дружину, ОСОБА_4, яка повністю замінила їй матір. Між ним, його дружиною та їхніми дітьми, ОСОБА_10 й ОСОБА_2, склались дуже гарні взаємовідносини, у них дуже міцна родина. ОСОБА_10 та ОСОБА_4 виникли й підтримуються дуже чуткі відносини матері та дитини. Він з дружиною виховують дітей у дусі поваги до дорослих, намагаються їм привити всі необхідні культурні цінності, які існують у суспільстві, займаються з ними підвищенням рівня освіти, вивчають іноземні мови, відвідують спортивні секції, а також регулярно їздять з дітьми за кордон для оздоровлення та розширення кругозору. Він вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_10 буде виправдано саме інтересами дитини та відповідатиме їм, враховуючи сформованість і цільність їхньої сім'ї, наявність в них міцного зв'язку, відношення ОСОБА_10 та ОСОБА_4 один до одної як рідної дочки та матері. Він має фінансову можливість забезпечити своїй дочці ОСОБА_9 навчання за кордоном, як забезпечує це своїй старшій дочці ОСОБА_11, але, враховуючи відсутність з боку відповідача участі у вихованні дитини, бажання цікавитись її навчанням, подання з її боку заяв до суду про обмеження її виїзду за кордон, не позбавлення її батьківських прав може призвести до того, що вона не дасть своєї згоди на перетин ОСОБА_10 кордону, що може не тільки зашкодити її подальшому навчанню за кордоном, а й відпочинку там.

Крім того, представник позивача звернув увагу на той факт, що в ході розгляду справи відповідач вчиняла дії, які зашкодили інтересам малолітньої ОСОБА_10. Так, на підставі заяви представника відповідача про забезпечення позову ухвалою суду від 23 лютого 2017 року малолітню ОСОБА_8 було обмежено в праві виїзду за кордон до набрання рішенням суду в цій справі законної сили. Пізніше вказана ухвала суду була скасована як незаконна, але за наявності такої ухвали суду позивач разом із малолітньою дочкою ОСОБА_9 були позбавлені можливості оздоровитися під час весняних канікул в Єгипті, куди була заздалегідь запланована поїздка й придбані туристичні путівки. Тобто на підставі свідомого звернення представника відповідача за її дорученням до суду із заявою на обмеження виїзду за кордон малолітньої ОСОБА_8 та постановлення судом зазначеної ухвали було обмежено право дитини на відпочинок і свободу пересування, хоча таке обмеження ніяким чином не могло вплинути на права відповідача. Вказаний факт свідчить про те, що відповідач не враховує інтереси дитини, маніпулює своїми правами біологічної матері задля того, щоб зашкодити батькові, порушуючи при цьому права дитини та нехтуючи її інтересами.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не визнав та заперечував проти його задоволення, посилаючись на таке. Відповідач надає матеріальну допомогу на утримання дитини у вигляді аліментів, а також направляла позивачеві одяг та іграшки для дитини. Зі слів відповідача, позивач перешкоджає їй бачитись з дитиною, однак документально він це підтвердити не може. Також з позовної заяви не вбачається, яка правова необхідність у позбавленні відповідача батьківських прав, оскільки навіть після цього вона все одно буде сплачувати аліменти та мати можливість бачитись з дитиною. Разом з тим для відповідача це рішення може мати негативні наслідки, тому що вона не матиме права в майбутньому бути усиновлювачем, отримувати пільги, бути представником. Висновок опіки, як зазначено вищим судом, не є сам по собі достатнім доказом необхідності позбавлення прав. Відповідач працює, на обліку в нарколога не перебуває, позитивно характеризується, має гарну біографію. Те, що вона не відвідує дитину - на це є об'єктивні причини: позивач перешкоджає, велика навантаженість на роботі, не має змоги постійно відлучатись, хоча вона бажає бачитись з дитиною. Тому реальних підстав для позбавлення відповідача батьківських прав не має. При цьому, коли відповідач відвідувала дитину, як часто її бачила, які перешкоди їй створюються, чи вітала вона дитину з днем народження, чи відомо їй, які заклади відвідує дитина, чим цікавиться, яким чином відповідач намагалась побачитись з дитиною, йому невідомо.

При цьому представником відповідача ОСОБА_12 до суду надано відзив, в якому викладено такі заперечення проти позову. Статтею 164 СК України визначено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав. На думку відповідача, жодна з передбачених законом підстав позивачем не була належним чином обґрунтована. Відповідач, як того дозволяє ситуація, намагається піклуватися про свою дочку та брати участь в її вихованні. З моменту прийняття виконкомом Саксаганської районної у місті ради рішення про порядок зустрічей з дочкою від 20 квітня 2011 року № 201 і до закінчення дії цього рішення вона неодноразово намагалася зустрітися зі своєю дочкою, поспілкуватися з нею та взяти активну участь в її вихованні, але з боку позивача постійно створювалися перешкоди й не надавалось у межах встановленого порядку зустрічей матері з дитиною належного спілкування. Вона неодноразово намагалася зустрітися з дочкою й після закінчення дії вказаного рішення виконкому, однак позивач постійно відмовляє їй у цьому. Саме небажання позивача, його ворожнеча й негативне ставлення до неї перешкоджають налагодити відносини між нею та дочкою. Вона неодноразово пропонувала позивачеві вирішити цей спір мирним шляхом, оскільки всі сварки між ними впливають на дитину. Жодної загрози для дитини вона не несе, а лише бажає бачитися з дочкою та спілкуватися з нею. До правоохоронних органів і суду вона не зверталась, оскільки розуміла, що примусове виконання будь-якого рішення державного органу призведе до негативних наслідків і заподіє шкоди дитині.

Представник третьої особи ОСОБА_5 в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити, посилаючись на таке. При першому зверненні батька про позбавлення відповідача батьківських прав комісією йому було відмовлено, оскільки вирішено надати матері шанс проявити свою турботу про дитину та зберегти статус матері. У зв'язку з тим, що відповідач таким шансом не скористалась, у 2014 році комісією було прийнято рішення про доцільність позбавлення її батьківських прав, тому що вона взагалі не виконувала своїх батьківських обов'язків. У розгорнутому протоколі засідання комісії всі ці обставини, за якими було прийнято рішення, зазначаються. Відповідач не хотіла виконувати навіть елементарних батьківських обов'язків. Крім того, відповідач не виконувала рішення про визначення порядку зустрічей з дитиною та не користувалась можливістю спілкуватися з нею. Хоча вказане рішення діяло до трирічного віку дитини, мати лише робила вигляд, що має намір зустрічатись з дочкою, але фактично не користувалась своїм правом. Також відповідач надсилала їм листи про те, що вона бажає бачитись з дитиною за місцем свого проживання в м. Києві. На їхнє прохання Київський орган опіки телефонував відповідачеві та просив надати можливість ознайомитись з її умовами життя та перебування дитини для побачень, однак відповідач відмовила в цьому. Вказані обставини в черговий раз підтверджують той факт, що остання лише робить вигляд, що цікавиться життям дитини. Разом з тим відповідач направляла до органу опіки пакет документів для встановлення порядку зустрічей з дитиною. Їй було направлено відповідь про те, що наданий нею пакет є неповним і запропоновано надати всі необхідні документи, але до теперішнього часу документи відповідачем так і не надані. Після того відповідач до них взагалі більше жодного разу не зверталась. Крім того, представник органу опіки звернула увагу на той факт, що протягом всього судового розгляду та засідань опікунської ради відповідач жодного разу не назвала ОСОБА_8 своєю дочкою або по імені, а весь час говорила - моя дитина. Такого вона в своїй практиці не зустрічала й це її дуже здивувало. Також відповідач ніколи не говорила про те, що вона сумує за своєю дочкою, вона їй сниться, вона дуже сильно любить її, прошу не лишати батьківських прав. Це завжди була лише холодна ділова розмова, що для неї є незрозумілим, як жінка може так реагувати на свою дитину. Так, відповідач народила цю дитину, але в неї, на превеликий жаль, взагалі відсутній материнський інстинкт, таке іноді трапляється. Органом опіки неодноразово досліджувалась родина позивача, в якій виховується ОСОБА_13, та їх внутрішні відносини, на сьогоднішній день це абсолютно нормальна повноцінна сім'я. ОСОБА_14 повністю замінила дівчинці матір і остання сприймає її як свою справжню матір, між ними склались дуже чуйні теплі відносини, їхня сім'я міцна та дружня. Таким чином, вона вважає, що висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав є актуальним до цього часу, оскільки матір нічого не робить для своєї дитини.

Вислухавши пояснення позивача, представників сторін і третьої особи, показання свідків, з'ясувавши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, давши відповідну правову оцінку наявним у справі доказам, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що з 05 квітня 2008 року до 17 січня 2011 року ОСОБА_2 та ОСОБА_6 перебували в зареєстрованому шлюбі (т. 1, а. с. 9).

У період шлюбу в сторін народилась дочка, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1, а. с. 8).

Рішенням Саксаганського районного суду міста Кривого РогуДніпропетровської області від 22 березня 2011 року позов ОСОБА_2 було задоволено в повному обсязі та визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом із батьком. Указане рішення суду мотивоване тим, що ОСОБА_6 визнала позов у зв'язку з відсутністю спору, а також установленим фактом притягнення її як матері малолітньої дитини до адміністративної відповідальності за ст. 184 КУпАП за невиконання батьківських обов'язків щодо виховання дочки (т. 1, а. с. 10-11).

Рішенням виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради «Про розгляд заяви гр. ОСОБА_6 щодо її участі у вихованні малолітньої ОСОБА_8.» від 20 квітня 2011 року № 201 було визначено порядок зустрічей відповідача зі своєю малолітньою дочкою до досягнення нею трьох років: щосуботи чи щонеділі з 16.00 год. до 19.00 год. в присутності батька та під час святкування днів народження дитини з 16.00 год. до 18.00 год. (т. 1, а. с. 12).

Заочним рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 вересня 2011 року позов ОСОБА_2 було задоволено та стягнуто з ОСОБА_6 на його користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму, починаючи з 09 серпня 2011 року до досягнення дитиною повноліття. Зазначене рішення суду мотивоване тим, що дочка сторін проживає разом з позивачем, а відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча має таку можливість (т. 1, а. с. 13).

Рішенням Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 грудня 2011 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_6 про позбавлення батьківських прав було відмовлено. Указане рішення суду мотивоване тим, що в судовому засіданні не встановлено підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, передбачених статтею 164 СК України, а визначення місця проживання дитини з батьком не є достатньою підставою для позбавлення батьківських прав матері (т. 1, а. с. 82).

Разом з тим із висновку старшого оперуповноваженого Саксаганського РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області майора міліції Лисинського В.А. від 29 вересня 2011 року випливає, що 18 вересня 2011 року ОСОБА_2 звернувся до міліції з приводу невиконання ОСОБА_6 рішення виконкому Саксаганської районної у місті ради від 20 квітня 2011 року № 201 та її усунення від виховання дочки, що перешкоджає йому планувати вихідні дні, дотримуючись указаного рішення виконкому. За наслідками перевірки цих обставин було встановлено, що зазначені факти знайшли своє підтвердження й ОСОБА_6 дійсно порушує відповідне рішення виконкому (т. 3, а. с. 33).

Згідно із актом обстеження житлово-побутових умов ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_5, 07 лютого 2012 року комісія служби у справах дітей виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради дійшла висновку, що для малолітньої дитини створено всі належні умови для виховання, розвитку та проживання; батько старанно виконує свої батьківські обов'язки (т. 3, а. с. 49).

Відповідно до висновку комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради від 14 лютого 2012 року № 1 остання вважає за доцільне визначити умови проживання та забезпечення малолітньої ОСОБА_8, яка мешкає разом з батьком, ОСОБА_2, за адресою: АДРЕСА_5, - відмінними. За змістом цього висновку малолітня ОСОБА_8 з моменту народження проживає разом з батьком, який повністю займається її вихованням та утриманням. Рішенням виконкому Саксаганської районної у місті ради «Про розгляд заяви гр. ОСОБА_6 щодо її участі у вихованні малолітньої ОСОБА_8.» від 20 квітня 2011 року № 201 матері дитини визначено порядок зустрічей з малолітньою дочкою щосуботи та щонеділі з 16.00 до 19.00 години в присутності батька, але ОСОБА_6 відвідує дитину вибірково, а саме - вкрай рідко (згідно з актами про невідвідування матір'ю дитини, завіреними підписом і печаткою голови вуличного комітету № 21). 07 лютого 2012 року здійснено комісійне обстеження житлово-побутових умов проживання малолітньої дитини за адресою: вул. Виноградна, буд. 2, про що складено відповідний акт і встановлено, що для відповідного вікового розвитку, виховання та проживання дитини створено всі належні умови. На підставі наданих довідок та пояснень встановлено, що батько дитини сумлінно виконує свої батьківські обов'язки (т. 3, а. с. 52).

Згідно із висновком комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради від 13 березня 2012 року № 4 остання вважає недоцільним позбавлення ОСОБА_6 батьківських прав відносно малолітньої дитини, ОСОБА_8 За змістом цього висновку комісія з питань захисту прав дитини встановила, що малолітня ОСОБА_8 з моменту народження проживає разом з батьком, який повністю займається її вихованням та утриманням. Рішенням виконкому Саксаганської районної у місті ради «Про розгляд заяви гр. ОСОБА_6 щодо її участі у вихованні малолітньої ОСОБА_8.» від 20 квітня 2011 року № 201 матері дитини було визначено порядок зустрічей з малолітньою дочкою. У засіданні комісії ОСОБА_6 пояснила, що має намір брати участь у вихованні своєї малолітньої дочки та надала довідки з місця роботи, письмові пояснення, характеристики (т. 1, а. с. 33).

Листом Саксаганської районної у місті ради від 28 квітня 2012 року № 19/26-1473 ОСОБА_6 було роз'яснено положення чинного законодавства про наслідки ухилення того з батьків, з ким проживає дитина, від виконання рішення органу опіки та піклування, а саме про право другого батька звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та в її вихованні (т. 3, а. с. 48).

За змістом акта від 17 вересня 2011 року, складеного відповідачем ОСОБА_6, ОСОБА_16 та ОСОБА_17, 17 вересня 2011 року о 16 год. 00 хв. ОСОБА_6 прийшла для зустрічі з дочкою ОСОБА_9 до будинку АДРЕСА_6. У зазначений час двері ніхто не відчинив. Внаслідок таких дій ОСОБА_6 була позбавлена можливості побачити дочку в час, установлений рішенням виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради від 20 квітня 2011 року № 201, а саме щосуботи та щонеділі з 16 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв. у присутності батька (т. 3, а. с. 54). Копії аналогічних актів від 29 вересня 2011 року, 01 жовтня 2011 року, 09 жовтня 2011 року, 15 жовтня 2011 року, 16 жовтня 2011 року, 22 жовтня 2011 року, 23 жовтня 2011 року, 29 жовтня 2011 року, 30 жовтня 2011 року, 05 листопада 2011 року, 06 листопада 2011 року, 18 лютого 2012 року, 26 лютого 2012 року, 03 березня 2012 року містяться в матеріалах справи (т. 3, а. с. 55-76). Однак ці акти суд оцінює критично з точки зору допустимості таких доказів і не бере їх до уваги, оскільки вони складені самим відповідачем, яка в судовому засіданні як свідок з приводу зазначених обставин не допитувалась, як і свідок ОСОБА_16, у зв'язку з відмовою представника відповідача ОСОБА_4 від такого клопотання (т. 4, а. с. 103). Решта осіб, які брали участь у складанні цих актів, не заявлялись відповідачем як свідки в справі та безпосередньо в судовому засіданні не допитувались.

Відповідно до акта від 31 грудня 2011 року, складеного ОСОБА_18 і ОСОБА_19, підписи яких засвідчені головою вуличного комітету № 21 ОСОБА_20, останні проводили будівельні роботи фасадної частини домоволодіння АДРЕСА_7 і знаходились у період часу з 11.00 год до 19.30 год. біля входу на територію вказаного домоволодіння. У зв'язку з цим вони зазначили, що ОСОБА_6 (відома їм візуально) біля парадної частини домоволодіння не знаходилась, у домоволодіння не входила та не виходила (т. 3, а. с. 81). Копії аналогічних актів від 03 грудня 2011 року, 04 грудня 2011 року, 10 грудня 2011 року, 11 грудня 2011 року, 17 грудня 2011 року, 18 грудня 2011 року, 24 грудня 2011 року, 25 грудня 2011 року, 01 січня 2012 року, 07 січня 2012 року, 08 січня 2012 року, 14 січня 2012 року, 15 січня 2012 року, 21 січня 2012 року, 22 січня 2012 року, 28 січня 2012 року, 29 січня 2012 року, 04 лютого 2012 року, 05 лютого 2012 року містяться в матеріалах справи (т. 3, а. с. 82-100).

Згідно із актом обстеження житлово-побутових умов ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_5, 04 листопада 2013 року комісія служби у справах дітей виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради дійшла висновку, що малолітні діти забезпечені всім необхідним. Батько та його нинішня дружина приділяють значної уваги вихованню та розвитку малолітньої ОСОБА_8 Дитина утримується в дуже добрих умовах, її вихованням і забезпеченням займається виключно батько та ОСОБА_21 Участі матері ОСОБА_6 у вихованні дитини не прослідковується. Останній раз наявні відомості про матір понад рік. Мати вихованням дитини не займається, матеріально не утримує, життям і здоров'ям не цікавиться (т. 3, а. с. 101).

Листом служби у справах дітей виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради від 04 листопада 2013 року № 18/14-3499 на звернення ОСОБА_2 щодо надання висновку органу опіки та піклування про доцільність усиновлення малолітньої ОСОБА_8 гр. ОСОБА_21 і відповідності усиновлення інтересам дитини останнього було повідомлено про те, що оскільки мати дитини, ОСОБА_6, на даний час не позбавлена батьківських прав та не визнана безвісно відсутньою чи недієздатною, підстави для надання такого висновку відсутні. При цьому додатково повідомлено, що проведеними службою у справах дітей заходами встановлено наступне. Малолітня дитина мешкає разом з батьком, його нинішньою дружиною, ОСОБА_21, та молодшим братом, ОСОБА_22, ІНФОРМАЦІЯ_3, у більш ніж добрих умовах. Дитина забезпечена всім необхідним для повноцінного виховання й відповідного вікового розвитку, має окрему кімнату, нові меблі, достатню кількість одягу та взуття, іграшок і засобів розвитку. В ході бесіди членів комісії з малолітньою дитиною з'ясовано, що стосунки в сім'ї ґрунтуються на взаємоповазі й розумінні та повністю відповідають морально-етичним засадам суспільства. Малолітня ОСОБА_8 відноситься до гр. ОСОБА_21 як до матері, про біологічну матір дитина взагалі не згадує та не пам'ятає її. В процесі інспектування вказаної сім'ї встановлено, що вихованням дитини займається виключно батько та гр. ОСОБА_21, участі матері у вихованні та спілкуванні з дитиною не прослідковується. Мати дитини участі в її житті не приймає, матеріально не допомагає, успіхами не цікавиться (т. 3, а. с. 103).

24 лютого 2014 року ОСОБА_2 звернувся до служби у справах дітей виконкому Саксаганської районної у місті ради з проханням надати йому допомогу в зборі документів на позбавлення ОСОБА_6 батьківських прав відносно малолітньої дочки, ОСОБА_8, у зв'язку з невиконанням матір'ю своїх батьківських обов'язків, а саме відсутністю з її боку жодної уваги до дитини, зустрічей з нею та виховання, будь-якої допомоги, цікавості до життя й здоров'я її дочки, простого жіночого материнського тепла до дитини (т. 1, а. с. 34).

Із акта, складеного 27 лютого 2014 року о 10 год. 20 хв. начальником служби у справах дітей виконкому Саксаганської районної у місті ради ОСОБА_5 та завідуючою сектором з питань опіки та піклування вказаної служби ОСОБА_23, випливає, що ОСОБА_6 категорично відмовилась від надання письмових пояснень щодо виконання або невиконання нею батьківських обов'язків відносно малолітньої доньки ОСОБА_8, мотивуючи тим, що надавати будь-які письмові пояснення їй заборонено адвокатом. Під час зустрічі, яку було проведено з метою ознайомлення з текстом заяви батька дитини про надання службою у справах дітей допомоги в зборі документів на позбавлення матері батьківських прав, ОСОБА_6 було надано роз'яснення про необхідність надання такої інформації, оскільки питання буде винесено на розгляд комісії з питань захисту прав дитини для надання висновку. ОСОБА_6 пообіцяла надати докази про те, що вона надсилала подарунки й одяг своїй дочці та в день народження намагалась провідати дитину в приватному дитячому закладі, а також повідомила про те, що до суду й органів місцевого самоврядування не зверталась з 2012 року, тобто з того часу, коли батьком дитини порушувалось це питання (т. 1, а. с. 35).

Відповідно до витягу з протоколу засідання комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради від 25 березня 2014 року № 6 на питання членів комісії ОСОБА_6 відповіла, що останній раз вона бачила дочку два роки тому, оскільки ОСОБА_2 перешкоджав їй зустрічатись з дитиною, однак для усунення таких перешкод вона до суду не зверталась, як і не зверталась до служби у справах дітей для продовження терміну дії рішення про визначення порядку зустрічей з дитиною або встановлення нового порядку (т. 1, а. с. 37-39).

Згідно із висновком комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради від 25 березня 2014 року № 51 остання вважає за доцільне позбавити ОСОБА_6 батьківських прав відносно малолітньої дочки, ОСОБА_8 За змістом цього висновку комісія з питань захисту прав дитини встановила, що рішенням виконкому Саксаганської районної у місті ради «Про розгляд заяви гр. ОСОБА_6 щодо її участі у вихованні малолітньої ОСОБА_8.» від 20 квітня 2011 року № 201 матері дитини було визначено порядок зустрічей з дитиною до досягнення нею трьох років. Протягом останніх двох років, з моменту досягнення дитиною трьох років ІНФОРМАЦІЯ_13 до теперішнього часу, ОСОБА_6 не зверталась до виконкому Саксаганської районної у місті ради щодо встановлення нового або продовження визначеного порядку її зустрічей з ОСОБА_8. Службою у справах дітей виконкому Саксаганської районної у місті ради з ОСОБА_6 проведено роз'яснювально-профілактичну бесіду. Мати дівчинки категорично відмовилась від надання письмових пояснень щодо виконання або невиконання нею батьківських обов'язків відносно своєї дочки (т. 1, а. с. 14).

Листом виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради від 23 липня 2014 року № 19/31-2718 ОСОБА_6 було повідомлено про те, що 28 квітня 2012 року, на підставі її заяви до виконкому, службою у справах дітей здійснено вихід за місцем проживання дитини за адресою: АДРЕСА_5, з метою встановлення факту перешкоджання батьком дитини зустрічі з матір'ю. Однак за вказаною адресою ОСОБА_6 не було. Вдома був тільки батько дівчинки, ОСОБА_2, разом зі своєю дочкою (т. 1, а. с. 147-148).

Згідно із актом від 13 жовтня 2014 року, складеним відповідачем ОСОБА_6, її представником ОСОБА_12, адвокатом ОСОБА_24, позивачем ОСОБА_2, головним спеціалістом служби у справах дітей виконкому Саксаганської районної у місті ради ОСОБА_25, 13 жовтня 2014 року ОСОБА_6 заплановано проведення зустрічі з дочкою ОСОБА_9. Оскільки, зі слів батька дитини, ОСОБА_2, телеграму про заплановану зустріч він не отримував, 13 жовтня 2014 року о 09.30 год. дитини вдома не було. ОСОБА_6 порушено питання про визначення дати й часу зустрічі з малолітньою дочкою. ОСОБА_2 заявлено вимогу - перед зустріччю матері з дитинною, провести зустріч з метою консультації з психологом: дитини та кожного з батьків окремо. Зі слів батька, 13 жовтня 2014 року о 09.30 год. дитина знаходилась в дитячому садочку (т. 1, а. с. 144-145).

Листом виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради від 24 листопада 2014 року № 19/31-4264 ОСОБА_6 було роз'яснено, що для вирішення питання про визначення способу її участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою дочкою їй необхідно надати до виконкому заяву та повний пакет документів, передбачений чинним законодавством (т. 1, а. с. 149).

Рішенням Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 лютого 2016 року було задоволено заяву ОСОБА_21 про усиновлення малолітньої ОСОБА_8, у зв'язку з чим Саксаганським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького МУЮ у Дніпропетровській області було видано відповідне свідоцтво про народження дитини, в якому її матір'ю зазначено ОСОБА_21 (т. 2, а. с. 152).

Разом з тим ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 листопада 2016 року провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_6 - ОСОБА_12 на вказане рішення суду першої інстанції у справі за заявою ОСОБА_21, заінтересовані особи: служба у справах дітей виконавчого комітету Саксаганської районної у місті Кривому Розі Дніпропетровської області ради, Саксаганський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького МУЮ у Дніпропетровській області, ОСОБА_2, про усиновлення було зупинено до вирішення цієї справи (т. 3, а. с. 243).

Відповідно до листа Криворізького міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді від 14 листопада 2016 року № 719 за наслідками проведення психологічного обстеження малолітньої ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, незалежна психологічна комісія дійшла висновку, що дитина відповідає віковим особливостям розвитку, фізично розвинена, має великий рівень пізнавальної активності, любить своїх батьків та має прив'язаність до всіх членів своєї родини, особливо до матері, ОСОБА_21, що підтверджують результати психодіагностичних матеріалів. Дитина майже все своє свідоме життя проживала з батьком, ОСОБА_2, і з півтора років з жінкою, яка замінила дівчинці матір - ОСОБА_21, яку ОСОБА_8 називає та вважає своєю матір'ю. Своєї біологічної матері вона не пам'ятає (т. 2, а. с. 216-222).

Із довідки державного виконавця Центрально-Міського ВДВС м. Кривого Рогу ГТУЮ у Дніпропетровській області Лелетко А.А. від 03 квітня 2017 року № В/10/8033 випливає, що загальний розмір заборгованості ОСОБА_6 за аліментами станом на 01 квітня 2017 року становить 45 633 грн 99 коп. (т. 2, а. с. 244).

Згідно із листом старшого державного виконавця Центрально-Міського ВДВС м. Кривого Рогу ГТУЮ у Дніпропетровській області Сігай А.О. від 05 квітня 2018 року № 497 представникові позивача - адвокату ОСОБА_3 було надано відомості з матеріалів виконавчого провадження з виконання виконавчого листа про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини й повідомлено про таке. В ході проведення виконавчих дій державним виконавцем було розраховано заборгованість відповідача за аліментами, яка станом на 05 березня 2018 року склала 67 106 грн 86 коп. У зв'язку з тим, що борг зі сплати аліментів боржницею ОСОБА_6 перевищив три та шість місяців, державним виконавцем було внесено відомості до Єдиного реєстру боржників і 23 лютого 2018 року винесено такі постанови: про тимчасове обмеження боржника у праві полювання; про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України; про тимчасове обмеження боржника у праві керування транспортними засобами; про тимчасове обмеження боржника у праві користування вогнепальною, мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями металевими снарядами несмертельної дії. Копії цих постанов були направлені сторонам до відома та виконання. 06 березня 2018 року на розрахунковий рахунок виконавчої служби надійшли грошові кошти від боржниці ОСОБА_6 в розмірі 67 106 грн 86 коп. у рахунок погашення заборгованості на користь ОСОБА_2 У зв'язку з цим державним виконавцем було виключено боржницю ОСОБА_6 з Єдиного реєстру боржників і 06 березня 2018 року винесено відповідні постанови про припинення тимчасових обмежень боржника у вказаних правах, копії яких були направлені сторонам до відома та виконання (т. 3, а. с. 146-147). Копії наведених вище розрахунку заборгованості ОСОБА_6 за аліментами, витягів з Єдиного реєстру боржників, постанов про тимчасове обмеження боржника у правах і припинення цих обмежень, а також розпорядження про надходження коштів на погашення заборгованості за аліментами містяться в матеріалах справи (т. 3, а. с. 148-163).

Разом з тим відповідачем також надано копію квитанції від 06 березня 2018 року № 10 про сплату нею на рахунок виконавчої служби грошових коштів у розмірі 67 106 грн 86 коп. згідно з указаним виконавчим провадженням (т. 3, а. с. 212).

За результатами засідання міської (незалежної) міжсекторальної психологічної комісії від 21 березня 2018 року, провівши психодіагностичне обстеження родини позивача, остання дійшла такого висновку. У родині на даний час склалися теплі, доброзичливі, люблячі взаємостосунки: ОСОБА_8 з прихильністю та любов'ю ставиться до батька та матері ОСОБА_14, до молодшого брата ОСОБА_22. Батьки надають ОСОБА_8 необхідну любов, увагу та підтримку, приділяють достатньо уваги навчанню та вихованню дівчинки, забезпечують умови для розвитку дитини. Обидва дорослих подружжя мають власні риси характеру, а саме: активність, практичність, раціоналізм, оптимістичність, товариськість, сенситивність (чутливість), а також батьківські установки, такі як: підтримання емоційного контакту з дитиною, дотримання рівності, заохочення до спілкування та обговорення проблем, створення для дитини безпечного простору, уникання надмірної опіки й надмірного тиску, прагнення прищеплювати дитині повагу до батьків. Такі особливості характеру та батьківських установок сприяють нормальному вихованню й розвитку дитини.

При цьому за результатами вказаного психологічного дослідження малолітньої ОСОБА_8: головним у родині дівчина відчуває батька, а більшу емоційну близькість має до матері, якою вважає дружину позивача - ОСОБА_21 Близькими та значущими для ОСОБА_8 є батько, матір (ОСОБА_21.) і молодший брат ОСОБА_2, з якими в дівчинки гарні взаємостосунки. ОСОБА_9 сприймає матір (ОСОБА_21.) як надію та опору, задоволена станом спокою та захисту, визнає її як авторитетну, значиму людину, емоційно залежить від неї (т. 3, а. с. 164-166).

Крім того, судом встановлено, що з 02 вересня 2011 року ОСОБА_2 перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_21 (т. 2, а. с. 153).

З 2009 року до цього часу ОСОБА_2 разом зі своєю дружиною, ОСОБА_21, дочкою, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сином, ОСОБА_22, ІНФОРМАЦІЯ_4, проживає за адресою: АДРЕСА_8. За час проживання всі члени сім'ї зарекомендували себе виключно позитивно (т. 3, а. с. 42, 43, 104).

Згідно із характеристикою, наданою 03 березня 2017 року фізичною особою-підприємцем ОСОБА_28, ОСОБА_8 з двох років до цього часу відвідує приватний заклад «Денний догляд за дітьми». Дитина виховується в повній сім'ї, ОСОБА_21 вважає своєю матір'ю, ставиться до неї з повагою та ніжністю. Батьки завжди в повній мірі брали активну участь у житті дитини, створюючи умови для її розвитку (т. 2, а. с. 147).

Відповідно до характеристики учениці 1-А класу КЗСШ І-ІІІ ступенів № 4 ОСОБА_33 ІНФОРМАЦІЯ_7, остання зарекомендувала себе як старанна та працьовита учениця. У спілкуванні з вчителями й старшими людьми дівчинка чемна та вихована, завжди охайна зовні. Батьки приділяють належну увагу вихованню дочки, відкликаються на прохання класного керівника, регулярно відвідують школу (т. 2, а. с. 148).

За змістом довідки лікаря комунального закладу «Криворізька міська клінічна лікарня № 8» Дніпропетровської обласної ради ОСОБА_29. від 22 лютого 2014 року ОСОБА_8 спостерігається лікарем-педіатром, під час відвідування та огляду дитини присутні її батько, ОСОБА_2, і його дружина, ОСОБА_21 (т. 3, а. с. 106).

Згідно із квитанцією від 26 січня 2017 року № 025756 і договором на туристичне обслуговування від 26 січня 2017 року № 26/01 позивач і ОСОБА_21 замовили та сплатили вартість туристичної подорожі до Єгипту в період з 23 березня 2017 року до 01 квітня 2017 року в розмірі 58 660 грн (т. 2, а. с. 149, 150-151).

Разом з тим із наданих відповідачем характеристик випливає, що остання виключно позитивно зарекомендувала себе за місцем навчання в Криворізькому факультеті ДВНЗ «Запорізький національний університет», місцями роботи в магазині «Фемен Фарс» і ПАТ «Актабанк», а також місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1, а. с. 107, 108, 110, 111; т. 3, а. с. 36, 46).

Відповідно до довідок обласного комунального закладу «Психоневрологічний диспансер м. Кривого Рогу» від 28 вересня 2011 року № 2209 та від 22 серпня 2014 року № 5442 ОСОБА_6 на диспансерному обліку в цьому закладі не перебуває та за медичною допомогою не зверталась (т. 1, а. с. 113; т. 3, а. с. 37).

Із довідки Асоціації «Українська фінансова асоціація» від 18 вересня 2014 року № 102 випливає, що з 01 вересня 2014 року ОСОБА_6 працювала в указаній асоціації в м. Києві (т. 1, а. с. 109).

На підтвердження обставин своєї участі у вихованні та утриманні дитини відповідачем було надано суду копії фіскальних чеків, описів вкладень до бандеролей, повідомлень про грошові перекази (аліменти) і листів до позивача щодо надання інформації про потреби дитини та можливість зустрічей і спілкування з нею, які відповідач надсилала позивачеві протягом 2012-2014 років (т. 1, а. с. 88-105). Із цих матеріалів випливає, що в лютому, квітні, серпні й листопаді 2012 року відповідач направляла позивачеві дитячий одяг, іграшки та книги, а в серпні й грудні 2013 року - дитячий одяг та іграшки (т. 1, а. с. 90, 93, 94, 95, 97, 98). Решта поштових відправлень були надіслані відповідачем вже після звернення позивача до суду з указаним позовом, тобто після 10 квітня 2014 року, тому їх суд оцінює критично. Разом з тим всі зазначені поштові відправлення не були отримані позивачем і повернулись відповідачеві. У судовому засіданні представник відповідача вказані обставини не заперечував і підтвердив факт повернення поштових відправлень відповідачеві.

Листом обласного комунального закладу «Криворізький шкіро-венерологічний диспансер» від 17 жовтня 2014 року № 326 на запит ОСОБА_6 від 29 вересня 2014 року останню було повідомлено про те, що за медичною документацією за останні три роки дитина, ОСОБА_8, на «Д» обліку в закладі не перебуває та на прийом до лікаря не зверталась (т. 1, а. с. 146).

Із наданих відповідачем до суду апеляційної інстанції оригіналів фіскальних чеків випливає, що за період з грудня 2014 року до квітня 2015 року остання щомісяця сплачувала аліменти в середньому розмірі 5 000 грн (т. 1, а. с. 203-207).

Згідно із листом ПАТ АБ «Укргазбанк» від 17 грудня 2018 року № 10112/24467/2018 ОСОБА_6, з державною реєстрацією місця проживання: АДРЕСА_9, працює в банку на посаді головного фахівця відділу помічників, референтів та секретарів управління забезпечення документообігу та роботи керівництва департаменту господарського забезпечення. З урахуванням значної завантаженості працівників цього підрозділу протягом всього робочого дня, регулярними виходами на роботу у вихідні та святкові дні, відлучення ОСОБА_6 протягом тижня є неможливим (т. 4, а. с. 94).

Допитаний у судовому засіданні як свідок позивач ОСОБА_2 пояснив, що з відповідачем вони припинили мешкати разом ще до народження дитини. У них була домовленість, що дитину вона залишає йому. Він домовився з лікарем про те, що сам забере дитину з пологового будинку, оскільки відповідач не хотіла залишатись з нею. Він найняв лікаря, який йому пояснив як сповивати та годувати дитину. За домовленістю з відповідачем він купив їй квартиру. З вересня 2011 року відповідач взагалі зникла, потім з'явилась на перший процес про позбавлення батьківських прав і знову зникла до початку розгляду цієї справи в 2014 році. Одного разу вона приходила з адвокатом до лікаря, це було під час розгляду справи про позбавлення її батьківських прав, більше вона до нього ніколи не приходила та не телефонувала, хоча мала його номер. Вона з'являлась тільки під час судових розглядів. На сьогоднішній день ОСОБА_13 усиновлена. Відповідач перешкоджала виїздам за кордон, вони в сім'ї нікого не залишають, або всі їдуть на відпочинок, або ніхто, тому вся родина страждала. Підтримувати з відповідачем зв'язок дуже складно, оскільки вона постійно змінює номера телефонів та адреси. Після зміни матері в свідоцтві про народження дитини вони постійно відпочивають, літають. Відповідач аліменти не платила, а згодом сплатила всю суму заборгованості одразу, це було після обмеження її в праві виїзду за кордон. Із профілю відповідача в соціальних мережах вбачається, що вона постійно їздить відпочивати за кордон, а дитині такої можливості не давала. Коли відповідач народила дитину їй було 19 років. Крім виїзду дитини за кордон, в нього також виникають проблеми під час оформлення дочки до школи, гуртків, поїздок на екскурсії, де потрібні заяви від обох батьків. Після зустрічі з відповідачем дочка лише зрозуміла, що та є жінкою, яка її народила, а справжньою матір'ю вона вважає ОСОБА_21.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_29, який є лікарем-педіатром, пояснив, що він знає позивача з моменту народження дитини, за якою він один постійно спостерігає з часу її виписки з пологового будинку. За дитиною доглядав лише батько, матері він не бачив. Грудного вигодовування не було, була няня, дитину годували сумішами. З відповідачем він познайомився через півроку. Дитина спочатку була з батьком, через півроку її віддали матері, батько привозив їжу, памперси, це тривало півроку, мати в той час телефонувала. Свій номер телефона він не змінював. Після півроку мешкання разом з матір'ю, дитина назад переїхала жити до батька в будинок на вулиці Виноградній. У будинку він бачив ОСОБА_29, яка допомагала доглядати за дитиною. Потім в них народилась ще одна дитина, за якою він також спостерігає. Відповідача він бачив один раз, вона зателефонувала увечері й запитала, чи є він на роботі. Отримавши позитивну відповідь, остання разом з адвокатом з'явилась до нього на роботу, це було близько 7-ми років тому, і запитала, чи все добре зі здоров'ям дитини. Він сказав, що так, все добре, після чого вона поїхала. Більше вона не телефонувала та не цікавилась. Він оглядає дитину раз на тиждень і бачить лише позивача з дружиною та дітей. Відносини між ОСОБА_13 та ОСОБА_14 дуже добрі, не кожна матір так ставиться до своїх дітей, як ОСОБА_29 до ОСОБА_13. ОСОБА_14 дуже хвилювалась, коли ОСОБА_13 пробили вуха для сережок. Дитина навіть при незначних болях одразу біжить до матері поплакатись в плече. У них ідеальна сім'я, все робиться для дітей. Дівчинка ніколи не згадувала про свою біологічну матір. Іншої матері, крім ОСОБА_29, вона не знає. Якщо дитину віддати біологічній матері, то для дівчинки це буде велика катастрофа, може бути сильна психологічна травма, можливі суїциди. Позивач це одиниці з батьків, хто так любить свою дитину.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_21, яка є дружиною позивача, пояснила, що вона знайома з ОСОБА_2 з моменту народження ОСОБА_8. Вона дуже добре сприйняла дитину позивача, остання була маленькою крихіткою, яку вона сильно полюбила. З відповідачем вона особисто знайома не була, вони не спілкувались. Доглядати дитину їм допомагали лікар та їхні дідусі й бабусі. Її батьки добре поставились до того, що в її майбутнього чоловіка є дитина. Вони не ділять спільну дитину та ОСОБА_13, вони одна родина. Їхні бабусі та дідусі завжди присутні на всіх святах. На цей час вона є офіційною матір'ю дитини. Їй невідомо, чи цікавилась відповідач життям ОСОБА_8. Перешкоди відповідачеві в спілкуванні з дитиною ніким не створювались, вони мешкають за однією адресою й дитина навчається в загальній школі, а не закритій. Після зустрічі дитини з відповідачем у минулому році дочка прийшла додому й сказала їй, що в неї є одна матір і це вона. Їхні відносини не змінились, вони домовились молодшому братику поки що цей секрет не розкривати. Після оформлення усиновлення вони вирішили купу проблем щодо отримання згоди обох батьків під час вирішення питань стосовно екскурсій, школи, медицини. Відповідач перешкоджала виїздам за кордон, останній раз в них вже була оплачена путівка, заплановано виїзд на відпочинок під час весняних канікул, але відповідач з невідомих причини заборонила виїзд за кордон через суд і діти дуже засмутилися. У неї дуже чудові відносини зі своєю дочкою ОСОБА_13. Їй невідомо про будь-які заборони з боку позивача бачитись відповідачеві з дитиною. Позивач не заперечував проти визначеного порядку зустрічей матері з дитиною, він не перешкоджав таким зустрічам, вони в той час були вдома. Вона бачила відповідача на концерті в січні цього року, коли вони відпочивали на новорічні свята в Польщі. Остання до дитини не підходила. Потім відповідач підійшла до них і попросила побачити дитину. Позивач їй сказав, що поспілкуємся завтра вранці. Відповідач відповіла, що завтра її не буде в місті. Концерт був о 21.00 годині. Відповідач була з компанією, було дуже гучно, вони були біля сцени. Вони дозволяють дітям не спати до 22.00 години. Вони пояснили, що діти вже пішли відпочивати, тому поспілкуємося вранці. Їх було багато на концерті - 12 родин. Відповідач не намагалась передати дитині подарунки.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_30, який є хрещеним батьком дитини, пояснив, що він був в готелі на концерті й бачив відповідача. Чи хотіла вона підійти до дитини, йому невідомо. На днях народженнях ОСОБА_8 він буває постійно, відповідача він на них не бачив. Своєю матір'ю вона вважає ОСОБА_21. Щодо передачі відповідачем подарунків для дитини він не чув. Проживаючи в м.Києві, він зустрічав відповідача, одного разу на концерті «Віва» відповідач сиділа попереду нього, вони привітались, про дитину вона його не питала.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_31, який є хрещеним батьком сина позивача, пояснив, що відповідача він знає та бачив її на концерті. Він підійшов до позивача з дружиною, відповідач вже стояла біля них і спілкувалась з позивачем. Вона хотіла поспілкуватись з дитиною. Їхнє спілкування явно відбувалось без задоволення, з її боку був підвищений тон. На той час дітей вже відвели відпочивати. Відповідач з дитиною не зустрілась. Концерт розпочався о 21.00 годині. Розмова відбулася близько 22.00 години. Він жодного разу не бачив подарунків від відповідача для дитини. Відповідача він не бачив близько 10-ти років. Своєю матір'ю ОСОБА_8 вважає ОСОБА_21.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_32, яка є дружиною хрещеного батька дитини, пояснила, що вихованням дівчинки займається батько та його дружина ОСОБА_32. ОСОБА_6 вона бачила один раз в м. Києві в магазині та на концерті, більше не бачила, про дитину остання не питала. З ОСОБА_21 вона знайома, вони разом відпочивали в Польщі. Вона зустрічала відповідача в готелі, вони вітались. Їй відомо, що остання хотіла зустрітись з дитиною в готелі. Також додала, що у відповідача не було подарунків для дитини. Дитина ставиться до ОСОБА_21 як до своєї справжньої матері.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону (частини перша, шоста статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до частини третьої статті 5 Сімейного кодексу України держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини.

Частинами сьомою та восьмою статті 7 Сімейного кодексу України визначено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно зі статтею 141 Сімейного кодексу України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язанні виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, свої Батьківщини, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Частинами першою, другою та четвертою статті 155 Сімейного кодексу України визначено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Пунктом 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інших), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (пункт 2 статті 6 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року).

За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно зі статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження та експлуатації, включаючи сексуальні зловживання, з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину (пункт 1 статті 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року).

Пунктами 1, 2 статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об'єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 грудня 2018 року у справі № 686/24929/16-ц).

При цьому позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, у зв'язку з чим у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 листопада 2018 року у справі № 759/9995/16-ц).

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків, тому позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини (пункт 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»).

Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв'язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам'ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні найкращих інтересів дитини в кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, в найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях стосовно дітей їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення (рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» та від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України»).

Усталена практика ЄСПЛ свідчить про те, що вирішення питання позбавлення батьківських прав має грунтуватися на оцінці особистості відповідача та його поведінки.

Проаналізувавши наведені положення закону та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та є достатньо обґрунтованими, оскільки зібрані у справі докази беззаперечно свідчать про те, що відповідач протягом тривалого часу не приділяла належної уваги розвитку своєї дочки та свідомо ухилялась від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини: не піклувалась про її фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, не спілкувалась з дочкою в обсязі, необхідному для нормального самоусвідомлення, не виявляла інтересу до її внутрішнього світу, не проявляла до неї необхідної материнської турботи, матеріально не забезпечувала. Натомість, всі необхідні умови для належного фізичного та духовного розвитку дитини, її матеріального забезпечення було створено позивачем.

На підставі безпосередньо досліджених у судовому засіданні доказів судом достовірно встановлено, що з моменту народження дитина проживала разом з батьком, але до вересня 2010 року - періодично мешкала з матір'ю. З вересня 2010 року до цього часу дитина постійно проживає разом з батьком, який повністю займається її вихованням та утриманням і сумлінно виконує свої батьківські обов'язки. Відповідач спочатку переїхала працювати до м. Дніпропетровська, а згодом - до м. Києва, де і працює до теперішнього часу, зареєструвавши своє місце проживання в м. Фастові Київської області.

При вирішенні судом питання щодо місця проживання дитини відповідач не заперечувала проти визначення місця проживання її малолітньої дочки разом з батьком.

Оскільки відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини добровільно не надавала, хоча мала таку можливість, рішенням суду з неї було стягнуто аліменти на користь батька на утримання малолітньої дочки. Разом з тим аліменти відповідач сплачує нерегулярно, мала заборгованість за тривалий період, яку сплатила лише після винесення державним виконавцем постанов про обмеження її в певних правах, що вказує на перевагу власних інтересів відповідача над інтересами її дитини. При цьому значну суму заборгованості за аліментами відповідач сплатила одразу після винесення стосовно неї вказаних постанов державного виконавця, що фактично свідчить про її добрий матеріальний стан, але небажання утримувати свою дочку.

З вересня 2011 року позивач перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_21, дитина мешкає в повній сім'ї, де вона забезпечена всім необхідним для повноцінного виховання й відповідного вікового розвитку, отримує необхідну любов, увагу та підтримку, відчуває емоційний і психологічний комфорт. У родині склалися теплі, доброзичливі, люблячі взаємостосунки. При цьому своєю справжньою матір'ю дитина сприймає та вважає дружину позивача, ОСОБА_21, яка з півтора року замінила їй біологічну матір. Дівчинка любить її, має до неї емоційну близькість та особливу прив'язаність, сприймає її як надію та опору, задоволена станом спокою та захисту, визнає її як авторитетну й значиму людину, емоційно залежить від неї, ставиться до неї з повагою та ніжністю. ОСОБА_21, в свою чергу, має намір усиновити дитину. Натомість, своєї біологічної матері дитина взагалі не пам'ятає.

За наявності рішення виконкому від 20 квітня 2011 року № 201, яким було визначено порядок зустрічей матері з дитиною до 29 квітня 2012 року, відповідач не користувалась можливістю систематичних побачень і регулярного спілкування з дочкою, яке є неодмінним елементом належного (повноцінного)розвитку й виховання дитини, а відвідувала її вкрай рідко.

За матеріалами служби у справах дітей вихованням і забезпеченням дитини займається виключно батько та ОСОБА_21, участі матері у житті дитини не прослідковується, остання з дитиною не спілкується та її вихованням не займається, матеріально не утримує, життям, здоров'ям та успіхами не цікавиться, протягом двох років дитину не бачила взагалі.

Про відсутність участі відповідача в житті дитини також свідчать характеристики останньої із навчальних закладів і довідка лікаря-педіатра, який допитувався судом як свідок і підтвердив зазначені в його довідці обставини.

Разом з тим під час засідань комісії з питань захисту прав дитини відповідач лише зазначала про свій намір брати участь у вихованні дочки та обіцяла надати докази такої участі, однак у подальшому категорично відмовилась надавати навіть пояснення з приводу виконання або невиконання нею батьківських обов'язків стосовно своєї дочки.

Із наявних у справі доказів щодо участі відповідача у вихованні та утриманні дитини випливає, що фактично мати згадувала про дитину лише під час вирішення питання про позбавлення її батьківських прав, яке порушується позивачем вже втретє. Однак така періодична увага з боку матері до своєї дитини не свідчить про її дійсні наміри належними чином виконувати свої батьківські обов'язки. Натомість, тривалість такої поведінки відповідача щодо участі в житті дитини свідчить про те, що вона не бажає змінювати своє ставлення до дитини і в майбутньому для її належного виховання. Фактично всі дії відповідача спрямовані на захист своїх прав та інтересів як матері, а не на реалізацію своїх обов'язків матері стосовно дитини.

При цьому представниками служби у справах дітей з відповідачем неодноразово проводились профілактичні й роз'яснювальні бесіди з приводу необхідності належним чином виконувати свої батьківські обов'язки та можливих негативних наслідків у протилежному випадку, однак відповідач належних висновків для себе не зробила. Крім того, відповідач вже притягувалась судом до адміністративної відповідальності за невиконання нею батьківських обов'язків щодо виховання своєї дочки.

За таких обставин суд вважає, що відповідач свідомо нехтувала своїми батьківськими обов'язками по вихованню дитини та ухилялась від їх виконання.

При цьому відповідачем не надано суду безсумнівних і переконливих доказів на підтвердження факту наявності перешкод з боку позивача у вихованні дитини. Будучи достеменно обізнаною про своє право звернутись до органу опіки та піклування чи суду у разі наявності вказаних перешкод, відповідач такою можливістю не скористалась. Під час судового розгляду вказані доводи відповідача також не знайшли свого підтвердження, оскільки вони спростовуються зібраними в справі письмовими доказами, показаннями свідків і поясненнями представника органу опіки та піклування. Крім того, як свідчить лист з останнього місця роботи відповідача на даний час вона взагалі не має можливості зустрічатися з дитиною за її місцем мешкання.

Разом з тим суд не може погодитись з висновком органу опіки та піклування від 25 березня 2014 року № 51 про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки він є недостатньо обґрунтованим і мотивованим, так як не містить висновків про те, чи відповідає такий крайній захід інтересам дитини та яким чином позбавлення відповідача батьківських прав захистить інтереси дитини. Саме по собі посилання у зазначеному висновку на незвернення відповідача до виконавчого комітету з заявою про визначення порядку зустрічей матері з дитиною після спливу дії попереднього рішення виконкому про визначення такого порядку в достатній мірі не свідчить про невиконання матір'ю своїх батьківських обов'язків. При цьому суд бере до уваги, що відсутність у вказаному висновку даних, які об'єктивно характеризують особу відповідача, умови та спосіб її життя, є наслідком категоричної відмови останньої надати таку інформацію про себе. Також суд враховує доводи представника органу опіки та піклування про те, що питання про позбавлення відповідача батьківських прав порушується позивачем вже не вперше, тому всі обставини щодо участі обох батьків у житті дитини були предметом дуже тривалої, детальної та ретельної перевірки, за результатами якої органом опіки та піклування було прийнято саме таке рішення.

Оцінюючи особистість відповідача за наявними в матеріалах справи доказами, суд бере до уваги, що остання позитивно характеризувалась за місцем навчання, попередніми місцями роботи й попереднім місцем мешкання, станом на 2014 рік на обліку в психоневрологічному диспансері м. Кривого Рогу не перебувала та за медичною допомогою до цього закладу не зверталась, раніше притягувалась до адміністративної відповідальності.

Крім того, суд враховує поведінку відповідача під час судового розгляду, яка позов не визнала, однак протягом майже п'яти років розгляду справи не використовувала свої процесуальні права в повній мірі та не вжила всіх можливих заходів для належного захисту та збереження батьківських прав з метою максимального дотримання найважливіших інтересів дитини, зокрема щодо особистої участі в судовому процесі та надання пояснень з приводу обставин, які можуть бути відомі лише їй, обмежившись представництвом своїх інтересів через представника, який в судовому засіданні більшість суттєвих обставин справи пояснити не зміг. При цьому неодноразові вимоги суду про обов'язкову явку в судове засідання відповідач ігнорувала, свідомо зловживала своїми процесуальними правами та безпідставно затягувала розгляд справи, у зв'язку з чим судом було застосовано до неї захід процесуального примусу. Разом з тим на підставі заяви представника відповідача про забезпечення позову ухвалою суду, яка згодом була скасована ухвалою суду апеляційної інстанції, малолітню ОСОБА_8 певний час було обмежено в праві виїзду за кордон, у зв'язку з чим позивач разом з дитиною були позбавлені можливості оздоровитися під час весняних канікул в Єгипті, куди була заздалегідь запланована поїздка й придбані туристичні путівки.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідач не надала суду належних і допустимих доказів на підтвердження того, що відмова в задоволенні позову про позбавлення її батьківських прав відносно малолітньої дочки буде відповідати якнайкращим інтересам дитини, у зв'язку з чим не виконала свій процесуальний обов'язок щодо доведення тих обставин, на які вона посилалась як на підставу своїх заперечень проти позову.

З огляду на наведене суд дійшов висновку, що в цій справі наявні виключні обставини, за яких відповідач може бути позбавлена батьківських прав і це не буде суперечити Конвенції про права дитини, оскільки в даному випадку судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття такого рішення.

За відсутності клопотання сторін про з'ясування думки дитини щодо вирішення даного спору між батьками відповідно до положень ст. 171 Сімейного кодексу України відповідна думка дитини судом не вислуховувалась.

Таким чином, з урахуванням якнайкращих інтересів дитини, захисту її прав, психологічного стану та емоційного здоров'я, взявши до уваги права та інтереси обох батьків, з метою забезпечення пріоритету сімейного виховання дитини й недопущення порушення вже сталих родинних стосунків, що склались між дитиною та дружиною її батька, ОСОБА_21, яку дитина вважає своєю справжньою матір'ю, а остання фактично всиновила дитину, з огляду на тривалу байдужість відповідача як біологічної матері до своєї дитини, безрезультатність попередньо вжитих до неї заходів для заохочення виконувати свої батьківські обов'язки належним чином і безперспективність зміни її поведінки в кращий бік у майбутньому, суд вважає за можливе застосувати до неї такий крайній захід.

Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкоджати цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції (пункт 49 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» та пункт 47 рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»).

Тобто вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у її право на повагу до свого сімейного життя, яке у свою чергу не є абсолютним.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики ЄСПЛ» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

В силу статті 9 Конституції України Конвенція є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі права, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов'язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-IV, стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року).

Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»).

Одним з фундаментальних принципів демократичного суспільства є законність, на яку посилається преамбула до Конвенції. Законність передбачає, серед іншого, що втручання з боку виконавчої влади в права осіб повинне бути предметом ефективного контролю. Цей контроль звичайно здійснюється судовою владою (принаймні, як останньої інстанції), оскільки судовий контроль надає найкращі гарантії незалежності, неупередженості і належної процедури (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 грудня 2018 року у справі № 242/3456/17).

З огляду на наведене суд дійшов висновку, що за встановлених у судовому засіданні обставин позбавлення ОСОБА_6 батьківських прав буде здійснено згідно із законом (пункт 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України) і таке втручання в даному випадку буде виправданим та пропорційним, оскільки здійснюється для захисту емоційного здоров'я та моралі малолітньої дитини, тобто відповідає цілям, зазначеним у пункті 2 статті 8 Конвенції.

Ураховуючи все вищенаведене, суд вважає за необхідне позов ОСОБА_2 задовольнити та позбавити ОСОБА_6 батьківських прав відносно малолітньої дочки, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 243 грн 60 коп.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, Конвенцією про права дитини, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 7, 141, 150, 155, 164, 165 Сімейного кодексу України, Законом України «Про охорону дитинства», ст. ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_6, третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Саксаганської районної у місті Кривому Розі Дніпропетровської області ради, про позбавлення батьківських прав задовольнити.

Позбавити ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженку м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_9, батьківських прав відносно малолітньої дочки, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 243 грн 60 коп.

Копію рішення після набрання ним законної сили направити Саксаганському районному у місті Кривому Розі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України подається до Дніпровського апеляційного суду через Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

- позивач: ОСОБА_2, місце проживання: АДРЕСА_10, РНОКПП НОМЕР_1;

- відповідач: ОСОБА_6, місце проживання: АДРЕСА_11, РНОКПП НОМЕР_2;

- третя особа: виконавчий комітет Саксаганської районної у місті Кривому Розі Дніпропетровської області ради, місцезнаходження: 50000, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Володимира Великого, буд. № 32, .

Повне рішення суду складено 12 лютого 2019 року.

Суддя М.В. Бутенко