Провадження № 22-ц/810/499/19
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

18 вересня 2019 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Луганського апеляційного суду:

головуючого судді Дронської І.О.,

суддів Єрмакова Ю.В., Карташова О.Ю.,

за участю секретаря Перишкіна Т.М.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

представники позивача ОСОБА_2 ,

відповідач Приватне акціонерне товариство «Сєвєродонецьке об`єднання Азот»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження

апеляційні скарги ОСОБА_1 та Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 14 травня 2019 року, ухвалене 14.05.2019 року у складі судді Посохова І.С. в м.Сєвєродонецьку

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» про скасування наказу та відшкодування моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що працює слюсарем-інструментальником цеху «НОПС» 6 розряду ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот». У травні 2018 позивач отримав щорічну основну та додаткову відпустку у відповідності до вимог п. 22 ст. 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та під час перебування у відпустці з 30.05.2018 року по 20.06.2018 року він знаходився на лікарняному. 27.06.2018 року позивач вийшов на роботу та передав відповідачу листок непрацездатності за № 024586, однак відповідач, хибно вважаючи, що має місце прогул, видав наказ № 507 від 12.07.2018 року про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани. Позивач вважає, що зазначений наказ суперечить нормам чинного законодавства, оскільки щорічну додаткову відпустку він отримує у відповідності до п. 22 ст. 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», державою гарантовано використання чергової відпустки у зручний для них час, а також отримання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 робочих днів на рік і така додаткова відпустка мала бути перенесена на дні непрацездатності з 30.05.2018 по 20.06.2018 і закінчитися 27.06.2018 - днем коли позивач вийшов на роботу та приступив до виконання своїх трудових обов`язків.

Також позивач вважає, що притягнення до дисциплінарної відповідальності відбулося без отримання від виборного органу профспілкового комітету ППО НПГУ робітників «Сєвєродонецького об`єднання Азот» попередньої згоди на притягнення його до дисциплінарної відповідальності, а також попередньої згоди виборного органу профспілкового комітету ППО НПГУ робітників Сєвєродонецького об`єднання «Азот», оскільки позивач є членом профспілки та був обраний до складу профспілкового комітету. Відповідач взагалі за такою згодою не звертався, що, як вважає позивач, є прямим порушенням вимог ст. 252 КЗпП України і підставою для скасування наказу № 507 від 12.07.2018 року.

Крім того, позивач вважає, що вказані дії з боку відповідача, які є порушенням його законних трудових прав, завдали йому моральних страждань та нанесли моральну шкоду, яку він оцінює у 134028,00 грн.

Просив суд скасувати наказ № 507 від 12.07.2018 року ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот», як такий, що не відповідає вимогам ст. 252 КЗпП України; стягнути з ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» 134 028,00 грн у якості відшкодування завданої моральної шкоди та покласти на відповідача судові витрати.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 14 травня 2019 року позов ОСОБА_1 до ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» про скасування наказу № 507 від 12.07.2018 року та відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Скасовано наказ голови правління ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» ОСОБА_3 Л.С. № 507 від 12.07.2018 року «Про накладення дисциплінарного стягнення».

Стягнуто з ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у сумі 3000 грн.

Стягнуто з ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» на користь держави судовий збір у сумі 734,82 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції як позивачем так і відповідачем подано апеляційні скарги, в яких: позивач ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог про відшкодування розміру моральної шкоди і ухвалити нове рішення у цій частині, а саме стягнути з ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» 134 028,00 грн у якості відшкодування завданої скаржнику моральної шкоди; відповідач ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що суд першої інстанції, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди послався на вимоги розумності і справедливості, а тому моральна шкода була оцінена у 3000 грн, між тим, згідно п.9 Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Скаржник вважає, що оцінка моральної шкоди заподіяної ОСОБА_1 з боку відповідача визначається у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати у відповідності до параграфу 8 Компенсація моральної шкоди при порушення трудових прав громадян «Методики встановлення заподіяння моральної шкоди та метод оцінки розміру компенсації спричинених страждань», яка включена за №176 до науково-технічної та довідкової літератури що використовується при проведенні психологічної експертизи, введення якого передбачено в наказі Міністерства юстиції України від 30.07.2010 №1722/5. Враховуючи, що мінімальна заробітна плата в Україні за 2018 рік складає 3723 грн. розмір компенсації моральної шкоди, заподіяної позивачу складає 134 028,00 грн. Рішення суду першої інстанції не містить жодної підстави вважати зазначений розрахунок не обґрунтованим. Рішення ухвалене з неправильним застосуванням п.9 вищезазначеної постанови Верховного Суду України та вищезазначеної Методики, оскільки розмір моральної шкоди визначався судом не у кратному співвідношенню з мінімальною заробітною платою, що є підставою для скасування і ухвалення нового рішення у справі.

Апеляційна скарга ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» мотивовано тим, що суд першої інстанції не прийняв до уваги те, що позивач ОСОБА_1 перебував у додатковій відпустці, що надається на підставі ст.ст. 20, 21 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка, відповідно до ст.4 Закону України «Про відпустки» не відноситься до щорічної відпустки, до якої за законом відносяться: основна відпустка; додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці; додаткова відпустка за особливий характер праці; інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Додаткова відпустка, що надається відповідно до ст.ст. 20, 21 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначена у цьому Законі як пільга та компенсація чорнобильцям і це відрізняє її від щорічних відпусток, які надаються усім працівникам за умови роботи упродовж певного часу. Така відпустка належить до інших видів відпусток, установлених законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором (ч.2 ст.4 Закону України «Про відпустки). Отже, як вважає скаржник, на додаткову відпустку чорнобильцям 1 і 2 категорії, яка надана їм згідно п.22 ст.20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не поширюється право щодо перенесення або продовження щорічної відпустки, згідно зі ст.11. Закону України «Про відпустки».

Така ж правова позиція викладена у листі Міністерства соціальної політики України від 17.11.2006 року № 415/13/116-06. Зокрема, у вказаному листі зазначено, що «Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не зазначено, що додаткові відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 робочих (16 календарних) днів на рік, які надаються особам віднесеним до категорій 1 та 2, належать до виду щорічних відпусток, а тому на них не може бути поширене право на виплату компенсації, передбачене ст.24 Закону України «Про відпустки», а також порядок надання щорічної відпустки, право на перенесення та поділ щорічної відпустки на частини, відповідно до ст.ст.11-12 цього Закону.

Відповідач вважає, що незаконне продовження відпустки ОСОБА_1 , який є особою, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, на кількість днів хвороби, яка настала в період находження в додатковій відпустці, що надавалась йому на підставі п.22 ст.20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», є прогулом без поважних причин, отже у відповідача були всі законні підстави для видання наказу щодо притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.

Щодо відсутності відповідної згоди виборного профспілкового органу, членом якого є позивач, то у трудовому законодавстві діють правові норми, які дозволяють суду вирішити подібні правовідносини відповідно до ч.9 ст.43 КЗпП України, а також роз`яснень п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.07.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», відповідно до яких встановивши, що звільнення працівника проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до профспілкового органу, суд зупиняє провадження по справі, запитує згоду профспілкового органу і після одержання або відмови профспілкового органу в дачі згоди на звільнення працівника розглядає спір по суті. Скаржник вважає, що суд першої інстанції повинен був зупинити провадження до отримання згоди первинної профспілкової організації на притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та притягнення до дисциплінарного стягнення у вигляді догани, надалі розглядати спір та відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог.

Сторони, а також представник позивача ОСОБА_4 , яких було повідомлено належним чином про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили, заяв щодо відкладення розгляду справи на адресу апеляційного суду від останніх не надійшло.

Справу розглянуто на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України без участі зазначених осіб за участю представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 .

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 пояснив, що позивач ОСОБА_1 на час притягнення до дисциплінарної відповідальності був членом профспілкового комітету ППО НПГУ робітників «Сєвєродонецького об`єднання Азот», а також входив до складу комітету зазначеної профспілки, до якої, на теперішній час входить 5 осіб. Згоди на притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 відповідач не мав, за такою згодою до профспілки не звертався, що є грубим порушенням. Вважає, що на теперішній час підстави для такого звернення відсутні, а тому відповідач у апеляційній скарзі безпідставно зазначив про необхідність таких дій з боку суду.

Статтею 41 Закону № 1045 передбачено гарантії для працівників підприємств, установ, організацій, обраних до профспілкових органів. Так, зміна умов трудового договору, оплати праці, притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників, які є членами виборних профспілкових органів, допускається лише за попередньою згодою виборного органу, членами якого вони є.

Відповідно до частини 9 ст. 43 КЗпП України якщо розірвання трудового договору з працівником проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника), суд зупиняє провадження по справі, запитує згоду виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) і після її одержання або відмови виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) в дачі згоди на звільнення працівника (частина перша цієї статті) розглядає спір по суті.

Враховуючи зазначені норми матеріального права, апеляційний суд вважає за необхідне запитати згоду виборного органу первинної профспілкової організації НПГУ робітників «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» на притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани слюсаря-інструментальника цеху «НОПС» 6 розряду за дисциплінарні порушення, зазначені в наказі голови правління ПАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» від 12.07.2018 року №507 «Про накладення дисциплінарного стягнення».

Керуючись ст.381 ЦПК України, ст. 43 КЗпП України Луганський апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Запитати згоду виборного органу первинної профспілкової організації НПГУ робітників «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» на притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани слюсаря-інструментальника цеху «НОПС» 6 розряду за дисциплінарні порушення, зазначені в наказі голови правління ПАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» від 12.07.2018 року №507 «Про накладення дисциплінарного стягнення».

Згоду або відмову виборного органу первинної профспілкової організації НПГУ робітників «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» надати до Луганського апеляційного суду у строк до 03 жовтня 2019 року.

Провадження у справі на час вирішення питання щодо надання згоди зупинити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повну ухвалу складено 20.09.2019 року.

Головуючий І.О. Дронська

Судді Ю.В. Єрмаков

О.Ю. Карташов