Справа № 297/3225/16-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

11 вересня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Готри Т.Ю.,

суддів Джуги С.Д., Куштана Б.П.,

з участю секретаря судових засідань Чучки Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів Берегівська державна нотаріальна контора, про визнання свідоцтв про право на спадщину недійсними, за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Берегівського районного суду від 30 листопада 2017 року, ухвалене суддею Гал Л.Л.,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2016 року ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_5 , третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів Берегівська державна нотаріальна контора, про визнання свідоцтв про право на спадщину недійсними.

Позовна заява мотивована тим, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 , який заповіту не залишав, відкрилася спадщина, до складу якої входив житловий будинок АДРЕСА_1 , який належав спадкодавцю на праві власності на підставі свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 29 квітня 1987 року.

Згідно зі статтею 529 ЦК УРСР (тут і надалі, що діяв на час відкриття спадщини) спадкоємцями за законом були п`ятеро дітей померлого: дочка - ОСОБА_1 та сини : ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_1 , які спадщину прийняли, оскільки вступили у фактичне управління та володіння спадковим майном, тому і не зверталися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Також зазначали, що дружина ОСОБА_7 - ОСОБА_12 померла раніше за нього - ІНФОРМАЦІЯ_8.

На даний час з п`яти спадкоємців залишилось в живих двоє : ОСОБА_1 та ОСОБА_6

Спадкоємцями ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , є його дружина - ОСОБА_3 та син - ОСОБА_4 , оскільки проживали разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та не подавали заяв про відмову від спадщини.

Зазначали, що ОСОБА_5 та ОСОБА_13 , які є дочками померлого ОСОБА_9 , спадщини не прийняли, оскільки не проживали із спадкодавцем на час відкриття спадщини, із заявою про прийняття спадщини у передбачений законом шестимісячний строк до нотаріуса не звертались.

При цьому, ОСОБА_10 та ОСОБА_1 залишили заповіт, яким усе своє майно заповідали ОСОБА_5 .

Вважали, що спадкові права на майно покійного ОСОБА_7 у різних частинах мають: ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Проте 25 серпня 2016 року ОСОБА_5 оформила спірний житловий будинок у спадщину на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_10 , виданим Берегівською державною нотаріальною конторою Закарпатської області, оскільки ОСОБА_10 отримав у спадщину спірний будинок як єдиний спадкоємець після смерті ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 23 березня 1998 року, виданого Берегівською державною нотаріальною конторою Закарпатської області. Свідоцтво про право на спадщину від 23 березня 1998 року на ім`я ОСОБА_10 видане з порушенням вимог статей 548, 549, 553, 560-562 ЦК УРСР, оскільки у заяві ОСОБА_10 про прийняття спадщини були зазначені й інші спадкоємці, які відмови від прийняття спадщини не подавали, і свідоцтво нотаріусом видане до спливу шести місяців з дня відкриття спадщини, а тому є незаконним. Видані ОСОБА_10 та ОСОБА_5 свідоцтва про право на спадщини позбавили їх спадкових прав на житловий будинок по АДРЕСА_1 після померлого ОСОБА_7

Зазначали, що про порушення своїх прав дізналися у вересні 2016 року, коли ОСОБА_5 повідомила їх, що вона є одноосібним власником будинку по АДРЕСА_1 .

Посилаючись на наведене, позивачі просили суд визнати недійсними: свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 23 березня 1998 року Берегівською державною нотаріальною конторою Закарпатської області за реєстром № 2-1278 на ім`я ОСОБА_10 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 ; свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 25 серпня 2016 року Берегівською державного нотаріальною конторою Закарпатської області за реєстром № 1-5158 на ім`я ОСОБА_5 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_10 .

Рішенням Берегівського районного суду Закарпатської області від 30 листопада 2017 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 задоволено.

Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину, видане 23 березня 1998 року Берегівською державною нотаріальною конторою Закарпатської області за реєстром № 2-1278 на ім`я ОСОБА_10 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 , та свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 25 серпня 2016 року Берегівською державною нотаріальною конторою Закарпатської області за реєстром № 1-5158 на ім`я ОСОБА_5 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_10 . Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постановою апеляційного суду Закарпатської області від 3 травня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено, рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 30 листопада 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у позові ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постановою Верховного Суду від 28 листопада 2018 року постанову апеляційного суду Закарпатської області від 3 травня 2018 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просила скасувати рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 30 листопада 2017 року, як постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, і ухвалити нове рішення, яким у позові ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 відмовити. Вказувала на те, що після смерті ОСОБА_7 один із його синів ОСОБА_10 звернувся до нотаріуса і отримав у спадщину земельні паї та будинок за адресою : АДРЕСА_1 . Інший син ОСОБА_1 також проживав разом з ОСОБА_7 , однак ІНФОРМАЦІЯ_4 помер. Інші спадкоємці не зверталися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини за померлим ОСОБА_7 , а тому є такими, що не прийняли спадщину. Отже єдиними спадкоємцями майна померлого ОСОБА_7 є його сини ОСОБА_10 та ОСОБА_1 , які спадщину у встановлений законом строк прийняли.

До початку розгляду зазначеної цивільної справи Закарпатським апеляційним судом - позивач ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , що стверджується актовим записом про смерть №222 від 14 липня 2018 року, виданим Берегівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області (т.2 а.с.100).

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 10 липня 2019 року до участі в даній справі залучено правонаступника позивача ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , його дочку ОСОБА_2 .

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта ОСОБА_5 та її представника ОСОБА_15 , які апеляційну скаргу підтримали, представника позивачів ОСОБА_3 і ОСОБА_4 адвоката Шалапаюк В.Д., який апеляційну скаргу не визнав, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з п. 9 Перехідних положень ЦПК України (тут і надалі в редакції чинній з 15 грудня 2017 року) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що спірне свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 23.03.1998 року ОСОБА_10 , та свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 25.08.2016 року ОСОБА_5 , були видані з порушенням вимог закону і такі порушують права позивачів щодо спадкового майна після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому дійшов висновку про визнання їх недійсними.

Проте, колегія суддів із висновками суду першої інстанції погодитись не може, оскільки таких суд дійшов з порушенням норм матеріального і процесуального права з огляду на наступне.

Судом установлено, що згідно із свідоцтвом про право особистої власності на домоволодіння від 29.04.1987 року, виданого виконавчим комітетом Берегівської міської ради, домоволодіння, яке розташоване по АДРЕСА_1 в цілому належало ОСОБА_7 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер, після смерті якого відкрилася спадщина за законом, оскільки за життя ОСОБА_7 заповіту не складав.

Згідно з частиною першою статті 529 ЦК УРСР, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Тобто у першу чергу право на спадкування за законом одержали діти ОСОБА_7 : дочка - ОСОБА_1 та сини: ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 і ОСОБА_1 .

Відповідно до ст.548 ЦК України (в редакції 1963 року чинній на час відкриття і прийняття спадщини), для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Дії, що свідчать про прийняття спадщини врегульовані нормами ст.549 ЦК України (1963 року), згідно якої визнається, що спадкоємець прийняв спадщину :

1)якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2)якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

23 березня 1998 року син ОСОБА_7 - ОСОБА_10 звернувся до Берегівської державної нотаріальної контори Закарпатської області із заявою про прийняття спадщини, а саме - земельної частки (паю) у колективному сільськогосподарському підприємстві «Верке» у с. Яноші Берегівського району Закарпатської області, розміром 1,7 га. При цьому зазначив, що іншими спадкоємцями ОСОБА_7 є : ОСОБА_9 , ОСОБА_6 та ОСОБА_1

23 березня 1998 року Берегівською державною нотаріальною конторою Закарпатської області ОСОБА_10 було видано свідоцтво про право на спадщину № 2-1278, а саме - земельної частки (паю) у колективному сільськогосподарському підприємстві «Верке» у с. Яноші Берегівського району Закарпатської області, розміром 1,7 га, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 (а.с. 124 т. 1).

Інші спадкоємці ОСОБА_7 із заявою про прийняття спадщини не звертались.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25 серпня 2016 року за реєстром № 1-5158, виданого Берегівською державною нотаріальною конторою Закарпатської області, спадкоємцем майна ОСОБА_10 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме - житлового будинку по АДРЕСА_1 , є ОСОБА_5 (а.с. 80, т. 1).

Згідно зі статтею 561 ЦК УРСР свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини.

При спадкоємстві як за законом, так і за заповітом свідоцтво може бути видане і раніше закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, якщо в державній нотаріальній конторі є дані про те, що, крім осіб, що заявили про видачу свідоцтва, інших спадкоємців немає.

Спірне свідоцтво про право на спадщину за законом від 23 березня 1998 року було видано ОСОБА_10 до спливу шестимісячного строку з дня відкриття спадщини, передбаченого статтею 561 ЦК УРСР, та за наявності інших спадкоємців, про яких він повідомив у заяві про прийняття спадщини, а тому суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що зазначене свідоцтво ОСОБА_10 було видане з порушенням вимог закону.

Разом з цим, суд першої інстанції помилково вважав, що спадщину після смерті ОСОБА_6 прийняли усі його діти, а саме : дочка - ОСОБА_1 та сини: ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 і ОСОБА_1 .

Так, матеріалами справи установлено, що після смерті ОСОБА_7 спадщину у встановлений законом строк прийняли його сини : - ОСОБА_10 , який подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини та проживав у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , і ОСОБА_1 , який також проживав у спадковому будинку після смерті батька ОСОБА_7 , що сторонами не оспрорюється, і відповідно вступив в управління спадковим майном.

Щодо інших дітей ОСОБА_7 , а саме дочки ОСОБА_1 та синів ОСОБА_6 і ОСОБА_9 , то такі спадщину у встановлений законом строк не прийняли, оскільки вони не подавали державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини і не вчиняли дій, які б свідчили про те, що вони фактично вступили в управління або володіння спадковим майном, а саме житловим будинком АДРЕСА_1 . Матеріали справи таких доказів не містять.

Згідно копії паспорта ОСОБА_1 , то вона на час відкриття спадщини після смерті батька ОСОБА_7 , була зареєстрована за адресою : АДРЕСА_2 з 24.12.1965, і за цією адресою проживала (т.1 а.с.22).

Син ОСОБА_6 , згідно копії паспорта був зареєстрований за адресою : АДРЕСА_3 , з 25.03.1982 року, за якою і проживав (т.1 а.с.23), а син ОСОБА_9 за адресою : АДРЕСА_1 , за якою зареєстровані і його дружина ОСОБА_3 (позивач) з 27.01.1982 року та його син ОСОБА_4 (позивач) з 30.11.1995 року (т.1 а.с.24-25).

Таким чином, єдиними спадкоємцями майна померлого ОСОБА_7 були його сини - ОСОБА_10 та ОСОБА_1 .

Встановлено, що ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_10 - 23 січня 2016 року. ОСОБА_1 - 15 березня 2016 року, що стверджується свідоцтвами про смерть.

Оскільки матеріали справи не містять доказів, що після смерті ОСОБА_7 його син ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , вчиняв дії, які б свідчили про вступ в управління та володіння спадковим майном та прийняв спадщину, а тому його дружина ОСОБА_3 і син ОСОБА_4 (позивачі) не є спадкоємцями щодо спірного майна.

Пояснення свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 - сусідів, які проживають по АДРЕСА_1 , надані суду першої інстанції про те, що дійсно у 1998 році після смерті ОСОБА_7 . позивачі ОСОБА_1 .. ОСОБА_6 та померлі на даний час ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_1 прийняли спадщину, так як сини ОСОБА_9 та ОСОБА_1 на час смерті проживали із батьком спадкодавцем, зловживали спиртними напоями, а інші двоє синів ОСОБА_6 і ОСОБА_10 та дочка ОСОБА_1 обробляли земельну ділянку, допомагали братам по господарству, ремонтували підвал, разом несли витрати по похованню батька, то колегія суддів не приймає до уваги, оскільки допомога у веденні господарства позивачами своїм братам не може свідчити про прийняття ними спадщини за ОСОБА_7 .

Виходячи із доказів, які надані сторонами і містяться в матеріалах справи, колегія суддів вважає, що єдиними спадкоємцями за померлим ОСОБА_7 , які вступили в управління спадковим майном та прийняли спадщину, є ОСОБА_1 та ОСОБА_10 , які на свій розсуд розпорядилися своїм майном і заповідали його ОСОБА_5 , а тому підстави для визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Берегівською нотаріальною конторою 25 серпня 2016 року за реєстровим №1-5158 на ім`я ОСОБА_5 , після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_10 , відсутні.

Встановлено, що хоча спірне свідоцтво про право на спадщину за законом, яке видане Берегівською державною нотаріальною конторою 23.03.1998 року за реєстром №2-1278 на ім`я ОСОБА_10 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 , і було видане з порушенням вимог закону (ст.561 ЦК УРСР 1963 року - до спливу шести місяців з дня відкриття спадщини), але прав позивачів не порушує, що стверджується вище наведеними обставинами, а тому відсутні передбачені законом підстави для визнання його недійсним.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції, відповідно до ст.376 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, яким у позові ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і ОСОБА_4 слід відмовити за наведених вище обставин.

Судовий збір, відповідно до ст.141 ЦПК України, сплачений ОСОБА_21 за подачу апеляційної скарги в розмірі 1 515,80 грн. підлягає стягненню на її користь з позивачів.

Керуючись статтями 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - задовольнити.

Рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 30 листопада 2017 року - скасувати.

У позові ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів Берегівська державна нотаріальна контора, про визнання свідоцтв про право на спадщину недійсними - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 і ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 судові витрати в розмірі 757,90 гривень з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду на протязі тридцяти днів з дня складання повного судового рушення.

Повне судове рішення складено 20 вересня 2019 року.

Суддя-доповідач :

Судді :