Номер провадження: 22-ц/813/3806/19
Головуючий у першій інстанції Маркарова С.В.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.09.2019 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 521/12034/18

Одеській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

учасники справи:

- позивач Зелинський ОСОБА_1 ,

- відповідачі 1) ОСОБА_2 , 2) Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Хрещатик»,

- третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 ,

розглянувши у передбаченому ст. 369 ЦПК України порядку цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , публічного акціонерного товариства комерційного банку «Хрещатик», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 , про визнання договору факторингу недійсним, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Малиновського районного суду міста Одеси, постановлену у складі судді Маркарової С.В. 18 вересня 2018 року, про передачу справи з одного суду до іншого,

встановив:

У липні 2018 р. звернувся до суду з вищенаведеним позовом, в якому просить: 1) визнати договір №13505 від 24.04.2018 р., укладений між ПАТ КБ «Хрещатик» та ОСОБА_2 про відступлення прав вимоги недійсним, без застосування наслідків недійсності правочину; 2) визнати недійсним договір від 24.04.2018 р. про відступлення прав вимоги за іпотечним договором, посвідчений 01.08.2007 р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пилипенко Н.А., який зареєстрований в реєстрі за №3056, укладений між ПАТ КБ «Хрещатик» та ОСОБА_2 , без застосування наслідків недійсності правочину.

ОСОБА_5 І ОСОБА_6 Г ОСОБА_6 обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що 24 липня 2007 р. між ОСОБА_4 та ПАТ КБ «Хрещатик» був укладений кредитний договір №541. В забезпечення виконання кредитного договору між позивачем та ПАТ КБ «Хрещатик» було укладено іпотечний договір, відповідно до якого предметом іпотеки є: квартира АДРЕСА_1 , загальною площею - 32,5 кв. м., яка належить ОСОБА_3 на праві власності. 24.04.2018 р. між ПАТ КБ «Хрещатик» та ОСОБА_2 було укладено договір відступлення прав вимоги №13505, згідно якого ПАТ КБ «Хрещатик» відступив шляхом продажу ОСОБА_2 права вимоги за кредитним договором №541 від 24.07.2007 р. та за іпотечним договором №3056.

04.05.2018 р. на адресу ОСОБА_3 надійшла вимога від ОСОБА_2 про усунення порушень позивачем умов кредитного договору №541. Позивач вважає дані договори незаконними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки новий кредитор за кредитним договором ніяким чином не повідомив позивача про заміну кредитора (а. с. 3 11).

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 18 вересня 2018 р. зазначену позовну заяву було передано за встановленою судом підсудністю до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області.

Ухвала суду мотивована тим, що відповідно до довідки Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області від 16.08.2018 року зареєстрованим місцем проживання відповідача ОСОБА_2 є АДРЕСА_2 (а. с. 44 45).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати. Справу направити до Малиновського районного суду м. Одеси для продовження розгляду.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ухвала суду є незаконною, необґрунтованою, постановленою з порушенням норм процесуального законодавства.

Апелянт вказує, що судом першої інстанції порушено вимоги ст. 30 ЦПК України, якою передбачено, що позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Тобто, в даному випадку на думку апелянта підсудність даної справи відноситься до Малиновського районного суду м. Одеси, оскільки іпотечне майно знаходиться у Малиновському районі м. Одеси.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зокрема, щодо передачі справи на розгляд іншого суду, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні судового рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим в установленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Разом з тим, згідно ч. 1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати недійсними договори про відступлення прав вимоги від 24.04.2018 року, укладені між ПАТ КБ «Хрещатик» та ОСОБА_2 ..

Згідно вимоги ОСОБА_2 24.04.2018 року був укладений договір №13505 про відступлення прав вимоги (договір факторингу), згідно якого ПАТ КБ «Хрещатик» відступив шляхом продажу ОСОБА_2 належні йому право вимоги за кредитним договором №541 від 24.07.2007 року. Також, 24.04.2018 року між ПАТ КБ «Хрещатик» та ОСОБА_2 був укладений договір про відступлення прав вимоги за іпотечним договором, посвідченим 01.08.2007 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пилипенко Н.А., який зареєстровано в реєстрі за №3056, згідно умов якого, банк відступив ОСОБА_2 право вимоги до іпотекодавця за іпотечним договором.

Враховуючи вищенаведене та те, що предметом вищенаведеного іпотечного договору є квартира, яка розташована в Малиновському районі АДРЕСА_3 ), доводи апеляційної скарги про те, що в даній справі під час визначення підсудності необхідно керуватися саме ч. 1 ст. 30 ЦПК України (виключна підсудність) є обґрунтованими.

Крім того, постановою від 26.11.2018 р. у справі № 522/22254/17 Верховним судом викладено позицію, що у разі конкуренції правил підсудності (щодо позовних вимоги, на одну з яких поширюється дія правила про виключну підсудність) мають застосовуватися правила виключної підсудності. Позови про визнання правочину з нерухомістю недійсним також підлягають розгляду за правилами виключної підсудності. Відповідно правочин про внесення змін до іпотечного договору, так само як й сам договір, є правочином, укладеним щодо нерухомого майна, а отже, спори, що виникають з приводу визнання його недійсним, підлягають вирішенню судом за правилами виключної підсудності.

Частиною 2 ст. 377 ЦПК України перебачено, що порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19 22 цього Кодексу, обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

З огляду на вищевикладені норми права, враховуючи вищенаведену правову позицію Верховного суду, апеляційна скарга є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374, п. п. 1, 4 ст. 379 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, у випадку постановлення ухвали при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

На підставі вищевикладеного, колегія судів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для вирішення питання щодо відкриття провадження по справі, порушенні норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню з направленням матеріалів справи до суду першої інстанції (Малиновського районного суду м. Одеси) для продовження розгляду справи зі стадії вирішення питання щодо відкриття провадження по справі.

Керуючись ст. ст. 30, 368, 371, 374, 379, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, Одеський

апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Малиновського районного суду міста Одеси від 18 вересня 2018 року про передачу справи з одного суду до іншого - скасувати.

Справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе