Постанова

Іменем України

11 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 161/3136/17

провадження № 61-32806св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - Департамент соціальної політики Луцької міської ради,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 серпня 2017 року у складі судді Подзірова А. О. та рішення Апеляційного суду Волинської області від 30 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Федонюк С. Ю., Грушицького А. І., Русинчука М. М. та касаційну скаргу Департаменту соціальної політики Луцької міської ради на зазначене судове рішення Апеляційного суду Волинської області,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В лютому 2017 року Департамент соціальної політики Луцької міської ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про повернення надміру виплачених коштів.

Позов мотивував тим, що ОСОБА_1 була надана субсидія для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг за період з січня 2007 року по червень 2009 року, з листопада 2009 року по квітень 2010 року, з листопада 2010 року по квітень 2011 року, з жовтня 2011 року по січень 2012 року, з березня 2012 року по квітень 2012 року та з листопада 2012 року по квітень 2013 року.

В результаті проведеної позивачем перевірки даних, наданих заявником, встановлено, що відповідачкою подана не повна інформація про майновий стан, а саме: не задекларовано будинок загальною площею 70,6 кв м, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належить їй згідно із свідоцтвом про право власності від 23 грудня 2005 року, що призвело до надмірної виплати їй бюджетних коштів у вигляді житлової субсидії на суму 5 594,33 грн.

Ураховуючи наведене, Департамент соціальної політики Луцької міської ради просив суд стягнути з відповідачки суму надміру виплаченої субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг у сумі 5 594,33 грн за вказані періоди.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 серпня 2017 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Департаменту соціальної політики Луцької міської ради - 5 594,33 грн надміру виплачених коштів за призначеними житловими субсидіями.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 при зверненнях із заявами про призначення субсидій подала недостовірну інформацію про майновий стан, зокрема, в декларації про доходи та майновий стан осіб не задекларувала наявність у її володінні житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 .

Районний суд вважав, що не надавши достовірної інформації про майновий стан сім`ї, ОСОБА_1 надмірно виплачено кошти у вигляді житлових субсидій, які повинні бути повернуті до державного бюджету.

Районний суд застосував статтю 1212 ЦК України, де передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Також суд першої інстанції посилався на абзац 7 пункту 20 Положення про порядок призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21жовтня 1995 року № 848, у якому зазначено, що сума субсидії перерахованої (виплаченої) надміру внаслідок свідомого подання громадянином документів з недостовірними відомостями, повертаються ним за вимогою органу, що призначив субсидію.

Щодо пропуску позивачем строку позовної давності, районний суд вказав, що позивач довідався про порушення свого права з боку відповідача 10 червня 2014 року, коли склав акт № 220 про результати проведеної перевірки правильності та повноти інформації, що надається заявником для призначення державних соціальних допомог, до суду позивач звернувся 24 лютого 2017 року, тобто в межах трирічного строку загальної позовної давності, який передбачений статтею 257 ЦК України.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Волинської області від 30 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 серпня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення.

Позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Департаменту соціальної політики Луцької міської ради 986,19 грн надміру виплачених коштів за призначеними житловими субсидіями.

В решті позовних вимог відмовлено.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що колегія суддів погодилася з висновками суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 була надмірно виплачена субсидія для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг у сумі 5 594,33 грн за період з 2007 року по 2013 рік, що підтверджується відповідним розрахунком. Проте, колегія суддів вважала, що надмірно виплачена субсидія за період з лютого 2007 року по вересень 2011 року не підлягає стягненню, оскільки такі вимоги пред'явлені з пропуском позовної давності.

Суд зазначив, що з вересня 2014 року перебіг позовної давності перервався, однак не до всіх вимог про стягнення щомісячно нарахованих виплат, а тільки до тих, позовна давність по яких не спливла до вересня 2014 року. Тобто, за вимогами про повернення надміру виплачених сум субсидій за період з січня 2007 року по квітень 2011 року, які виходять за межі трьохрічного строку позовної давності, переривання перебігу позовної давності не застосовується, оскільки не можна перервати те, що фактично вже скінчилося.

Отже, сума, про стягнення якої в межах позовної давності, тобто за період з жовтня 2011 року по квітень 2013 року, позивався Департамент соціальної політики Луцької міської ради, підлягає стягненню з відповідача, а саме: надмірно виплачена субсидія в сумі 986 грн19 коп.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову або закрити провадження у справі.

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Департамент соціальної політики Луцької міської ради, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення Апеляційного суду Волинської області від 30 жовтня 2017 року скасувати, рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 серпня 2017 року залишити в силі.

Аргументи учасників справи

Доводи осіб, які подали касаційні скарги

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.

Заявник зазначає, що судами попередніх інстанцій до спірних правовідносин неправильно застосували норми законодавства, що регулюють питання строків позовної давності.

Вказує, що позивач звернувся до суду з позовом у 2017 року, тому позовні вимоги про стягнення коштів за період з січня 2007 року по квітень 2013 року у сумі 5 594,33 грн заявлені після спливу строку позовної давності. Посилається на те, що субсидія призначається на шість місяців і саме після закінчення шестимісячного строку у кожному окремому випадку розпочинається загальний трирічний строк позовної давності за вимогами щодо її повернення, і такий трирічний строк на час звернення до суду із цим позовом за всіма вимогами сплинув.

Додатково заявник вказує, що зверталася до суду з клопотанням про закриття провадження у справі та посилалася на частину третю статті 206 ЦПК України у зв'язку з тим, що позивач повторно звернувся до суду з позовом до неї з тими ж вимогами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Касаційна скарга Департаменту соціальної політики Луцької міської ради мотивована тим, що рішення апеляційного суду є незаконним, необгрунтованим та таким, що винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Заявник вважає, що суд першої інстанції правильно встановив всі обставини справи та прийняв правильне по суті рішення.

Вказує, що про порушення свого права дізнався 10 червня 2014 року після проведення перевірки правильності та повноти інформації, яка надається заявником для призначення державних соціальних допомог, тому строк звернення до суду обчислюється з вказаної дати та закінчується 09 червня 2017 року.

Отже, вважає, що поданий ним позов поданий у межах строку давності.

Відзиви (заперечення) на касаційні скарги не надійшли.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Департаменту Соціальної політики Луцької міської ради на рішення Апеляційного суду Волинської області від 30 жовтня 2017 року та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 серпня 2017 року та рішення Апеляційного суду Волинської області від 30 жовтня 2017 року витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно із статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У червні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 червня 2019 року справу передано судді-доповідачу Лідовцю Р. А.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 зверталася до Департаменту соціальної політики Луцької міської ради із заявами від 27 лютого 2007 року, 23 липня 2007 року, 24 січня 2008 року, 08 липня 2008 року, 26 січня 2009 року, 20 листопада 2009 року, 18 листопада 2010 року, 26 жовтня 2011 року, 22 березня 2012 року, 27 листопада 2012 року та 18 січня 2013 року про призначення субсидій для часткового відшкодування витрат по оплаті житлово-комунальних послуг. За результатами розгляду вказаних заяв ОСОБА_1 було призначено субсидії для часткового відшкодування витрат по оплаті житлово-комунальних послуг

Відповідно до акту від 10 червня 2014 року № 220 встановлено, що відповідач при даних зверненнях подала недостовірну інформацію про майновий стан, зокрема, в декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги не задекларувала наявність у її володінні житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 37).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Касаційна скарга Департаменту соціальної політики Луцької міської ради підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Правовідносини сторін регулюються приписами ЦК України, Положенням про порядок призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 1995 року № 848 (далі - Положення), Порядком повернення коштів, надмірно виплачених за призначеними субсидіями, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства фінансів України, Міністерства юстиції України від 29 грудня 1997 року № 39/283/90/5 (далі - Порядок).

Суди попередніх інстанцій встановили, що згідно з поданими деклараціями про доходи та майновий стан, ОСОБА_1 була попереджена про відповідальність за подання недостовірної інформації як про її доходи та майновий стан, так і про доходи та майновий стан членів її сім`ї, зареєстрованих у жилому приміщенні, про що свідчить підпис цієї особи у заявах про отримання житлових субсидій.

За результатами перевірки правильності і повноти інформації, що надається заявником для призначення державних соціальних виплат, відділом державних соціальних інспекторів Департаменту соціальної політики Луцької міської ради проведено перевірку достовірності інформації про доходи сім`ї ОСОБА_1 та встановлено подання нею недостовірної інформації про майновий стан, зокрема, в декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги не задекларовано наявність у її володінні житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 37).

Відповідно до підпункту 5 пункту 5 Положення субсидія не призначається, якщо будь-хто із зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб (осіб, які фактично проживають), яким нараховується плата за житлово-комунальні послуги, протягом 12 місяців перед зверненням за призначенням субсидії (призначенням субсидії без звернення) здійснив купівлю земельної ділянки, квартири (будинку), автомобіля, транспортного засобу (механізму), будівельних матеріалів, інших товарів довгострокового вжитку або оплатив послуги з будівництва, ремонту квартири (будинку) або автомобіля, транспортного засобу (механізму), телефонного (в тому числі мобільного) зв`язку, крім житлово-комунальних послуг у межах соціальної норми житла та соціальних нормативів користування житлово-комунальними послугами та медичних послуг, пов`язаних із забезпеченням життєдіяльності, на суму, яка на дату купівлі (оплати) перевищує 50 тисяч гривень.

Сума субсидії, перерахованої (виплаченої) надміру внаслідок свідомого подання громадянином документів з недостовірними відомостями або неповідомлення громадянином про набуття права власності на житло (житлове приміщення) іншою особою, яка не була в ньому зареєстрована, повертається ним за вимогою органу, що призначив субсидію. У разі коли громадянин добровільно не повернув надмірно перераховану (виплачену) суму субсидії, питання про її стягнення органи, що призначають субсидії, вирішують у судовому порядку (абзаци восьмий - дев`ятий пункту 20 Положення).

Положеннями статей 1212, 1215 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Не підлягає поверненню безпідставно набуті, зокрема, заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Суди попередніх інстанцій правильно встановили недобросовісність зі сторони ОСОБА_1 при поданні документів на отримання субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та частково задовольняючи апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції на підставі доказів, поданих сторонами, встановивши характер правовідносин сторін у справі, дійшов висновку про пропуск строку позовної давності щодо вимог про стягнення із ОСОБА_1 житлової субсидії за період з січня 2007 року по вересень 2014 року. При цьому у рішенні апеляційний суд зазначив, що у червні 2014 року позивач довідався про своє порушене право, а у вересні 2014 року вже звертався до суду з позовом про стягнення коштів з відповідача. Апеляційний суд вважав, що з вересня 2014 року перебіг позовної давності перервався до всіх вимог, крім вимог за період з січня 2007 року по квітень 2011 року.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частинами четвертою, п`ятою статті 267 ЦК України передбачено, що сплив строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові; якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Відповідно до частини другої статті 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Пред`явлення позову до суду - це реалізація позивачем права на звернення до суду. Саме з цією процесуальною дією пов`язується початок процесу у справі.

Відповідно до вимог процесуального законодавства суддя відкриває провадження у справі не інакше як на підставі заяви, поданої і оформленої в порядку, встановленому процесуальним кодексом.

За змістом викладеного перебіг позовної давності шляхом пред`явлення позову може перериватися в разі звернення позивача до суду, в тому числі й направлення позовної заяви поштою, здійсненого з додержанням вимог процесуального законодавства. Якщо суд у прийнятті позовної заяви відмовив або повернув її, то перебіг позовної давності не переривається. Не перериває перебігу такого строку й подання позову з недодержанням правил підвідомчості, а також з іншим предметом спору та з іншими матеріально-правовими підставами (Постанова Касаційного господарського суду Верховного Суду від 29 травня 2018 року у справі № 903/509/17).

Відмовляючи в задоволенні позову щодо вимог про повернення надміру виплачених сум субсидій за період з січня 2007 року по квітень 2011 року, які виходять за межі трьохрічного строку позовної давності, апеляційний суд дійшов правильного висновку, що переривання перебігу позовної давності не застосовується, оскільки не можна перервати те, що фактично вже скінчилося.

У вересні 2014 року Департамент соціальної політики Луцької міської ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про повернення надміру виплачених коштів (справа № 161/15730/14-ц). Провадження у вказаній справі було закрито Апеляційним судом Волинської області 13 січня 2015 року з підстав, що на такий спір поширюється компетенція адміністративних судів. З огляду на правову позицію Верховного Суду від 29 травня 2018 року у справі № 903/509/17 не перериває перебігу строку позовної давності подання позову з недодержанням правил підвідомчості, а тому апеляційний суд дійшов неправильного висновку про стягнення з ОСОБА_3 коштів у сумі 986,19 грн поза межами строку позовної давності.

Щодо доводів заявника ОСОБА_1 стосовно необхідності застосування судами частини третьої статті 206 ЦПК України 2004 року, вони не заслуговують на увагу з наступних підстав.

У частині третій статті 206 ЦПК України 2004 року зазначено, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Вказана стаття не може бути застосована до спірних правовідносин оскільки провадження у справі № 161/15730/14-ц за позовом Департаменту соціальної політики Луцької міської ради до ОСОБА_1 про повернення надміру виплачених коштів, на яку посилається заявник, було закрито з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 205 ЦПК 2004 року, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. З огляду на зазначене, така підстава закриття провадження у справі не є підставою для заборони повторного звернення до суду з тим самим позовом, до того ж відповідача і з тих самих підстав.

Відповідно до положень частини третьої статті 10 та частин першої та четвертої статті 60 ЦПК України 2004 року, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ураховуючи викладене, суди попередніх інстанцій у порушення вимог статей 212-214, 316 ЦПК України 2004 року не звернули увагу на вказане, не встановили належно правовідносин, що склалися, та норми матеріального права, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, що призвело до неправильного вирішення спору обома судами.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткова перевірка чи оцінка доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог Департаменту соціальної політики Луцької міської ради про повернення надміру виплачених коштів.

Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 412, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Касаційну скаргу Департаменту соціальної політики Луцької міської ради задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Волинської області від 30 жовтня 2017 року скасувати.

У задоволенні позову Департаменту соціальної політики Луцької міської ради до ОСОБА_1 про повернення надміру виплачених коштів відмовити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник І. А. Воробйова Б. І. Гулько Р. А. Лідовець Ю. В. Черняк