КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2019 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Крижанівська Г.В.,

секретар Горбачова І.В.,

за участю:

представника стягувача ОСОБА_1 ,

представника боржника ОСОБА_2 ,

представників приватного

виконавця Коваленко Т.А., Юхименко Ю.Ю.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3 , подану від її імені та в її інтересах адвокатом Андросович Ганною Сергіївною, на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 03 червня 2019 року по цивільній справі за скаргою ОСОБА_3 на дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Телявського Анатолія Миколайовича, стягувач: Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк»,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2019 року ОСОБА_3 звернулася до Святошинського районного суду м. Києва зі скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Телявського Анатолія Миколайовича, в якій просила: визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Телявського А.М., що полягають у підготовці заявки та передачі її організатору електронних торгів «СЕТАМ» з метою примусової реалізації арештованого нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 ; зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Телявського А.М. усунути порушення шляхом відкликання заявки.

В обґрунтування вимог скарги вказувала, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Телявського А.М. знаходиться виконавче провадження № 58291605 з примусового виконання виконавчого листа № 2/759/718/13 від 28.03.2014 року, виданого Святошинським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Універсал Банк» боргу.

При цьому, в рамках вказаного виконавчого провадження приватним виконавцем було передано на прилюдні торги «СЕТАМ» предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , що належить їй на праві власності.

Разом з тим, зазначала, що вказані дії приватного виконавця є незаконними, з огляду на наступні підстави в їх сукупності:

- У відповідності до положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» на спірну квартиру не може бути звернуто стягнення;

- Передача на примусову реалізацію спірної квартири, право користування якою має малолітня дитина, потребує дозволу органів опіки та піклування або відповідне рішення суду.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 03.06.2019 року у задоволенні скарги відмовлено (т. 3, а.с. 150-153).

В апеляційній скарзі заявник, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить ухвалу скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким скаргу задовольнити у повному обсязі.

Так, в обгрунтування доводів своєї апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку щодо непоширення положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» на спірну квартиру, адже вказана квартира використовується нею як місце постійного проживання.

При цьому, вважає безпідставним висновок суду першої інстанції про відсутність у приватного виконавця обов`язку дотримуватися вимог Порядку реалізації арештованого майна щодо необхідності отримання дозволу органу та піклування в разі примусової реалізації предмета іпотеки, де зареєстрована малолітня дитина, адже цей Порядок встановлює процедуру проведення електронних торгів, в тому числі і того, що є предметом іпотеки (а.с. 157-160).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 19.09.2019 року поновлено строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження та надано учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу (а.с. 180, 181).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 27.08.2019 року справу призначено до апеляційного розгляду (а.с. 183).

Представник боржника у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представник стягувача та представники приватного виконавця у судовому засіданні щодо задоволення апеляційної скарги заперечували, посилаючись на її безпідставність та необґрунтованість.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення представників стягувача, боржника та приватного виконавця, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, на примусовому виконанні приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Телявського А.М. знаходиться виконавче провадження № 58291605 з примусового виконання виконавчого листа № 2/759/718/13 від 28.03.2014 року, виданого Святошинським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Універсал Банк» боргу.

При цьому, в рамках вказаного виконавчого провадження приватним виконавцем було передано на прилюдні торги «СЕТАМ» предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , що належить їй на праві власності.

Звертаючись до суду зі скаргою, заявник, як на підставу для її задоволення, посилався, серед іншого, на те, що у відповідності до положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» на спірну квартиру, яка є предметом іпотеки, не може бути звернуто стягнення.

Так, у відповідності до п.п. 1 п. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв.м. для квартири та 250 кв.м. для житлового будинку».

Тобто, у відповідності до вимог вказаного Закону, його дія поширюються на нерухоме житлове майно, яке виступає забезпеченням за споживчими кредитами та використовується як місце постійного проживання іпотекодавця.

При цьому, слід зазначити, що згідно з п.п. 11 п. 1 Закону України «Про споживче кредитування» споживачий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Як вбачається з матеріалів справи, іпотечна квартира передана у забезпечення зобов`язань ОСОБА_3 за Генеральним договором про надання кредитних послуг № BL1084 від 26/12/2007 року (надалі - Генеральний договір), Додатковою угодою № 1084/1084-К/1 від 26.12.2007 року до Генерального договору (надалі - Додаткова угода № 1) та Додатковою угодою № BL1084/1451-KL+ від 26.12.2007 року до Генерального договору (надалі - Додаткова угода № 2).

Водночас, відповідно до п. 4 Додаткової угоди № 1 та п. 6 Додаткової угоди № 2 цільове призначення (мета) кредиту: поточні потреби.

Також, до підписання кредитного договору ОСОБА_3 була заповнена анкета-заява, де серед варіантів бажаного кредиту (кредитного продукту) нею була обрана опція «Бізнес кредит», а 01.02.2010 року ОСОБА_3 було подано до банку звернення про її новий бізнес-план та прохання про реструктуризацію кредиту, який був виданий на підприємницькі цілі.

Крім того, як вбачається з постанови про опис та арешт іпотечної квартири від 05.03.2019 року та акту приватного виконавця,заявник вже тривалий час в іпотечній квартирі не проживає.

За вказаних обставин, а також враховуючи те, що іпотечна квартира була передана банку в якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань за договором кредиту, укладеним з банком з метою задоволення потреб для підприємницької діяльності, твердження заявника про поширення на цю квартиру вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи в їх сукупності.

Посилання апелянта на ті обставини, що за відсутності відповідного дозволу органу опіки та піклування приватний виконавець не мав права вчиняти будь-яких дії щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, в якому зареєстрована малолітня дитина, колегія суддів оцінює критично, адже, як вірно встановлено судом першої інстанції, реєстрація у даній квартирі малолітньої дитини відбулася пізніше моменту укладення самого договору іпотеки.

Більш того, незважаючи на те, що п. 2.4.4 Договору іпотеки заборонено іпотекадавцю вчиняти будь-які дії щодо реєстрації у іпотечній квартирі місця проживання інших осіб без дозволу банку, матеріали справи не містить жодних доказів, які б підтверджували факт звернення заявника до банку з відповідною заявою.

Аналогічна позиція викладена й в постанові Верховного Суду від 25.01.2018 року по справі № 756/9977/14-ц.

Отже, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам заявника належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування ухвали, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , подану від її імені та в її інтересах адвокатом Андросович Ганною Сергіївною, - залишити без задоволення.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 03 червня 2019 року по цивільній справі за скаргою ОСОБА_3 на дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Телявського Анатолія Миколайовича, стягувач: Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк»,- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 12 вересня 2019 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

Г.В. Крижанівська