Ухвала

Іменем України

06 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 638/11773/18

провадження № 61-1378ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І.М. (суддя-доповідач), Висоцької В. С.,

Пророка В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Дзержинського районного суду міста Харкова від 27 серпня 2018 року та постанову Харківського апеляційного суду від 10 грудня 2018 року у справі за заявою ОСОБА_5 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінанс проперті групп» про визнання недійсним договору відступлення прав вимоги за іпотечним договором,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до

ОСОБА_4, Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінанс проперті групп» (далі - ТОВ «Фінанс проперті групп») про визнання недійсним договору відступлення прав вимоги за іпотечним договором.

У серпні 2018 року ОСОБА_5 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову.

Заява мотивована тим, що іпотечним договором від 30 березня 2018 року, за яким ТОВ «Фінанс проперті групп» передав ОСОБА_4 право вимоги, передбачена можливість іпотекодержателя у позасудовому порядку звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на іпотечне майно та від свого імені продати іпотечне майно третім особам.

У випадку реалізації ОСОБА_4 свого права, ОСОБА_5 буде в майбутньому змушена звертатися до нього та інших осіб із позовом про витребування квартири, якщо її дійсний позов до ТОВ «Фінанс проперті групп», ОСОБА_4 буде задоволено.

На підставі вищевказаного ОСОБА_5 просила суд вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, державним реєстраторам органів місцевого самоврядування, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії, у тому числі, але не виключно, державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, внесення змін до записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна (реєстрацію прав власності, скасування реєстрації прав власності, у тому числі реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам, внесення до статутних капіталів юридичних осіб, передачі в іпотеку, будь-якого іншого обтяження та інші реєстраційні дії) щодо предмету іпотеки - квартири АДРЕСА_1.

Ухвалою Дзержинського районного суду міста Харкова від 27 серпня

2018 року заяву ОСОБА_5 про забезпечення позову задоволено.

Забезпечено позов шляхом заборони органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, державним реєстраторам органів місцевого самоврядування, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, у розумінні Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень», вчиняти будь-які реєстраційні дії, у тому числі, але не виключно, державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, внесення змін до записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна (реєстрацію прав власності, скасування реєстрації прав власності, у тому числі реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам, внесення до статутних капіталів юридичних осіб, передачі в іпотеку, будь-якого іншого обтяження та інші реєстраційні дії) щодо нерухомого майна - квартири

АДРЕСА_1.

Постановою Харківського апеляційного суду від 10 грудня 2018 року ухвалу Дзержинського районного суду міста Харкова від 27 серпня 2018 року залишено без змін.

Судові рішення мотивовані тим, що невжиття певних заходів, передбачених частиною першою статті 150 ЦПК України, утруднить або зробить неможливим виконання судового рішення, у зв'язку з чим заява про забезпечення позову підлягає задоволенню.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України встановлено, що суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у справі

з ціною позову, що не перевищує п'ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також

у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити

у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Суди встановили, що 30 березня 2018 року між ТОВ «Фінанс проперті групп» та ОСОБА_4 укладений договір відступлення права вимоги за іпотечним договором між ОСОБА_5 та ВАТ «Кредитпромбанк» від 11 грудня

2007 року, предметом якого є належна позивачу квартира АДРЕСА_1.

Право ОСОБА_4 як іпотекодержателя на вищезазначену квартиру зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотек. 03 квітня 2018 року ОСОБА_4 направив ОСОБА_5 вимогу про усунення порушення основного зобов'язання та/або іпотечного договору.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на

будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною третьою статті 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України

від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, що вжиття заходів забезпечення позову можливе у разі, якщо існують обставини, що можуть ускладнити виконання рішення в майбутньому.

Встановивши, що невжиття заходів забезпечення позову істотно ускладнить або взагалі унеможливить виконання рішення суду, що потягне відсутність можливості поновлення порушених прав, свобод та інтересів позивача, та врахувавши, що ОСОБА_5 звернулась до суду за захистом своїх порушених прав, суди дійшли правильного висновку про необхідність забезпечення позову.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність рішень не впливають, в основному направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Із змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що вона є необґрунтованою, правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності та неправильності.

За правилом пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою та п'ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за заявою ОСОБА_5 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінанс проперті групп» про визнання недійсним договору відступлення прав вимоги за іпотечним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Дзержинського районного суду міста Харкова від 27 серпня 2018 року та постанову Харківського апеляційного суду від 10 грудня 2018 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

В. С. Висоцька

В. В. Пророк