Головуючий у 1-й інстанції Владимирська І.М.
Суддя-доповідач: Попова С.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2019 року місто Маріуполь

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Попової С.А.,

суддів Баркова В.М., Биліни Т.І.,

за участю секретаря Тулянкіної М.М.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Селидівського міського суду Донецької області від 20 серпня 2019 року, постановлену у складі судді Владимирської І.М., повний текст ухвали складено 20 серпня 2019 року,

по цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2 ,

про поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог і процесуальних рішень щодо забезпечення позову

В провадженні Селидівського міського суду Донецької області з серпня 2019 року перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, до числа якого належить автомобіль CHEVROLET AVEO 2008 р., державний номер НОМЕР_1 . Просила стягнути на її користь з відповідача грошову компенсацію ? частини вартості цього автомобіля, що дорівнює її частині у спільній власності подружжя.

Одночасно із поданням позовної заяви, ОСОБА_1 просила забезпечити позов шляхом накладення арешту на цей автомобіль CHEVROLET AVEO, та передачею їй автомобіля, документів та ключів. В обґрунтування заяви посилалась на те, що до винесення судового рішення автомобіль може бути проданий відповідачем, розібраний на запчастини, що може зробити неможливим виконання рішення суду.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Селидівського міського суду від 20 серпня 2019 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права, просила ухвалу скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову в повному обсязі.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що судом першої інстанції: не повідомлено її про дату і час розгляду справи, чим порушені її права, передбачені ч.ч. 3 , 4 ст. 153 ЦПК України, щодо можливості надання пояснень та додаткових доказів, які б підтвердили необхідність забезпечення позову; помилково застосовані всупереч ч. 3 ст. 3 ЦПК України норми Цивільного процесуального Кодексу України (ч.ч. 1, 2 ст. 151) в минулій редакції, що діяли до розгляду справи і втратили свою чинність; залишивши автомобіль в користуванні у відповідача, суд керувався суто його інтересами, хоча автомобіль належить на праві спільної власності обом з подружжя; суд не зважив на її чіткі доводи щодо наявность ризиків, які можуть привести до невиконання або ускладнення виконання рішення суду, а саме, що відповідач може продати автомобіль, розібрати його.

Правом відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався.

Процедура розгляду справи апеляційним судом

Враховуючи положення ч.ч. 1, 3 ст. 368 ЦПК України, розгляд даної справи здійснюється в порядку спрощеного провадження.

Справа розглядається у відсутність повідомлених про дату і час розгляду справи ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , неявка яких згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України не є перешкодою до розгляду процесуального питання, пов`язаного із забезпеченням позову. Нових обставин і відповідних доказів в заяві ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи не міститься.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 , з яким вона перебувала у шлюбі з 1976 року, про поділ спільного майна подружжя, в якому ставила питання про стягнення на її користь з відповідача грошову компенсацію ? частини автомобіля CHEVROLET AVEO 2008 р., державний номер НОМЕР_1 , що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Одночасно з подачею позовної заяви ОСОБА_1 заявила про забезпечення позову шляхом накладення арешту на вказаний автомобіль і передачею їй автомобіля разом із документами і ключами (а.с. 1-3).

2. Мотивувальна частина

Мотиви, з яких виходив суд першої інстанції

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_1 , суд першої інстанції, керуючись положеннями ст.cт. 149-151 ЦПК України, виходив з того, що заявником не надано жодного доказу в підтвердження того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; заявником належним чином необґрунтована необхідність застосування виду забезпечення позову у вигляді арешту, не надано доказів, які б підтверджували наявність ризиків, які можуть привести до невиконання або ускладнення виконання рішення суду, враховуючи зміст позовних вимог, суд не находить підстав для задоволення заяви про забезпечення позову. До того ж, судом наголошено, що ст. 150 ЦПК України передбачено передачу речі, яка є предметом спору на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору, а оскільки позивач є особою, яка має інтерес до вирішення спору, то вимоги щодо передачі транспортного засобу, документів та ключів не підлягають задоволенню.

Позиція апеляційного суду

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення;

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права (п. 4).

Вивчивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду - скасуванню в частині відмови у накладенні арешту на автомобіль, виходячи з такого.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб (п. 1); передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору (п. 7).

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 22.12.2006р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Згідно з п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

З урахуванням особливостей мети забезпечення позову, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження за загальним правилом - без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 153 ЦПК України).

За положеннями ч.ч. 3, 4 ст. 153 ЦПК України, на які посилається ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з`ясування питань, пов`язаних із зустрічним забезпеченням. У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін.

Тож, доводи про порушення прав заявниці ОСОБА_1 тим, що судом вона не викликалась до суду для дачі пояснень не є переконливими, оскільки положеннями ч. 3 і ч. 4 ст. 153 ЦПК України унормовано право, а не обов`язок суду викликати особу, яка подала заяву, у виняткових випадках. Зважаючи на характер заявлених вимог щодо забезпечення позову, колегія суддів не вбачає виняткових обставин, за яких була потреба у виклику заявниці.

Разом з тим, суду варто було враховувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

З сукупного аналізу вищевказаних положень законодавства вбачається, що застосування у справі заходів забезпечення позову є виправданим, якщо з обставин справи встановлено об`єктивну можливість вчинення особою дій, які можуть утруднити чи унеможливити виконання рішення суду в разі задоволення позову.

З урахуванням характеру заявлених позовних вимог ОСОБА_1 , що зводяться до прагнення отримати ? частину грошової компенсації від автомобіля, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, враховуючи фактичне знаходження в управлінні на даний час у відповідача, який є зареєстрованим титульним власником цього автомобіля, а також беручи до уваги відсутність даних про наявність у відповідача джерел для виплати позивачеві грошової компенсації та їх депонування, колегія суддів вважає переконливим аргументи позивача в частині існування ризиків відчуження, пошкодження, знецінення предмету спору відповідачем в будь-який час, що може утруднити або зробити неможливим виконання судового рішення.

У зв`язку з цим наявні підстави для забезпечення позову в даній частині шляхом накладення арешту на частину цього майна, пропорційного частці позивача у спільному майні подружжя - в ? частині.

Поряд з цим, як пересвідчилась колегія суддів, оскаржувана ухвала суду про відмову в передачі автомобіля позивачеві до закінчення розгляду справи разом із ключами і документами є достатньо вмотивованою і ґрунтується на вимогах ст. 150 ЦПК України, якою передбачено передачу речі, яка є предметом спору на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору (п. 7 ст. 150). Натомість, позивач - є безпосередньо заінтересованою особою в наслідках розгляду справи.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що такі вимоги щодо передачі транспортного засобу, документів та ключів не підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги про застосування минулої редакції Цивільного процесуального кодексу України № 1618-IV в редакції 18.03.2004р. з подальшими змінами, чинними до 15.12.2017р., не призвели до неправильного вирішення процесуального питання, оскільки норми діючого на час розгляду справи процесуального закону, впровадженого Законом № 2147-VIII від 03.10.2017р. і діючого з 15.12.2017р., передбачають аналогічні критерії для застосування заходів забезпечення позову. Так, положення в ч. 1 ст. 151 ЦПК (про можливість прийняття мір по забезпеченню позову за заявою осіб, які приймають участь у справі) і в ч. 2 ст. 151 (щодо змісту заяви про забезпечення позову із вказівкою причин і обґрунтування необхідності їх застосування, виду), в редакції, вжитій судом, повністю кореспондується із положеннями чинних на час прийняття оскаржуваної ухвали норм: з ч. 1 ст. 149 і ч. 1 ст. 151 ЦПК України.

Враховуючи ухвалення оскаржуваного рішення внаслідок порушення норм процесуального права в частині рішення про відмову у забезпеченні позову шляхом накладення арешту на автомобіль, таке рішення відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376 ЦПК України підлягає зміні у відповідній частині згідно із вищенаведеного мотивування. В решті ухвала суду, як законна і обґрунтована підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Селидівського міського суду Донецької області від 20 серпня 2019 року в частині відмови в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль скасувати і постановити в цій частині нову ухвалу.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.

Накласти арешт на ? частину автомобіля CHEVROLET AVEO 2008 р., державний номер НОМЕР_1 , належного на праві власності ОСОБА_2 .

В решті ухвалу суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 20 вересня 2019 року.

Судді: С.А.Попова

В.М.Барков

Т.І.Биліна