Номер провадження: 22-ц/813/1443/19
Головуючий у першій інстанції Загороднюк В.І.
Доповідач Гірняк Л. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.06.2019 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Одеського апеляційного суду в складі:

Головуючого- Гірняк Л.А.

Суддів - Сегеди С.М. Цюри Т.В.,

За участю секретаря - Ющак А.Ю.

Осіб,що беруть участь у справі:

Представника відповідача- Бандура Б.Ю.

розглянула у відкритому судовому засіданні м. Одеса апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 вересня 2018 року по справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» до ОСОБА_1

-про звернення стягнення на предмет застави

та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія»

-про визнання добросовісним набувачем

ВСТАНОВИЛА:

ПРОЦЕДУРА:

11.09.2017 року позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія`звернулось до суду з вищезазначеними позовними вимогами в яких просив суд звернути стягнення на предмет застави автомобіль марки AUDI A4, 2005 року випуску, колір сірий, державний номерний знак НОМЕР_1 , номери агрегатів WAUZZZ88E16A033235, який належить на праві власності ОСОБА_1 , шляхом передачі у власність Товариству з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» в рахунок погашення зобов`язань за кредитним договором №929-08Ф від 01.07.2005 року, що складаються 1 548 472,74 грн. в тому числі сума простроченого основного боргу 365 257,74 грн., сума нарахованих процентів 9 715,86 грн., сума прострочених процентів 1 173 499,14 грн. Зобов`язати ОСОБА_1 передати Товариству з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» предмет застави - автомобіль марки AUDI A4, 2005 року випуску, колір сірий, державний номерний знак НОМЕР_1 , номери агрегатів WAUZZZ88E16A033235 з комплектом ключів, свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, та стягнути судові витрати.

Вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного договору № 929-08Ф від 01.07.2005 року між АКІБ «Укрсиббанк» та ТОВ «Надія» остання сторона отримала грошові кошти у розмірі 622 000,00 грн., в забезпечення зобов`язання був укладений договір застави, предметом якого був спірний автомобіль.

В наслідок укладення договору відступлення права вимоги позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» став кредитором, проте як стало відомо позивачу право власності на спірний автомобіль перебуває не у боржника а у третьої особи - ОСОБА_1 , відповідача за вищевказаною справою, що й стало підставою звернення до суду, задля відновлення своїх порушених прав.

Відповідач позов не визнала та в зустрічних вимогах просила суд визнати її добросовісним набувачем спірного автомобіляавтомобіля марки AUDI A4, 2005 року випуску, колір сірий, державний номерний знак НОМЕР_1 , номери агрегатів WAUZZZ88E16A033235, який їй належить на праві власності, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 .

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалась на те, що на момент купівлі спірного автомобіля під будь-яким обтяженням він не перебував.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 27 вересня 2018 року в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» про визнання добросовісним набувачем задоволено.

Визнано добросовісним набувачем автомобіля марки AUDI A4, 2005 року випуску, колір сірий, державний номерний знак НОМЕР_1 , номери агрегатів WAUZZZ88E16A033235 ОСОБА_1 , який їй належить на законних підставах на праві власності, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 .

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення та позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» задовольнити , а у задоволені зустрічного позову-відмовити посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача просив рішення Приморського районного суду від 27.09.2018 року залишити без задоволення, а рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27.09.2018 року.

В судове засідання представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» не з`явився, про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином.

В силу ст.372 ч.2 ЦПК України судова колегія вважає можливим розглянути справу за його відсутністю.

АРГУМЕНТИ та ДОВОДИ СТОРІН:

Заявник в апеляційній скарзі посилається на те, що на відчуження автомобіля, який знаходився в заставі не було згоди Заставодержателя, в державному реєстрі обтяжень рухомого майна зареєстровані відомості про його обтяження, а тому боржник не мав права його відчужувати, а ОСОБА_1 не є добросовісним набувачем заставного майна

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача зазначає, що обтяження спірного автомобіля втратило силу відповідно до частини 3 ст.9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень так як ТОВ «Надія» отримала кредит для купівлі автомобілів,які згодом реалізувались на користь третіх осіб, тобто операція з купівлі-продажу автомобілів були системними, а господарська діяльність боржника спрямована на купівлю-продаж автомобілів. Одночасно посилається на відсутність доказів заборгованості ТОВ «Надія» перед АКІБ «УкрСиббанк» та докази, що такий кредит надавався . При цьому посилається на сплив позовної давності.

Судова колегія заслухавши доповідь судді доповідача, вислухавши пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

ФАКТИЧНІ ОСОБА_2 та ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНИМ СУДОМ:

Відмовляючи в позовних вимогах Товариству з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» щодо звернення стягнення на предмет застави шляхом передачі у власність заставне майно, а саме транспортний засіб - автомобіль марки AUDI A4, 2005 року випуску, колір сірий, державний номерний знак НОМЕР_1 , номери агрегатів WAUZZZ88E16A033235 районний суд виходив з безпідставності заявлених вимог передбачених ст.388 ЦК України.

Задовольняючи зустрічні вимоги районний суд виходив з того, що обтяження спірного автомобіля втратило силу, позивачем не доведено наявність заборгованості та з врахуванням пропуску строку позовної давності та вимог частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнав добросовісним набувачем автомобіля марки AUDI A4, 2005 року випуску, колір сірий, державний номерний знак НОМЕР_1 , номери агрегатів WAUZZZ88E16A033235 ОСОБА_1 , який їй належить на законних підставах на праві власності, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 .

Повністю погодитись з таким судженням районного суду не можна з огляду на наступне.

Згідно з ст.387 ЦК власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Статтею 330 ЦК передбачено: якщо майно відчужене особою, яка не має на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст.388 цього кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Одним із випадків, коли майно можливо витребувати від добросовісного набувача, є вибуття такого майна поза волею власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі (п.3 ч.1 ст.388 ЦК).

Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № 929-08Ф від 01.07.2005 року між АКІБ «Укрсиббанк» та ТОВ «Надія» остання сторона отримала грошові кошти у розмірі 622 000,00 грн., в забезпечення зобов`язання був укладений договір застави, предметом якого був спірний автомобіль.

В наслідок укладення договору відступлення права вимоги № 3 та Договорами забезпечення до Договору Факторингу № 46 від 17 листопада 2016 року позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» набув усі Права Вимоги за Договором забезпечення, перелік яких наведено у розділі 4 цього Договору.( а.с.22-23).

Відповідно до реєстру Боржників до Договору Факторингу№ 46 від 17 листопада 2016 року п.8 визначений і договір № 929-08Ф від 01.07.2005 року між АКІБ «Укрсиббанк» та ТОВ «Надія».( а.с.20)

Відповідно до ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із частиною першої статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Сторони, підписавши договір застави транспортного засобу, обумовили всі його умови, у тому числі вирішили питання щодо позасудового врегулювання спору і не передбачили можливості звернення до суду заставодержателя з позовом про визнання за ним права власності на предмет іпотеки.

У статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Відповідно до договору застави транспортного засобу розділом 5 передбачені підстави задоволення вимог заставодержателя.

Відповідно до п.5.2 задоволення вимог Заставодержателя здійснюється за рішенням суду, чи на підставі виконавчого напису нотаріуса. При цьому п. 5.3.;5.4 передбачена реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не буде встановлено цим договором. І лише, якщо публічні торги оголошено такими, що не відбулися,предмет застави може бути за згодою заставодержателя та Заставодавця переданий у власність заставодержателя за початковою ціною.

За таких підстав, набуття права власності на заставне майно за рішенням суду договором застави- не передбачено.

Відповідно до матеріалів справи ОСОБА_1 15 лютого 2014 року відповідно до довідки рахунку придбала спірний транспортний засіб та отримала свідоцтво про його реєстрацію( а.с.35).

Стала практика ЄСПЛ (серед багатьох інших рішення у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.82, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.86, «Щокін проти України» від 14.10.2010, «Сєрков проти України» від 7.07.2011, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23.11.2000, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22.01.2009, «Трегубенко проти України» від 2.11.2004, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014) свідчить про наявність трьох критеріїв, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями ст.1 Першого протоколу, а саме:

-чи є втручання законним;

-чи має воно «суспільний», «публічний» інтерес;

-чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки дотримання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребується.

Виходячи з того, що в договорі застави транспортного засобу сторони не визначили можливість звернення стягнення на предмет застави шляхом передачі Заставодержателю у власність предмету застави за рішенням суду, районний суд правомірно дійшов до висновку про відсутність правових підстав для витребування заставного майна у ОСОБА_1 шляхом визнання за позивачем права власності на транспортний засіб в порядку ст.388 ЦК України яка набула на нього право власності в порядку визначеному законом.

Посилання на не правомірність набуття ОСОБА_1 права власності на спірний автомобіль лежать за межами підстав позову так як такий позов до суду не пред`являвся.

В силу ст.375 ЦПК України в цій частині апеляційна скарга задоволенню не підлягає та судове рішення залишається без змін.

Відповідно до ч.2 ст.386 ЦК власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Зазначений спосіб захисту права власності спрямований на попередження можливого порушення, якого на момент подання позову немає, але при цьому у власника є всі підстави вважати, що дії відповідних осіб неминуче призведуть до порушення його права.

Норми стст.15, 16, 386, 391 ЦК гарантують власникові майна можливість вимагати усунення порушень його права незалежно від того, чи вони вже фактично відбулися, чи є підстави передбачати можливість такого порушення його права в майбутньому.

Відповідно до положень норм стст.16, 391, 386 ЦК власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

ОСОБА_1 15 лютого 2014 року відповідно до довідки рахунку придбала спірний транспортний засіб та отримала свідоцтво про його реєстрацію( а.с.35).

Добросовісність набуття це не предмет позову, а одна з обставин, що має значення для справи, яка підлягає доказуванню.

У зв`язку з цим не підлягають розгляду позовні вимоги про визнання набувача майна добросовісним, оскільки відповідно до ст.338 ЦК питання добросовісності набуття майна є одним із фактів, що має значення для вирішення справи і встановлюється судом відповідно до норм цивільно-процесуального закону (про це зазначено в рішенні ВС від 19.01.2011 у справі №6-13839св10).

За таких підстав судова колегія приходить до висновку, що районний суд помилково задовольнив зустрічні позовні вимоги , а тому в силу ст.376 частини 4 ЦПК України в цій частині судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову зустрічного позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» про визнання добросовісним набувачем.

Керуючись ст.ст. 367,368,374,376 ,381,382,384,389,390 ЦПК України, судова колегія,- ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 вересня 2018 року в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» про визнання добросовісним набувачем - скасувати та в цій частині, в позовних вимогах - відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає оскарженню безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст складено 13.06.2019 року.

Головуючий суддя - Л.А. Гірняк

Судді С.М.Сегеда

-

Т.В.Цюра