справа №176/2664/18
провадження №2/176/141/19
РІШЕННЯ

Іменем України

14 лютого 2019 р. Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області

у складі: головуючої - судді Павловської І.А.,

за участі секретаря Ніколенко М.В.,

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Жовті Води цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, де просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою АДРЕСА_1.

Свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що їй на праві індивідуальної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири від 10.05.2011 року належить житлова квартира АДРЕСА_2 в місті Жовті Води Дніпропетровської області. Окрім неї у даному житловому приміщенні зареєстровані неповнолітні діти ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_2. Шлюб між нею та останнім розірвано 03.07.2017 року. Оскільки відповідач не є членом сімї позивача , у зареєстрованому житловому приміщенні не мешкає з червня 2017 року, особистих його речей у квартирі не має. На даний час витрати по утриманню квартири здійснюються нею самостійно і вона має намір оформити субсидію, проте реєстрація відповідача, який не проживає у даній квартирі більше року, є перешкодою для реалізації його права, як власника майна.

За таких обставин, позивач вважає, що оскільки відповідач у квартирі не проживає понад один рік, шлюб між ними розірвано і спільне господарство вони не ведуть, а всі обовязки з утримання житла вона несе самостійно, відповідач втратив право на користування вказаною квартирою.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просили їх задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві. Також зазначила, що вказана квартира хоч і була придбана у період їх із відповідачем шлюбу, однак за кошти її особисті (оскільки чоловік не працював) та її батька. Вказала що на той час із ОСОБА_2 вони мали спільний бюджет. Після розірвання шлюбу між ними, чоловік виїхав із приміщення, забравши особисті речі, це відбулось без примусу з її боку і ключів від вхідних дверей він не мав. Жодного разу він не приходив до квартири і уникає спілкування із нею. Витрати з утримання приміщення лягають на неї особисто.

Відповідач ОСОБА_2 у суді позовні вимоги не визнав в повному обсязі, при цьому пояснив, що на час придбання за договором купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3, вони із позивачем проживали разом та перебували у зареєстрованому шлюбі, мали спільний бюджет, відтак майно придбане за їх спільні кошти, як подружжя. Після розірвання шлюбу між ними у 2017 року позивач постійно намагається спровокувати конфлікти, забажала щоб він із старшим сином виїхав із приміщення, чинить перешкоди у користуванні вказаною квартирою, позбавивши його та малолітню дітей житла. Під час його приходу за вказаною адресою, двері йому не відчиняли у зв'язку з чим він звертався до правоохоронних органів.

Вислухавши пояснення сторін, повно, всебічно та обєктивно дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню за таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів , поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.4 ст. 77 ЦПК України суд не бере до розгляду докази, що не стосується предмета доказування.

Судом встановлено, що позивач та відповідач 09.09.2006 року з 04 серпня 2005 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 03 липня 2017 року /а.с. 10/.

В період перебування сторін у шлюбі, а саме 10.05.2011 року, позивачем придбано квартиру АДРЕСА_4 (колишня назва 50-річчя Комсомолу) у місті Жовті Води Дніпропетровської області, що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 10.05.2011 року /а.с. 17/.

Відповідно довідки про склад сімї виданої виконавчим комітетом Жовтоводської міської ради від 16.11.2018 року за адресою АДРЕСА_5 зареєстрованими значаться позивач , відповідач та їх малолітні діти ОСОБА_5, ОСОБА_4В.(а.с.11).

Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, являється їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно положень ч. 1 ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦК України, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно з розясненнями, викладеними у п.п. 23, 30 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про судову практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Оскільки квартира АДРЕСА_6 (колишня назва 50-річчя Комсомолу) у місті Жовті Води Дніпропетровської області придбана позивачем у період перебування в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, дана квартира являється їхньою сумісною власністю.

За викладених обстави, відповідно до вимог ст. 383 ЦК України та ст. 150 Житлового Кодексу України, ОСОБА_2, як співвласник житлового будинку, має право використовувати дане помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і має право розпоряджатися житлом на власний розсуд, у звязку з чим, у задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного, у відповідності з зазначеними нормами закону і керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 263-265 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовити в повному обсязі.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду у тридцятиденний строк з дня його проголошення.

У відповідності до п.п. 15.5 Розділу ХІІІ перехідних положень ЦПК України (в редакції 2017 року), до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, тобто через Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області.

Суддя Жовтоводського міського суду І.А. Павловська Дніпропетровської області