Ухвала

04 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 522/18855/16

провадження № 61-10934св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І,

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач -ОСОБА_1 ,

відповідачі: публічне акціонерне товариство «Акціонерний Комерційний Промислово-Інвестиційний Банк», товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Приморського районного суду міста Одеси від 13 червня 2018 року у складі судді Домусчі Л. В., та постанову Одеського апеляційного суду від 25 квітня 2019 року у складі колегії суддів: Комлевої О. С., Журавльова О. Г., Кравця Ю. І.,

ВСТАНОВИВ:

Історія справи

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Акціонерний Комерційний Промислово-Інвестиційний Банк» (далі - ПАТ «Акціонерний Комерційний Промисловно-Інвестиційний Банк») про визнання кредитного договору недійсним.

Позов мотивовано тим, 06 жовтня 2006 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» був укладений кредитний договір № 05-01-16/742. ПАТ «Акціонерний Комерційний Промисловно-Інвестиційний Банк» надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 45 000 доларів США, з процентною ставкою за користування кредитом 12 % річних, який був наданий до 05 жовтня 2016 року.

Позивач вважає, що кредитний договір не відповідає вимогам чинного законодавства, а саме порушено істотну умову договору, так як кредит наданий в іноземній валюті, що суперечить чинному законодавству. Крім того, за договором проценти за кредитом мають бути сплачені в доларах США, що також не відповідає законодавству. Зміст кредитного договору суперечить Цивільному кодексу України та іншому законодавству, зокрема статті 533 ЦК України, пункту 9 частини першої статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Директиви Ради Європи №93/13/ЄС «Про несправедливі умови в договорах із споживачами», частини першої статті 15, статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів».

ОСОБА_1 зазначив, що відповідач не надав позивачу необхідну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію. Вважає, що відсутність інформації про сукупну вартість кредиту за кожним платіжним періодом, включаючи реальну процентну ставку і абсолютне подорожчання кредиту, розрахунку частки платежів у погашення основного боргу та в погашення відсотків, валютних ризиків позбавляє споживача можливості правильно вибрати товар (послугу). Посилаючись на порушення статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів», зазначив, що кредитний договір не містить посилань на «орієнтовану сукупну вартість кредиту» та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту, що є суттєвим порушенням законодавства України.

Також позивач зазначив, що на час отримання кредиту, курс гривні по відношенню до долару США становив 505 грн за 100 доларів, але на день звернення до суду з позовом курс гривні до долару становив приблизно 2586,44 грн за 100 доларів.

Позивач вважає, що існує істотна зміна становища щодо виконання боргових зобов`язань за кредитним договором, що погіршує становище позивача як споживача. Тобто, з підвищенням курсу іноземної валюти сума боргу значно зросла, яку позивачу необхідно сплачувати, у зв`язку з чим значно погіршився його фінансовий стан. Вважає, що умови кредитного договору в частині надання кредиту в доларах США є способом зловживання правом, коли всі ризики знецінення валюти покладено на позивача як споживача.

На підставі вищевикладеного, позивач просив суд визнати кредитний договір недійсним.

Судом до участі у справі, в якості співвідповідача було залучено ТОВ «Кредитні ініціативи».

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 13 червня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «Акціонерний Комерційний Промислово-Інвестиційний Банк», ТОВ «Кредитні ініціативи» про визнання кредитного договору недійсним відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного суду від 25 квітня 2019 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишено без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 червня 2018 року залишено без змін.

Рішення судів мотивовані тим, що позовні вимоги ОСОБА_1 не знайшли свого належного підтвердження за розглядом справи, є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Позивач не заперечував, що дійсно підписав спірний договір і зміни до нього, та протягом тривалого часу сплачував платежі по ньому, позивач не звертався з заявами до банку про надання додаткової інформації або роз`яснення певних положень договору, а також не скористався правом протягом 14 календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причини, не відмовився від його виконання, а тривалий час користувався кредитними коштами, що свідчить про те, що він був згоден з умовами кредитного договору.

Крім того, сторони обумовили і прописали в договорі необхідні умови, які відповідають вимогам щодо укладення кредитних договорів та свідчить про його обізнаність про умови кредитування, про вартість кредиту та про інші супутні послуги і тарифи. Умисел позивача був реально спрямований на отримання банківського кредиту в іноземній валюті у розмірі 45 000 доларів США і що таке його зовнішнє волевиявлення було вільним і спрямованим на отримання кредитних коштів.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У червні 2019 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Приморського районного суду міста Одеси від 13 червня 2018 року та постанову Одеського апеляційного суду від 25 квітня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. При цьому посилався на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що докази, які б свідчили про надання з боку банку всієї інформації, що була необхідною до надання споживачеві, перед укладенням оспорюваного договору в матеріалах справи відсутні. Оспорюваний договір не містить умов або правил, які б регулювали відповідальність відповідача. Крім того, вбачається суттєвий дисбаланс прав та обов`язків між позивачем та відповідачем за кредитним договором, через що кредитний договір в цілому, суперечить пункту 9 частині першій статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Позиція інших учасників справи

Інші учасники справи не скористалися правом подання до суду відзиву на касаційну скаргу, письмових заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 11 червня 2019 року поновлено строк на касаційне оскарження, відкрито касаційне провадження, витребувано справу та надано строк для надання відзиву.

25 червня 2019 року матеріали цивільної справи № 522/18855/16-ц надійшли до Верховного Суду.

26 червня 2019 року матеріали цивільної справи передані доповідачу.

Ухвалою Верховного Суду від 15 серпня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Водночас Верховним Судом у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду 10 квітня 2019 року прийнято та призначено до розглядусправу № 718/194/17.

Передаючи справу на розгляд Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважала, за необхідне відступити від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 квітня 2018 року у справі № 127/18820/15-ц.

У постанові колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 квітня 2018 року у справі № 127/18820/15-ц зроблено висновок про те, що визначений у пункті 5.2 кредитного договору, який був укладений 24 травня 2005 року ( до внесення Законом України від 01 грудня 2005 року № 3161-IV змін до Закону України «Про захист прав споживачів»), розмір пені - 36,5% на рік перевищує розумну межу відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, є явно завищеною, що відповідно до статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» призводить до істотного дисбалансу між договірними правами та обов`язками сторін та суперечить засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Тому така умова пункту 5.2 кредитного договору є несправедливою.

Так, Верховний Суд України у постанові від 16 листопада 2016 року при розгляді справи № 6-1746цс16 висловив правову позицію про те, що суди, дійшовши висновку, що обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії, не звернули уваги, що, встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії з обслуговування кредиту, відповідач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. При цьому відповідач нараховував, а позивач сплатив комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позивача, що є незаконним. При цьому, на обґрунтування свого висновку колегія суддів послалася на Рішення Конституційного Суду України від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013.

У постанові колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 червня 2018 року у справі № 308/3953/15-ц зроблено висновок про те, що до вимог про визнання недійсним кредитного договору укладеного 17 червня 2005 року з підстав несправедливості його умов, наслідком чого є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача, приписи статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовуватися не можуть. Законом України від 01 грудня 2005 року № 3161-IV Закон України «Про захист прав споживачів» був викладений в новій редакції, яка запровадила законодавче регулювання права споживача в разі придбання ним продукції у кредит (стаття 11) та визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача внаслідок їх несправедливості (стаття 18). Натомість в частині першій статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції чинній на момент укладення кредитного договору) передбачалося, що умови договору, що обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими законодавством, визнаються недійсними. Тобто була закріплена інша правова конструкція недійсності умов договору. Оскільки статті 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» не були прийняті на момент укладення кредитного договору - 17 червня 2005 року, тому кредитний договір не міг суперечити вказаним нормам, оскільки вони набрали чинності після його укладення.

У цій справі № 522/18855/16 позивач ОСОБА_1 звернувся із позовом до ПАТ «Акціонерний Комерційний Промисловно-Інвестиційний Банк») про визнання кредитного договору недійсним. При цьому правовою підставою для визнання кредитного договору недійсним позивач визначав наявність істотної зміни становища щодо виконання боргових зобов`язань за кредитним договором, що погіршує становище позивача як споживача. Тобто, з підвищенням курсу іноземної валюти сума боргу значно зросла, яку позивачу необхідно сплачувати, у зв`язку з чим значно погіршився його фінансовий стан. Вважає, що умови кредитного договору в частині надання кредиту в доларах США є способом зловживання правом, коли всі ризики знецінення валюти покладено на позивача як споживача.

Також посилався на те, що умови договору є несправедливими.

Відповідно до пункту 3.4 кредитного договору № 05-01-16/742, укладеного між сторонами, за надання кредиту банк встановлює одноразову комісійну винагороду (сплачується у день видачі кредиту) у розмірі 1,0 відсотка від суми, яка підлягає сплаті позичальником.

На підставі пункту десятого частини першої статті 252 ЦПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках: перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Отже наявні підстави для зупинення провадження у справі.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу до закінчення перегляду в касаційному порядку.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне зупинити провадження у справі № 522/18855/16 до розгляду Об`єднаною Палатою Касаційного цивільного суду № 718/194/17 (провадження № 61-29385сво18).

Керуючись статтями 260 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження у справі № 522/18855/16 зупинити до закінчення перегляду в касаційному порядку Об`єднаною Палатою Касаційного цивільного судусправи № 718/194/17

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. І. Крат
Судді: Н. О. Антоненко

І. О. Дундар Є. В. Краснощоков М. М. Русинчук