Справа № 199/8947/18
РІШЕННЯ

Іменем України

28.05.2019 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі: головуючого судді Руденко В.В., при секретарі Куземі О.Г., за участі представника позивача ОСОБА_1 , позивача ОСОБА_2 , представника позивача ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом на нерухоме майно, третя особа: державний нотаріус Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Шугаєва Наталія Сергіївна, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з даним позовом до відповідача, зазначивши, що постановою державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26.10.18 року їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_1 після смерті чоловіка, ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1

Посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_6 - батько її чоловіка, ОСОБА_5 , який за час життя склав заповіт на користь синів - ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , відповідача по справі, яким заповів по 1/2 частини всього свого майна кожному.

В шестимісячний строк після смерті батька її чоловік прийняв в управління спірний будинок, який залишився йому у спадщину за заповітом, періодично він також мешкав у вказаному будинку, а згодом і переїхав у нього на постійне проживання. Вказаний будинок має 2 окремих входи, в другій частині будинку почав мешкати брат ОСОБА_5 - ОСОБА_2 .

До нотаріальної контори ОСОБА_5 не звертався, оскільки в шестимісячний строк приступив до управління та володіння спадковим майном (будинком), шляхом періодичного проживанням в ньому, його доглядом, доглядом прилеглої території, та переїздом до нього згодом на постійне проживання. З моменту прийняття будинку у спадщину ОСОБА_5 підтримував його справність, робив косметичний ремонт, доглядав за подвір`ям та вчиняв інші дії, притаманні власнику, що свідчить про вступ в управління та володіння будинком та його прийняття як спадщину.

Позивач просила суд визнати за позивачем право власності в порядку спадкування на 1/2 частину домоволодіння що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити.

Відповідач та його представник позовні вимоги не визнавали, оскільки спадкодавець ОСОБА_5 спадщину після смерті батька не прийняв, фактично в управління майном не вступав, своїм правом на подачу заяви до нотаріальної контори за свого життя не скористався, незважаючи на заяву відповідача щодо продовження строку для прийняття спадщини, що свідчить про його небажання приймати спадщину. Просили відмовити у позові.

Третя особа в судове засідання не з`явилась, про час та місце судового засідання повідомлялась належним чином, просила справу розглядати без її присутності, ухвалити рішення відповідно до чинного законодавства.

Суд, вислухав пояснення сторін, свідків ОСОБА_7 ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , дослідивши докази в їх сукупності, вважає, позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 відносини спадкування регулюються правилами ЦК України 2003 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України 2003 року і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються ЦК України 2003 року.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_6 , про що 15.06.1993 року складено відповідний актовий запис № 1100 органом державної реєстрації актів цивільного стану, що видав свідоцтво про смерть Амур-Нижньодніпровський р/з ЗАГС м. Дніпропетровська.

07.05.1993 року ОСОБА_6 було складено заповіт, яким спадкодавець заповів все своє майно в рівних частках ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач є спадкоємцем першої черги після смерті останнього та прийняла спадщину в установленому законом порядку.

Відповідно до спадкової справи після смерті спадкодавця ОСОБА_6 до Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звернувся ОСОБА_2 та отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом - Ѕ частину житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Спадщина після смерті ОСОБА_6 відкрилася до набрання чинності ЦК України 2003 року, строк на її прийняття закінчився до 1 січня 2004 року, то спірні правовідносини регулюються нормами ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до ст.548 Цивільного кодексу УРСР 1963 року для набуття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.

Відповідно до ст.549 Цивільного кодексу УРСР 1963 року спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Спадкова справа після смерті ОСОБА_11 містить заяву від відповідача по справі, згідно до змісту якої відповідач не заперечував щодо включення в круг спадкоємців ОСОБА_5 у зв`язку з пропуском ним шестимісячного строку на прийняття спадщини, що відповідає вимогам ст. 550 ЦК УРСР в редакції 1963 року відповідно до якої спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли

спадщину. Заява про прийняття спадщини ОСОБА_5 до нотаріальної контори не подавалась, таким чином останній спадщину за заповітом після смерті батька у встановленому законом порядку не прийняв.

Щодо доводів позивача, що її чоловік прийняв спадщину шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном, то суд приходить до наступного.

Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 встановлено, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть

вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за

наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про

встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору,

розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому

порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних

відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю,

постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття

спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року

тощо.

Проте, позивачем не надано рішення суду про встановлення факту прийняття спадщини ОСОБА_5 після смерті ОСОБА_11 , в межах даної цивільної справи такі вимоги не заявлялись, а суд згідно ст.13 ЦПК України розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог.

На підставі викладеного у задоволенні позову позивача до відповідача про визнання права власності в порядку спадкування за законом на нерухоме майно, слід відмовити.

Згідно до ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне судові витрати позивача у вигляді судового збору віднести за її рахунок.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 5, 12, 13, 264-266 ЦПК України, ст. 549 ЦК України в редакції 1963 року, суд-

УХВАЛИВ:

У позові ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом на нерухоме майно,- відмовити.

Судові витрати у вигляді судового збору віднести за рахунок позивача.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі у тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення апеляційної скарги.

Суддя