УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" вересня 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва, в складі: головуючого судді -Гаврилової О.В., розглянувши заяву відповідача ОСОБА_1 про відвід судді Гаврилової О.В. у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 , третя особа на стороні позивача - Дніпровська районна у м.Києві державна адміністрація, третя особа на стороні відповідача - Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у м.Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у здійсненні розпорядження майном, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 , третя особа на стороні позивача - Дніпровська районна у м.Києві державна адміністрація, третя особа на стороні відповідача - Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у м.Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у здійсненні розпорядження майном.

Справу передано на розгляд судді Гаврилової О.В. у відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 19 серпня 2019 року відкрито провадження у даній справі та постановлено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

19 вересня 2019 року до Дніпровського районного суду м. Києва надійшла заява відповідача ОСОБА_1 про відвід судді Гаврилової О.В.

Заява про відвід відповідачем обґрунтована тим, що на сторінці офіційного сайту судової влади України в мережі Інтернет зазначено, що Гаврилова О.В. обіймає у Дніпровському районному суді м. Києва посаду судді без повноважень, що на думку заявника свідчить про те, що Гаврилову О.В. не призначено на посаду судді Президентом України за поданням Вищої ради правосуддя в порядку, встановленому законом. Крім того, на обґрунтування заяви про відвід відповідачем зазначено, що ухвала Дніпровського районного суду м. Києва від 19 серпня 2019 року про відкриття провадження у даній справі є завідомо неправосудною і нікчемною з причин її незаконності та у зв`язку з тим, що були наявні підстави для відмови у відкритті провадження у справі. З вищезазначених підстав відповідач просить постановити ухвалу про задоволення даної заяви про відвід судді і передати справу на розгляд іншому судді.

Відповідно до частин 1, 2, 3, 7, 8 ст. 40 Цивільного процесуального кодексу України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу, він вирішує питання про зупинення провадження у справі. У такому випадку вирішення питання про відвід судді здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Питання про відвід судді має бути розглянуто не пізніше двох днів із дня надходження заяви про відвід судді, а у випадку розгляду заяви про відвід суддею іншого суду - не пізніше десяти днів з дня надходження заяви про відвід судді.

Суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи. За ініціативою суду питання про відвід судді може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід судді, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід судді.

Суд не вбачає необхідності повідомляти учасників справи про судове засідання, а тому відповідно до вимог ч. 8 ст. 40 Цивільного процесуального кодексу України розгляд даної заяви проводиться без повідомлення учасників справи.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вивчивши доводи заявленого відводу приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 34 Цивільного процесуального кодексу України, цивільні справи у судах першої інстанції розглядаються одноособово суддею, який є головуючим і діє від імені суду, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Статтею 36 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді. Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37цього Кодексу. До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя. Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Стаття 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини гарантує кожному право на справедливий суд. Відповідно до п.1 зазначеної статті кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

В той же час, належних доказів і переконливих аргументів, які б підтверджували наявність обставин, визначених у ст. ст. 36, 37 ЦПК України, які б унеможливлювали участь головуючого судді Гаврилової О.В. у розгляді даної справи, заявником не наведено.

Усі посилання відповідача в заяві про відвід головуючого судді є надуманими та не відповідають дійсним обставинам, є помилковим тлумаченням стороною процесуального законодавства та судового рішення, прийнятого судом.

Так твердження відповідача про те, що суддя Дніпровського районного суду м.Києва обіймає посаду судді без повноважень є безпідставними, оскільки Указом Президента України №239/2019 від 17 травня 2019 року Гаврилову Олену Василівну призначено на посаду судді Дніпровського районного суду м.Києва.

У рішенні від 09.11.2006 року по справі «Білуха проти України» Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) зазначено, що відповідно до сталої практики Суду наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями.

Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто, чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі.

Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності («Фей проти Австрії» (Fey v. Austria) від 24 лютого 1993 року, пп. 27, 28 та 30; «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), № 33958/96, п. 42, ЄСПЛ 2000-ХІІ). У кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду («Пуллар проти Сполученого Королівства» (Pullar v. United Kingdom), від 10 червня 1996 року, п. 38).

Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного («Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland),

пункт 43).

У рішенні від 10 грудня 2009 р. у справі «Мироненко та Мартенко проти України» ЄСПЛ дійшов висновку, що український суд не був безстороннім за об`єктивним критерієм.

На обґрунтування свого висновку ЄСПЛ звернув увагу на те, що, застосовуючи об`єктивний критерій, слід з`ясувати, чи існують, окрім самої поведінки судді, певні факти, які можуть бути підставою для сумніву в його безсторонності.

Тобто, при визначенні наявності у відповідній справі законних підстав сумніватися в безсторонності певного судді, позиція особи, про яку йдеться, має важливе, але не вирішальне значення. Вирішальне значення при цьому матиме можливість вважати такі сумніви об`єктивно обґрунтованими.

Змагальність судового процесу та покладення на суд обов`язку здійснювати цивільне судочинство об`єктивно та неупереджено є передумовою того, що рішення по суті справи може бути ухвалено як на користь позивача, так і відповідача, що не свідчить про зацікавленість або упередженість судді.

Викладена в заяві про відвід незгода заявника з прийнятим суддею процесуальним рішенням та наведене з цього приводу тлумачення законодавства також не є підставою для відводу судді, що прямо визначено частиною 4 ст.36 ЦПК України.

У § 81 рішення у справі «Салов проти України» (заява № 65518/01) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що «неупередженість» в сенсі статті 6 Конвенції має визначатися суб`єктивною оцінкою на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі - тобто жоден із членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивною оцінкою - тобто, чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які законні сумніви з цього приводу (рішення у справах «Bulut v. Austria» від 22 лютого 1996 року, Reports 1996-II, с. 256, § 31 та «Thomann v. Switzerland» від 10 червня 1996 року, Reports 1996-III, с. 815, § 30). У межах об`єктивної оцінки має бути визначено, чи наявні факти, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви щодо неупередженості судів.

Проте, всі викладені в заяві про відвід доводи та міркування заявника, є її суб`єктивними судженнями, не підтвердженими відповідними доказами.

За вказаних обставин, перевіривши наведені відповідачем ОСОБА_1 підстави для відводу головуючого у справі, суд приходить до висновку про необґрунтованість заявленого відводу, адже головуючого призначено на посаду судді у визначеному законом порядку, а незгода сторони з процесуальними рішеннями не може бути підставою для відводу, у зв`язку з чим заяву про відвід слід передати для її вирішення в порядку ч.1 ст. 33 ЦПК України. При цьому, підстав для зупинення провадження у справі суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 33, 36, 40, 258, 260, 353 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Визнати заяву відповідача ОСОБА_1 про відвід судді

Гаврилової О.В. необґрунтованою.

Передати заяву про відвід для вирішення в порядку ч.1 ст. 33 ЦПК України.

Ухвала оскарженню окремо від рішення суду не підлягає.

Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя: