ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2624/19 Справа № 214/6909/17 Суддя у 1-й інстанції - Хомініч С. В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

сторони:

позивач: Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк»

відповідач: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у порядку ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 18 жовтня 2018 року, яке постановлено суддею Хомініч С.В у м. Кривому Розі Дніпропетровської області та повний текст рішення складено 18 жовтня 2018 року, -

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» (у теперішній час Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк»)звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 26.08.2010 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» (у теперішній час Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк»), та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір б/н, за умовами якого відповідач отримала кредит в початково визначеному розмірі 1200 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки зі сплатою відсотків за користування ним за ставкою 30% річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

Однак, в порушення взятих на себе зобов'язань за вказаним договором, відповідач не виконувала умови договору, в зв'язку з чим станом на 31.05.2017 року утворилася заборгованість за кредитним договором в розмірі 32444,18 грн., яка складається з 1195 грн. 22 коп. - заборгованості за кредитом; 25527 грн. 81 коп. - заборгованості по процентах за користування кредитом; 3700 грн. - заборгованості за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 1521 грн. 15 коп. штрафу (процентна складова), яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь та судові витрати по справі.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 18 жовтня 2018 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» суму заборгованості за договором № б/н від 26.08.2010 року в сумі 2658 грн. 50 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом - 1195 грн. 22 коп., по процентам за користуванням кредитом - 860 грн. 49 коп., штрафу - 500 (п'ятсот) грн. 00 коп. фіксована частина, 102 грн. 79 коп. та судовий збір 131 грн. 20 коп.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог позивача про стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом та ухвалення в цій частині нового рішення про задоволення вказаних позовних вимог посилаючись на те, що судом першої інстанції при ухваленні рішення не надано належної оцінки істотним обставинам справи, не враховано, що умовами кредитного договору було передбачено підвищення (зміна) процентної ставки за кредитним договором, що відповідач по справі повідомлялась належним чином про таке підвищення і заяв про розірвання кредитного договору, у зв'язку з підвищенням процентної ставки, не подавала, чим визнала запропоновані умови договору та погодилась з підвищенням відсотків.

Крім того представник позивача зауважує на тому, що позов подано в межах строків позовної давності.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 26 серпня 2010 року між сторонами укладено кредитний договір, який складається із заяви позичальника ОСОБА_2 та Умов та Правил надання банківських послуг, з якими вона під час укладання договору була ознайомлена, що засвідчено особистим її підписом 26 серпня 2010 року (а.с.8-зворот).

Як видно з Умов та Правил надання банківських послуг ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» (у теперішній час Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк»), форма договору про надання банківських послуг, яка укладається між банком та держателем картки, складається із заяви, пам'ятки клієнта, Умов та Правил надання банківських послуг, тарифів (а.с.10-30).

Як вбачається із матеріалів справи, ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» (у теперішній час Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк») надав ОСОБА_2 кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування ним в розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості (за базовою ставкою 2,5% в місяць) та здійсненням щомісячних платежів до 25 числа.

Як слідує з довідки про зміну умов кредитування (а.с.7), початково ОСОБА_2 отримала кредит із встановленим кредитним лімітом 300 грн., збільшеним 22.10.2012 року до 1200 грн.

Згідно Умов та Правил надання банківських послуг при порушенні клієнтом строків платежу по якому-небудь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. плюс 5% від суми позову.

У зв'язку із неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань за наданим позивачем розрахунком, станом на 31.05.2017 року утворилася заборгованість за кредитним договором в розмірі 32444,18 грн., яка складається з 1195 грн. 22 коп. - заборгованості за кредитом; 25527 грн. 81 коп. - заборгованості по процентах за користування кредитом; 3700 грн. - заборгованості за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 1521 грн. 15 коп. штрафу (процентна складова).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором є доведеними в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором в сумі 2658 грн. 50 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом - 1195 грн. 22 коп., по процентам за користуванням кредитом - 860 грн. 49 коп., штрафу - 500 грн. (фіксована частина), штраф 102 грн. 79 коп. (процентна складова), в іншій частині позовні вимоги є недоведеними.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Договір є зобов'язанням і, відповідно, підставою для виникнення цивільних прав та обов'язків (ст. 11 Цивільного кодексу України). Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Зі змісту зобов'язань, вбачається, що між сторонами у справі виникли відносини з приводу надання банківських послуг, а саме відкриття платіжної картки «Універсальна».

Статтями 1049, 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути Кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про договір позики, якщо інше не встановлено і не випливає із суті кредитного договору (ч. 2 ст. 1054 ЦК України).

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Таким чином, проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054 ЦК є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу.

Згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою.

В силу положень ст. 549, 550 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Згідно ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно умов договору та вимог закону.

Відповідно до вимог статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, у зв'язку із неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань за наданим позивачем розрахунком, станом на 31.05.2017 року утворилася заборгованість за кредитним договором в розмірі 32444,18 грн., яка складається з 1195 грн. 22 коп. - заборгованості за кредитом; 25527 грн. 81 коп. - заборгованості по процентах за користування кредитом; 3700 грн. - заборгованості за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 1521 грн. 15 коп. штрафу (процентна складова).

Відповідачу було надано кредит шляхом встановлення кредитного ліміту на кредитну карту НОМЕР_1, строк дії котрої до 01/2016, в подальшому відповідачу за його заявою для обслуговування кредитного ліміту по кредитному договору видано додаткову кредитну карту № НОМЕР_2 зі строком дії до 10.2016, що підтверджується випискою про рух коштів.

На підставі наведеного, вище колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач звернувся до суду з позовом в межах строків позовної давності, оскільки кредитний договір діяв до 31.10.2016 року, тому розмір заборгованості за тілом кредиту в розмірі 1195 грн. 22 коп. підлягає стягненню в повному обсязі.

Погоджується колегія суддів і з висновком суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по процентам за користуванням кредитом в розмірі 860 грн. 49 коп., з огляду на наступне.

Згідно з умовами Кредитного договору №б/н від 26.08.2010 року позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі 7 % від загальної заборгованості по кредиту; але не менше 50 грн. та в строки (до 25 числа кожного місяця), визначені умовами кредитного договору щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом (а.с.9).

Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, відповідно до Правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (статті 257 ЦК України) щодо щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

ОСОБА_2 свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконувала, внісши востаннє 02.04.2014 року в розмірі 300 грн. в рахунок погашення кредиту та 75 грн. - процентів за користування кредитом, що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості та випискою по банківському рахунку позичальника (а.с.5-6, 133-136).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що перебіг строку позовної давності за процентами за користування кредитом починається після несплати чергового платежу. Відповідно до розрахунку про заборгованість та виписки про рух коштів останній платіж відповідачем внесений 02.04.2014 року. З позовними вимогами позивач звернувся до суду 28.11.2017 року, а тому позивач має право на стягнення процентів за користування кредитом за період від 28.11.2014 року по 28.11.2017 року, у межах позовної давності, обчисленої за три роки до дня звернення до суду.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивачазаборгованості по процентам за користування кредитом за підвищеною відсотковою ставкою, з огляду на наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідно довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» (а.с.8-зворот), ОСОБА_3 отримала кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії зі сплатою відсотків за користування ним в розмірі 30 % річних (за базовою ставкою 2,5 % в місяць).

Проценти нараховуються із розрахунку 360 днів/рік, що встановлено умовами п.2.1.1.12.6 Умов.

Згідно до ст. 10561 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

У разі застосування змінюваної процентної ставки у кредитному договорі повинен визначатися максимальний розмір збільшення процентної ставки.

У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували застосування сторонами у договорі змінюваної процентної ставки, встановленої у відповідності до вимог частин 4-6 ст.1056-1 ЦК України.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у даному випадку умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку, є нікчемною.

В абзаці 1 пункту 28 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що при вирішенні спорів щодо правомірності підвищення процентної ставки згідно зі ст. 1056-1 ЦК України у зв'язку з прийняттям Закону України від 12 грудня 2008 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», яким передбачено, що встановлений кредитним договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також, що умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною, суди мають виходити з того, що цей закон набрав чинності з 10 січня 2009 року.

Абзацом 3, 4 пункту 28 вказаної Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року роз'яснено, що при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог ст. ст. 641-642 ЦК України або в порядку, визначеному ч. 6 ст. 1056-1 ЦК України. При підвищенні процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

Згідно пункту 2.1.1.5.4 Умов і правил надання банківських послуг клієнт зобов'язаний при незгоді із змінами правил і/або тарифів надати банку письмову заяву про розірвання договору і погасити виниклу перед банком заборгованість.

Таким чином, в даному випадку, позичальник позбавлений права не погодитися на зміну умов договору, і у випадку незгоди із запропонованими змінами зобов'язаний ініціювати розірвання договору.

Отже, така умова договору про право банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку, є нікчемною.

Згідно розрахунку заборгованості відповідачу нараховувалось станом на 01.09.2014 року 30 % річних, згодом відсоткова ставка, була збільшена з 01 вересня 2014 року з 30 відсотків річних до 34,80 відсотка річних, а 01 квітня 2015 року збільшена з 34,80 відсотка річних до 43,20 відсотка річних в той же час, відповідно до анкети - заяви базова відсоткова ставка по кредитному ліміту складає 30% річних, будь-які інші дані щодо розміру відсоткової ставки по кредитному ліміту в анкеті-заяві або Умовах та правилах надання банківських послуг відсутні.

Враховуючи, що позивачем підвищено процентну ставку за користування кредитом без належного на те права, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню лише в межах попередньої відсоткової ставки, яка узгоджена сторонами під час укладення кредитного договору 30 %.

Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» встановлено, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог.

Отже, суд зобов'язаний належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв'язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок. Така правова позиція висловлена у Постанові Верховного Суду у по справі №775/7704/15 від 23.01.2018 року.

Як вбачається із матеріалів справи, судом першої інстанції проведено перерахунок заборгованості за користування кредитом із застосуванням попередньої відсоткової ставки 30% річних (2,5% на місяць) за період з 28.11.2014 року по 31.10.2016 року (відповідно 1 місяць 2 дні (1,07 місяця) 2014 року, 12 місяців 2015 року, 10 місяців 2016 року), та з 31.10.2016 року по 28.11.2017 року - на рівні облікової ставки Національного банку України, відповідно до якого з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по процентам за користуванням кредитом в сумі 860 грн. 49 коп.

Колегією суддів перевірено проведений судом першої інстанції перерахунок заборгованості за процентами за користування кредитом за відсотковою ставкою 30 % річних, з яким колегія суддів погоджується та вважає його вірним.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості по комісії та пені (нарахованих сумарно), стягнувши при цьому з відповідача штрафи, з огляду на наступне.

Згідно ч.1 ст.611, ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Виходячи зі змісту ст.ст.546, 548, 549 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися відповідно до вимог закону або умов договору, зокрема, неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі порушення зобов'язання.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 у справі № 6-2003цс15, цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.2 ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Аналогічна правова позиція висловлена у Постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15.

У Постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15 відсутній висновок про те, який же вид неустойки (штраф чи пеню) підлягає стягненню та який критерій має бути застосовано для його вибору. Тлумачення статей 3 та 549 ЦК України дозволяє стверджувати, що при виборі того який вид неустойки (штраф чи пеня) повинен стягуватися, слід враховувати справедливість і розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України). Тому необхідно визначити стягнення якого виду неустойки (штрафу чи пені) є нерозумним і несправедливим, з урахуванням їх розміру.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у Постанові від 19.09.2018 року по справі № 664/2784/15-ц.

Судом першої інстанції враховано, що загальний розмір штрафу складає 2021,15 грн., непогашене тіло кредиту - 1195,22 грн., а відсотків 860,49 грн., що є менше розміру пені, яка складає 3700 грн. З чого слідує, що розмір пені та комісії є нерозумним та несправедливим.

Крім того, слід зауважити, що з наданих позивачем розрахунків й заявлених вимог не можливо роз'єднати суми заборгованості по пені та комісії, тому колегія суддів погоджується з висновокм суду першої інстанції про те, що нарахування заборгованості по пені сумарно з комісією є безпідставним та неправомірним, оскільки виходячи з природи комісії, як складової частини основного зобов'язання, що входить до сукупної вартості кредиту, а пені - як штрафної санкції за порушення виконання зобов'язань, вони не можуть нараховуватись разом, що суперечить їх правовій сутності та меті застосування в рамках кредитно-зобов'язальних правовідносин, тому колегія суддів приходить до переконання, що включення позивачем до розрахунку заборгованості сумарно «комісії та пені» не ґрунтується на умовах кредитного договору та нормах, на які посилався позивач.

Отже, застосування позивачем положень ст. 546, 549 ЦК України ґрунтується на його суб'єктивному тлумаченні положень вказаних норм, та не може враховуватись судом при вирішенні даного спору.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги представника позивача про те, що умовами кредитного договору було передбачено підвищення (зміна) процентної ставки за кредитним договором, що відповідач по справі повідомлялася належним чином про таке підвищення і заяв про розірвання кредитного договору, у зв'язку з підвищенням процентної ставки, не подавала, чим визнала запропоновані умови договору та погодилась з підвищенням відсотків, оскільки в даному випадку умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Також колегія суддів не може прийняти до уваги доводи апеляційної скарги про те, що позов подано в межах строків позовної давності, оскільки в даному випадку суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позов поданий в межах строків позовної давності.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції обґрунтоване і підтверджується матеріалами справи, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, ст.ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 18 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 11 лютого 2019 року.

Головуючий:

Судді: