Справа № 301/1281/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

06 червня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючої - судді Кожух О.А.,

суддів - Куштана Б.П., Джуги С.Д.,

за участі секретаря - Чучка Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 21 серпня 2018 року (головуючий суддя Золотар М.М.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», треті особи без самостійних вимог: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович, Іршавський районний відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Міністерства юстиції України, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

в с т а н о в и в :

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом, мотивуючи його тим, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Русланом Олеговичем 29.09.2017 вчинено виконавчий напис, зареєстрований за № 14637, яким запропоновано стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором від 27.10.2006 № MKG0GL00000135 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 7996,88 Доларів США, що за курсом 25,88 відповідно до службового розпорядження НБУ від 24.07.2017, складає 206 959,25 гривень.

Зазначав, що на підставі цього напису старший державний виконавець Іршавського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатської області Бобіта Т.В. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження від 12.01.2018 (ВП № 55518153).

Позивач вказував, що визначена сума не є безспірною; виконавчий напис нотаріусом вчинено з порушенням вимог закону за відсутності документів, які підтверджують безспірність заборгованості.

Посилаючись на дані обставини, просив визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Іршавського районного суду Закарпатської області від 21.08.2018 позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 29.09.2017, зареєстрований за № 14637, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Київської області Швець Русланом Олеговичем. Вирішено питання розподілу судових витрат.

На це рішення АТ КБ «ПриватБанк» (перейменоване з ПАТ КБ «ПриватБанк») подало апеляційну скаргу. Посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що виконавчий напис вчинено з дотриманням вимог закону; позивач не довів наявності боргу у меншому розмірі або його відсутності; заборгованість стягнута виконавчим написом утворилася із 2016 року у межах трирічної позовної давності.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 27.10.2006 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір за №MKG0GL00000135, згідно якого банк надав позичальнику кредит в сумі 10 000 доларів США у вигляді непоновлюваної кредитної лінії на строк з 27.10.2006 по 27.10.2026 на купівлю квартири, а також в сумі 1125 доларів США на сплату страхових платежів, передбачених істотними умовами даного правочину, зі сплатою 0,84 % на місяць (10,08% річних). Щомісячний платіж визначено у розмірі 101,96 доларів США (а.с.11-13).

Оскільки позичальник свої зобов`язання належним чином не виконував, тому банк звернувся до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису.

29.09.2017 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Київської області Швець Руслан Олегович вчинив виконавчий напис, зареєстрований за № 14637 щодо стягнення боргу за кредитним договором від 27.10.2006 № MKG0GL00000135, яким запропоновано стягнути на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» із ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 7996,88 Доларів США, що за курсом 25,88 відповідно до службового розпорядження НБУ від 24.07.2017 складає 206 959,25 гривень. Строк, за який провадиться стягнення - 3923 днів, а саме: з 27.10.2006 по 24.07.2017 (а. с. 10).

На підставі цього напису, старший державний виконавець Іршавського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатської області Бобіта Т.В. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження від 12.01.2018 (ВП № 55518153) (а.с. 19).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, виходив з того, що виконавчий напис вчинено з порушенням вимог Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Зокрема, нотаріус не переконався належним чином у безспірності сум, що підлягають стягненню, та дотримання стягувачем вимог щодо трирічного строку подання заяви про вчинення виконавчого напису з часу настання права на звернення з вимогою по кожному окремому щомісячному платежу.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Умови вчинення виконавчих написів закріплено у статті 88 Закону України «Про нотаріат»,

Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Такий перелік затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. N 1172, до якої вносились зміни, в тому числі, постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 р. N 662. Позивач, серед іншого, вказував, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14 було визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 р. N 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості Провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», на підставі якої нотаріус вчинив виконавчий напис. Проте, на час вчинення виконавчого напису - 29.03.2017 - відповідно до ухвали Вищого адміністративного суду України від 06.03.2017 р. у справі N 826/20084/14 було зупинено виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017.

Підпунктом 3.5 пункту 3 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року N 296/5, передбачено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку N 1172, а якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус має право витребувати їх у стягувача, а якщо для вчинення виконавчого напису, крім документа, що встановлює заборгованість, необхідно подати й інші документи, зазначені в цьому Переліку, то вони до виконавчого напису не приєднуються, а залишаються у матеріалах нотаріальної справи (підпункт 2.2 пункту 2 та підпункт 3.6 пункту 3 глави 16 розділу II Порядку N 296/5).

Таким чином, за змістом наведених норм саме по собі включення тих чи інших документів, які встановлюють заборгованість, до Переліку, не засвідчує безспірності заборгованості чи іншої відповідальності боржника перед стягувачем, а їх безспірний характер повинен бути підтверджений відповідними документами відповідно до умов вчинення виконавчих написів, закріплених у статті 88 Закону України «Про нотаріат».

Перш ніж вчинити виконавчий напис, нотаріус повинен перевірити чи підпадає заявлена вимога під той вид заборгованості, про який йдеться в Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 р. N 1172, чи подані всі передбачені цим Переліком документи, чи оформлені такі документи належним чином, чи підтверджують подані документи безспірність заборгованості боржника перед кредитором та прострочення виконання зобов`язання, чи не виник спір між зацікавленими особами, чи не минув встановлений законодавством строк для вчинення виконавчого напису.

Так, у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі N 6-887цс17 міститься правовий висновок про те, що суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком N 1172. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. У цій постанові також зазначено, що законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлює суд відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Відповідно до пункту 3.1 глави 16 Порядку N 296/5, нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Встановлено, що строк, за який проводиться стягнення - 3923 дні, а саме - з 27.10.2006 по 24.07.2017.

Апеляційний суд зазначає, що встановлення вказаного трирічного обмеження на вчинення виконавчого напису не є формальністю, позаяк узгоджується з приписами Глави 19 ЦК України, якою визначено загальну трьохрічну позовну давність. А відтак, включення у загальний розмір заборгованості частини платежів, які нараховані поза межами строків позовної давності, в будь-якому разі свідчать про спірність такої суми.

Як вбачається з виконавчого напису, сума яка пропонується до стягнення, нарахована за період з 27.10.2006 по 24.07.2017, а не з 2016 року, як зазначає апелянт. Тобто, частина складових сум заборгованості виникла більш як за три роки до моменту звернення, що прямо суперечить ст. 88 ЗУ «Про нотаріат».

Таким чином виконавчий напис від 29.09.2017 № 14637 вчинено щодо вимог понад установлений трирічний строк.

Отже, між сторонами існує спір з приводу наявності і розміру заборгованості за указаним кредитним договором, з урахуванням того, що вимога Банку щодо повернення кредитних коштів пред`явлена до позивача після спливу трирічного строку з моменту виникнення у Банку права на таку вимогу, а відтак суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позову.

Зважаючи на викладене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростовують. Рішення суду постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, у відповідності до ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. ст. 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 21 серпня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 12 червня 2019 року.

Головуюча: Судді: