Постанова

Іменем України

18 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 263/6722/15-ц

провадження № 61-29967св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Сердюка В. В.,

учасники справи:

позивач (за первісним позовом) - Публічне акціонерне товариство «Банк Форум» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» Ларченко Ірини Миколаївни, відповідачі (за первісним позовом): ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , позивач (за зустрічним позовом) - ОСОБА_2 ,
відповідачі (за зустрічним позовом): Публічне акціонерне товариство «Банк Форум», ОСОБА_1 ,
розглянувши у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Довженко Валерій Іванович, на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 17 червня 2016 року

у складі судді Ікорської Є. С. та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 13 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Попової С. А.,

Зайцевої С. А., Кочегарової Л. М.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Банк Форум»

(далі - ПАТ «Банк Форум») в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Форум» Ларченко І. М. звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 04 липня 2007 року між Акціонерним комерційним банком «Форум» (далі - АКБ «Форум»), правонаступником якого є ПАТ «Банк Форум», та ОСОБА_1 укладений кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредитні кошти у розмірі 30 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13 % річних, зі строком повернення до 24 червня 2018 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язань, 04 липня 2007 року

між АКБ «Форум», правонаступником якого є ПАТ «Банк Форум»,

та ОСОБА_2 укладений договір поруки, відповідно до умов якого останній поручився перед банком за виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором у повному обсязі.

У зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору, станом на 27 квітня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі

28 962,88 доларів США, з яких: прострочена заборгованість за кредитом - 19 462,94 доларів США; заборгованість за відсотками -

6 190,04 доларів США; пеня за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань (з розрахунку 0,2 % за кожен день прострочення) - 3 309,90 доларів США; штраф - 5 000 грн.

Посилаючись на те, що зобов`язання за кредитним договором та договором поруки відповідачі не виконали, ПАТ «Банк Форум», з урахуванням уточнених позовних вимог, просило суд стягнути солідарно з відповідачів на користь банку заборгованість за кредитним договором від 04 липня

2007 року у розмірі 28 962,88 доларів США.

У лютому 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Банк Форум», ОСОБА_1 про визнання додаткової угоди недійсною та припинення договору поруки.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що 04 липня 2007 року

між АКБ «Форум», правонаступником якого є ПАТ «Банк Форум»,

та ОСОБА_1 укладений кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредитні кошти у розмірі 30 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13 % річних, зі строком повернення до 24 червня 2018 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язань, 04 липня 2007 року

між АКБ «Форум», правонаступником якого є ПАТ «Банк Форум»,

та ОСОБА_2 укладений договір поруки, відповідно до умов якого останній поручився перед банком за виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором у повному обсязі.

23 грудня 2008 року між АКБ «Форум», правонаступником якого є ПАТ «Банк Форум» та ОСОБА_2 укладена додаткова угода № 3 до договору поруки, відповідно до умов якої розмір відсотків за користування кредитними коштами збільшено з 14 % до 14,09 % річних.

ОСОБА_2 вказував, що він не підписував додаткову угоду

від 23 грудня 2008 року № 3 до договору поруки від 04 липня 2007 року, а у графі біля його прізвища стоїть підпис, явно не схожий на його, виконаний іншою особою, візуально підпис значно вирізняється від інших зразків підпису ОСОБА_2

Посилаючись на вищевказане, ОСОБА_2 просив суд визнати додаткову угоду від 23 грудня 2008 року № 3 до договору поруки

від 04 липня 2007 року недійсною та визнати договір поруки від 04 липня 2007 року припиненим.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 17 червня 2016 року позов ПАТ «Банк Форум» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Форум» Ларченко І. М. задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк Форум» заборгованість за кредитним договором у розмірі 25 652,98 доларів США станом на 27 квітня 2015 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано недійсною додаткову угоду від 23 грудня 2008 року № 3 до договору поруки від 04 липня 2007 року, укладеного між АКБ «Форум», правонаступником якого є ПАТ «Банк Форум», та ОСОБА_2

Визнано припиненою поруку ОСОБА_2 , встановлену на підставі договору поруки від 04 липня 2007 року, укладеного з АКБ «Форум», правонаступником якого є ПАТ «Банк Форум».

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 13 вересня 2017 року рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області

від 17 червня 2016 року залишено без змін.

Судові рішення мотивовані тим, що неналежне виконання позичальником умов кредитного договору в частині несвоєчасного його виконання тягне цивільно-правову відповідальність, яка передбачена статтями 536, 625, 1054, 1049 ЦК України. Крім того, не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення пені і штрафу на підставі статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції»

(у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 пені і штрафу та припинення зобов`язання поруки ОСОБА_2 в апеляційному порядку не оскаржувалось, тому не підлягає перегляду в касаційному порядку.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 ,

в інтересах якої діє адвокат Довженко В. І., просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором та судового збору і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у цій частині, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права. В іншій частині судові рішення судів попередніх інстанцій залишити без змін.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що банк не довів належними та допустимими доказами наявності індивідуальної або генеральної ліцензії на здійснення операцій з валютними коштами.

Крім того, є суперечливості в мотивувальній і резолютивній частинах рішення суду першої інстанції щодо суми боргу за кредитним договором.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники судового процесу не скористались правом подати відзив на касаційну скаргу, заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 грудня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано цивільну справу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Відповідно до підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки», у справі № 263/6722/15-ц (провадження № 61-29967св18) призначено повторний автоматизований розподіл.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 04 липня 2007 року між АКБ «Форум», правонаступником якого є ПАТ «Банк Форум», та ОСОБА_1 укладений кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредитні кошти у розмірі 30 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,00 % річних, зі строком повернення

до 24 червня 2018 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язань, 04 липня 2007 року

між АКБ «Форум», правонаступником якого є ПАТ «Банк Форум»,

та ОСОБА_2 укладений договір поруки, відповідно до умов якого останній поручився перед банком за виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором у повному обсязі.

У зв`язку з неналежним виконанням умов договору, станом на 27 квітня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 28 962,88 доларів США,

з яких: прострочена заборгованість за кредитом - 19 462,94 доларів США; заборгованість за відсотками - 6 190,04 доларів США; пеня за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань (з розрахунку 0,2 % за кожен день) - 3 309,90 доларів США; штраф - 5 000 грн.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтями 628, 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Пунктом 1.1 кредитного договору передбачено, що надання кредиту за цим договором в іноземній валюті - доларах США. Погашення боргу і процентів за користування кредитними коштами здійснюється в валюті кредиту (пункт 2.6 кредитного договору).

Відповідно до статті 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Згідно зі статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною третьою статті 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, що банком доведено належними та допустимими доказами факт неналежного виконання зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим утворилась заборгованість.

Встановивши, що ОСОБА_1 отримала кредит у доларах США, тому повинна їх повернути в тій самій валюті - доларах США, суди дійшли обґрунтованого висновку про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Разом з тим, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог на суму боргу 25 652,98 доларів США (за офіційним курсом Національного банку України станом на день звернення з позовом (09 червня 2015 року)

541 277,87 грн; 1 % становить 5 412,77 грн), суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, з дотриманням вимог підпункту

1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір»

(у редакції, чинній на момент звернення з позовом), вірно стягнув у дохід держави максимально граничний розмір судового збору (не більше

3 розмірів мінімальної заробітної плати) з відповідача ОСОБА_1

у визначеному розмірі.

Доводи касаційної скарги про те, що банк не довів належними та допустимими доказами наявності індивідуальної або генеральної ліцензії на здійснення операцій з валютними коштами, колегія суддів не бере до уваги з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) Національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом. Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв`язку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання.

Отже, уповноважені банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними коштами мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті.

Оскільки у банку є передбачені законодавством України ліцензії і дозволи на здійснення банківських операцій, а також 06 жовтня 2011 року отримана

і генеральна ліцензія на здійснення валютних операцій, та враховуючи, що законодавство України у сфері банківській діяльності не містить спеціальних приписів, які б забороняли банкам надавати кредити в іноземній валюті або вимагати їх повернення в судовому порядку в валюті кредиту, доводів ОСОБА_1 щодо неможливості стягнення суми боргу в іноземній валюті також є безпідставними.

Разом з тим, визначення в мотивувальній частині рішення суду першої інстанції еквіваленту заборгованості з переведенням іноземної валюти боргу в національну за курсом, встановленим Національним банком України, стосувалось вирішення судом першої інстанції питання розподілу судових витрат відповідно до статті 88 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи у судах попередніх інстанцій), для чого судом вірно переведено суму боргу в іноземній валюті на національну грошову одиницю станом на момент вчинення такої процесуальної дії як подання позову.

У резолютивній частині рішення визначена чітко сума до стягнення у валюті кредиту - 25 652,98 доларів США, на що, надаючи позику, сподівався кредитор, який має індивідуальну ліцензію і генеральну ліцензію на використання іноземної валюти на території України. Тому суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом.

Отже, колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги про суперечливість мотивувальної і резолютивної частин судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій є достатньо обґрунтованими та такими, що ґрунтуються на нормах закону.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а зводяться до незгоди заявника із висновками судів, в основному направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Довженко Валерій Іванович, залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області

від 17 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області

від 13 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. М. Фаловська А. І. Грушицький В. В. Сердюк