ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5572/19 Справа № 205/5468/15-ц Суддя у 1-й інстанції - Шавула В. С. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.

за участю секретаря - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 05 жовтня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Банк Розвитку" до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2015 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, обгрунтовуючи тим, що 28 серпня 2013 року між ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № IKAPUG.162127.001, відповідно до умов якого банк надав останньому кредит в сумі 175150,00 грн., строком користування до 27 серпня 2018 року, зі сплатою відсотків за користування в розмірі 15,5% річних, та комісію в розмірі 0,30% від суми кредиту. Зобов`язання за вищевказаним кредитним договором забезпечено договором поруки №РХ029031.162131.001, укладеним 28.08.2013 року між позивачем та ОСОБА_1 В порушення умов кредитного договору, ОСОБА_2 свої зобов`язання за договором належним чином не виконав, у зв`язку із чим, станом на 02.07.2015 року має заборгованість в сумі 232296,64 грн.

Посилаючись на викладені обставини, позивач просив суд солідарно стягнути із ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на свою користь суму заборгованості за кредитним договором № IKAPUG. 162127.001 від 28.08.2013 року в сумі 232296,64 грн.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 05 жовтня 2015 року позовні вимоги задоволені. Стягнуто з солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» заборгованість за кредитним договором № IKAPUG.162127.001 від 28.08.2013 року в сумі 232296,64 грн. Вирішено питання щодо судових витрат.

Не погодившись із таким заочним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та на неправильне застосування норм матеріального права.

Інші учасники процесу своїм правом, передбаченим положеннями ст. 360 ЦПК України щодо подання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , не скористались.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а заочне рішення суду - залишити без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 28 серпня 2013 року між ПАТ « Всеукраїнський Банк Розвитку» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № IKAPUG.162127.001, відповідно до умов якого банк надав останньому кредит в сумі 175150,00 грн., строком користування до 27 серпня 2018 року, зі сплатою відсотків за користування в розмірі 15,5% річних, та комісію в розмірі 0,30% від суми кредиту.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № IKAPUG. 162127.001 від 28.08.2013 року, 28 серпня 2013 року між ПАТ«Всеукраїнський Банк Розвитку» та ОСОБА_1 було укладено договір поруки №РХ029031. 162131.001.

Відповідно до умов договору поруки, поручитель зобов`язався солідарно відповідати перед банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором № IKAPUG. 162127.001 від 28.08.2013 року. Поручитель бере на себе зобов`язання відповідати перед банком в тому ж обсязі, на тих ж умовах та в ті ж строки, що і позичальник.

Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав, кредит надав, про що свідчить заява на видачу готівки № 255037 від 28.08.2013 року та меморіальний ордер №24122917 від 28.08.2013 року.

У свою чергу ОСОБА_2 порушив умови укладеного кредитного договору в частині своєчасного погашення платежів, передбачених умовами договору, у зв`язку з чим, станом на 02.07.2015 року має заборгованість в сумі 232296,64 грн., з якої: поточна заборгованість по тілу кредиту-123613,97 грн.; прострочена заборгованість по тілу кредиту-30648,57 грн.; поточна заборгованість по процентам-1660,74 грн.; прострочена заборгованість по процентам-30138,36 грн.; заборгованість по комісії-7356,30 грн.; пеня-36167,43 грн.; штраф-2711,27 грн.

Про наявність заборгованості за кредитним договором перед банком співвідповідачі повідомлялись вимогами сплати заборгованості (а.с.16,17).

Оскільки свої договірні зобов`язання позичальник за кредитним договором не виконав, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, законними, в повному обсязі доведеними з боку позивача та підлягають задоволенню, а тому заборгованість у сумі 232296,64 грн. необхідно стягнути солідарно із ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь позивача.

В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що договір поруки №РХ029031. 162131.001 від 28 серпня 2013 року вона не підписувала; борг був повністю погашений, оскільки ОСОБА_2 було передано банку автомобіль AGURA MDX, державний номер НОМЕР_1 , вартість якого перевищувала заборгованість за кредитом.

Однак, колегія суддів не погоджується з такими доводами апелянта, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом відповідач порушував зобов`язання за даним договором.

Крім того, відповідно ст. 554 ЦПК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно.

Як вже було встановлено судом першої інстанції, в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № IKAPUG. 162127.001 від 28.08.2013 року, 28 серпня 2013 року між ПАТ«Всеукраїнський Банк Розвитку» та ОСОБА_1 було укладено договір поруки №РХ029031. 162131.001.

Згідно вказаного договору поруки, поручитель зобов`язався солідарно відповідати перед банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором № IKAPUG. 162127.001 від 28.08.2013 року.

Матеріалами справи встановлено неналежне виконання ОСОБА_2 умов кредитного договору, у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість.

Також, встановлений факт підписання ОСОБА_1 договору поруки №РХ029031. 162131.001. від 28 серпня 2013 року. (а.с. 15).

Перевіривши розрахунок суми заборгованості, колегія суддів вважає його правильним, тому погоджується з висновком суду першої інстанції про солідарне стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» заборгованість за кредитним договором № IKAPUG.162127.001 від 28.08.2013 року в сумі 232296,64 грн.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 12, ч.1 ст.13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За положеннями ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачі, в тому числі і апелянт, у судові засідання апеляційної інстанції не з`являлися, письмових заяв чи клопотань не направляли, доказів на спростування заборгованості не надавали. Про день та час слухання справи повідомлялися належним чином, в тому числі і через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

Як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

А тому, суд першої інстанції вірно ухвалив заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Крім того, колегія суддів вважає безпідставними посилання апелянта щодо не підписання договору поруки, оскільки такі доводи спростовуються матеріалами справи. Інших доказів апелянт ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній інстанції не надав, заяви чи клопотання щодо призначення судової почеркознавчої експертизи не заявлено, відповідно до п.5 ч.1 ст.252 ЦПК України.

Доводи ОСОБА_1 про повне погашення боргу шляхом передачі ОСОБА_2 банку автомобіль AGURA MDX, державний номер НОМЕР_1 , є необгрунтованими та нічим не підтверджені.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

А тому, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Тому, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а заочне рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 05 жовтня 2015 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова