КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 362/3054/14-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/9248/2019
Головуючий у суді першої інстанції: Марчук О.Л.
Доповідач у суді апеляційної інстанції:Семенюк Т.А.

17 вересня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - Семенюк Т.А.

Суддів - Рейнарт І.М., Кирилюк Г.М.

при секретарі - Пітенко І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2 на заочне рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21 серпня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що 30 квітня 2008 року між сторонами укладено кредитний договір № 27108С31, із змінами, внесеними в подальшому угодами та договорами, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 1-й транш - 800 000 доларів США з кінцевою датою погашення 28 квітня 2009 року, 2-й транш - 6 476 000 гривень для погашення першого траншу кредиту з кінцевою датою погашення 15 квітня 2013 року.

Зазначив, що відповідач взяті на себе зобов`язання по погашенню кредиту та сплаті відсотків за договором кредиту не виконував, рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30 червня 2011 року із нього на користь позивача стягнуто заборгованість в розмірі 7 032 786 гривень 22 копійки, що складалась з заборгованості за кредитом, заборгованості за процентами за період до 30 квітня 2011 року включно та пені за період до 12 травня 2011 року включно.

В подальшому, ухвалою суду виконання вказаного рішення суду було розстрочено.

22 грудня 2011 року між сторонами укладено договір про внесення змін до вищезазначеного кредитного договору, відповідно до якого ОСОБА_2 зобов`язався сплачувати проценти за користування кредитом та сторони підтвердили свої зобов`язання за кредитним договором. Однак, відповідач не дотримався встановленого судом графіку розстрочення виконання рішення, заборгованість за кредитним договором не погасив, внаслідок чого станом на 26 червня 2014 року має заборгованість за кредитом в розмірі 6 801 305 гривень 61 копійка, що порушує права позивача.

У зв`язку із викладеним та з урахуванням збільшених позовних вимог просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Державний експертно-імпортний банк України» заборгованість за кредитним договором № 27108С31 від 30 квітня 2008 року в загальній сумі 7 032 786 гривень 22 копійки та судові витрати.

Заочним рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21 серпня 2014 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» заборгованість в сумі 6 801 305 грн. 61 коп.

Вирішено питання щодо стягнення судових витрат.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 16 квітня 2019 року заяву про перегляд заочного рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21 серпня 2014 року залишено без задоволення.

Не погодившись з рішенням суду, представник відповідача подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати, вважаючи, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Як вбачається з матеріалів справи, 30 квітня 2008 року між ВАТ «Державний експортно-імпортний банк України» і ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 27108С31 із змінами, внесеними до нього додатковою угодою № 27108С31-1 від 13 травня 2008 року, додатковим договором № 27108С31-2 від 28 квітня 2009 року, додатковим договором № 27108С31-3 від 6 жовтня 2009 року, додатковим договором № 27108С31-4 від 10 листопада 2009 року, додатковим договором № 27108С31-5 від 28 грудня 2009 року, додатковим договором № 27108С31-6 від 21 січня 2010 року, додатковим договором № 27108С31-7 від 9 квітня 2010 року, додатковим договором № 27108С31-8 від 26 травня 2010 року, договором про внесення змін № 27108С31-9 від 15 вересня 2010 року, договором про внесення змін № 27108С31-10 від 24 листопада 2011 року, договором про внесення змін № 27108С31-1 від 22 грудня 2011 року.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30 червня 2011 року, яке набрало законної сили, встановлено, що ВАТ «Державний експортно-імпортний банк України» змінило назву на ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України».

Вказаним рішенням встановлено факт заборгованості відповідача за кредитним договором № 27108С31 від 30 квітня 2008 року та стягнуто з останнього на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» заборгованість за кредитним договором в розмірі 7 032 786 гривень 22 копійки.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18 квітня 2012 року виконання рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30 червня 2011 року розстрочено із встановленням графіку погашення заборгованості (а.с. 58).

З наданого позивачем на підтвердження своїх вимог розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 26 червня 2014 року відповідач має заборгованість по кредитному договору на загальну суму 6 801 305 гривень 61 копійка, з яких: 756 720,25 гривень - проценти за користування кредитом, нараховані за період з 1 травня 2011 року по 26 червня 2014 року; 927 014,58 гривень - пеня за порушення строків погашення кредиту, нарахована за період з 25 червня 2013 року по 26 червня 2014 року; 519 386,64 гривень - пеня за порушення строків сплати процентів за користування кредитом, нарахована за період з 25 червня 2013 року по 26 червня 2014 року; 410 412,62 гривень - три проценти річних від простроченої суми боргу за кредитом, нараховані за період з 17 травня 2011 року по 26 червня 2014 року; 149 748,82 гривень - три проценти річних від простроченої суми боргу за процентами за користування кредитом, нараховані за період з 16 червня 2011 року по 26 червня 2014 року; 680 197,46 гривень - інфляційне збільшення суми боргу за кредитом, нараховане за період з 17 травня 2011 року по 26 червня 2014 року; 357 825,24 гривень - інфляційне збільшення суми боргу за процентами, нараховане за період з 16 червня 2011 року по 26 червня 2014 року (а.с. 34 - 41).

Вказані розрахунки позивача підтверджуються даними, що містяться у виписці по рахунку заборгованості за кредитом № НОМЕР_1 , сформованою з 30 квітня 2008 року по 26 червня 2014 року; виписці по рахунку простроченої заборгованості за кредитом № НОМЕР_2 , сформованою з 30 квітня 2008 року по 26 червня 2014 року; виписці по рахунку нарахованих процентів № НОМЕР_3 , сформованої з 30 квітня 2008 року по 26 червня 2014 року; виписці по рахунку по сплаті процентів № 7137, сформованої з 30 квітня 2008 року по 26 червня 2014 року (а.с. 42 - 51).

Частиною 1 ст. 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

За ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором; у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Підпунктами 2.2.1. і 2.5.1. кредитного договору визначено, що сплата процентів проводиться позичальником щомісячно у валюті кредиту. Проценти нараховуються на фактичну суму заборгованості за кредитом, із розрахунку фактичної кількості днів періоду нарахування процентів на основі банківського року і підлягають сплаті з 1 по 15 число кожного місяця на рахунок, відкритий у філії ВАТ «Укрексімбанк» в м. Києві.

Позичальник зобов`язаний в останній день погашення кредиту погасити проценти за користування кредитом та інші платежі за цим Договором.

У підпункті 2.4.2. кредитного договору сторони передбачили відповідальність за порушення строків сплати кредиту, вказаних в графіку надання та погашення кредиту за договором, процентів за користування кредитом та інших платежів за цим договором у вигляді сплати пені за кожний день прострочення, включаючи день проплати, у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Пеня нараховується на суму прострочених платежів, починаючи з дати виникнення простроченої заборгованості до дати повного погашення простроченої заборгованості за кредитом, процентами та платежами за цим Договором у повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ст. 552 і ч. 2 ст. 625 ЦК України, інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання (пункт 18 постанови Пленуму ВСС України від 30 березня 2012 року № 5).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що кредитний договір продовжує діяти, наданий кредит позичальником не повернуто, зобов`язання щодо сплати процентів за користування кредитом останнім не виконуються, що відповідно до підпунктів 2.2.1., 2.5.1., 2.4.2. і 5.2 кредитного договору є підставою для продовження нарахування процентів за користування кредитом та пені за порушення строків погашення заборгованості за кредитом та процентами.

Проте з таким рішенням суду першої інстанції повною мірою погодитися не можна з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30 червня 2011 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний експертно-імпортний банк України» заборгованість за кредитним договором № 27108С31 від 30 квітня 2008 року в загальній сумі 7 032 786 грн. 22 коп. Вирішено питання щодо стягнення судових витрат.

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору у повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Якщо за рішенням про стягнення заборгованості чи про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором вказана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц висловлено правий висновок, що наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів за кредитним договором, який змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні, а отже, строк дії договору змінився, тому пред`явлені до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такий висновок узгоджується і з висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, відповідно до якого після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Враховуючи наведене, ПАТ «Державний експертно-імпортний банк України», звернувшись до суду із позовом, використав право вимагати дострокове повернення усієї суми кредиту за порушення умов договору, що залишилася несплаченою, а також сплати пені, відповідно до статті 1050 ЦК України, про що свідчить рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30 червня 2011 року про стягнення заборгованості а тому позивач вже не може вимагати сплати відсотків та пені на підставі умов кредитного договору, оскільки його строк змінився достроковим стягненням.

Разом з цим, позовна вимога про стягнення 3% річних від простроченої суми боргу за кредитом, яка стягнута рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30 червня 2011 року, які нараховані з 16 вересня 2011 року по 15 серпня 2014 року підлягає задоволенню відповідно до приписів частини 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, оскільки, як пояснили сторони в судовому засіданні апеляційної інстанції, зазначене рішення суду не виконане, борг не погашений.

Оскільки зазначеним рішенням суду з ОСОБА_2 на користь банку стягнуто заборгованість у розмірі 6365000 грн., позивач просив стягнути 3% річних від зазначеної суми за період з 5 липня 2013 року по 26 червня 2014 року (в межах трирічного строку) суму у розмірі 410412 грн. 62 коп. та 664 357 грн. 35 коп. - суму з врахуванням індексу інфляції.

Колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги, що позивач втратив право на стягнення відсотків за договором, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, сторони, після набрання зазначеним рішенням законної сили, уклали 24 листопада та 22 грудня 2011 року договір про внесення змін до вищезазначеного кредитного договору, відповідно до якого ОСОБА_2 зобов`язався сплачувати проценти за користування кредитом в розмірі 0,01 відсоток на період розстрочки виконання рішення суду, а у разі недотримання встановленого судом графіку погашення заборгованості - у розмірі 22,75%.

Даний договір сторонами не оспорювався та на час розгляду даної справи є чинним.

Враховуючи положення ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відтак, колегія суддів вважає обґрунтованим доводи позовної заяви щодо стягнення з відповідача відсотків, визначених договором від 22 грудня 2011 року.

Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, заборгованість ОСОБА_2 по відсоткам з 24 листопада 2011 року по 26 червня 2014 року складає 2924098 грн. 71 коп.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України, стягненню підлягають також 3% річних і сума з врахуванням індексу інфляції, що за період з 16 грудня 2011 року по 17 червня 2014 року складає відповідно 80066 грн. 46 коп. та 268176 грн. 29 коп.

Інші позовні вимоги, на думку колегії суду задоволенню не підлягають, оскільки не ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції постановлене з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний експертно-імпортний банк України» підлягають стягненню судові витрати, понесені позивачем по сплаті судового збору, пропорційно до задоволених вимог, в розмірі 2335 грн. 64коп.

З Публічного акціонерного товариства «Державний експертно-імпортний банк України» на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір, сплачений відповідачем при зверненні з апеляційною скаргою, пропорційно до задоволених вимог, в розмірі 1997 грн. 32 коп.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21 серпня 2014 року скасувати, прийняти постанову наступного змісту.

Позов ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» 4347111 грн. 43 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» судові витрати у розмірі 2 335 грн. 64 коп.

Стягнути з ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 1997 грн. 32 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова набирає чинності з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 20 вересня 2019 року.

Головуючий

Судді