Постанова

Іменем України

04 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 357/11063/15-ц

провадження № 61-15754 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Кривцової Г. В., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Білоцерківська міська рада Київської області, ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 листопада 2015 року у складі судді Дмитренко А. М. та ухвалу апеляційного суду Київської області від 17 грудня 2015 року у складі колегії суддів: Матвієнко Ю. О., Волохова Л. А., Мельника Я. С.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Білоцерківської міської ради Київської області, ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Позовна заява мотивована тим, що після смерті його батька - ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкрилася спадщина на майно у вигляді 31/50 частки житлового будинку АДРЕСА_1 , яку він, як спадкоємець за законом першої черги, прийняв на підставі частини третьої статті 1268 ЦК України, оскільки постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Разом з тим, в оформленні спадкових прав державним нотаріусом йому було відмовлено у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно.

З урахуванням викладеного ОСОБА_1 просив суд визнати за ним право власності на 31/50 частки житлового будинку АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після смерті батька - ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 листопада 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано за ОСОБА_1 право власності у порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 на 31/100 частки житлового будинку АДРЕСА_1 . У решті позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що на час відкриття спадщини за спадкодавцем - ОСОБА_3 - було зареєстровано право власності на 31/50 частки житлового будинку АДРЕСА_1 , за сином спадкодавця - ОСОБА_4 - право власності на 19/50 частки цього будинку на підставі договору дарування від 24 грудня 1988 року, що підтверджується витягами про реєстрацію права власності на нерухоме майно Білоцерківського міського бюро технічної інвентаризації, проте спірний житловий будинок в натурі поділено не було.

Таким чином, спадщину після смерті ОСОБА_3 прийняли спадкоємці першої черги за законом, якими були сини померлого: ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , оскільки постійно проживали та були зареєстровані разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер, спадкоємцем після смерті якого стала його дочка - ОСОБА_2 . Отже, за ОСОБА_1 слід визнати право власності на 31/100 частки спірного житлового будинку в порядку спадкування за законом після смерті батька - ОСОБА_3 .

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 17 грудня 2015 року апеляційна скарга ОСОБА_1 відхилена, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що на час смерті ОСОБА_3 з ним постійно проживали та були зареєстровані його сини: ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , тому відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України вони вважаються такими, що прийняли спадщину. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер, спадкоємцем після смерті останнього стала його дочка - ОСОБА_2 Спадкове майно складається з 31/50 частки житлового будинку. Таким чином, оскільки частки спадкоємців за законом у спадщині є рівними, тому позивач набув право власності на 31/100 частки спадкового майна у порядку спадкування за законом після смерті батька - ОСОБА_3 , з яким постійно проживав на час відкриття спадщини.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі, поданій у січні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що спірний житловий будинок, який є спадковим майно, хоча і перебував у спільній частковій власності між двома співвласниками, а саме батьком позивача - ОСОБА_3 , та братом позивача - ОСОБА_4 , проте частка кожного співвласника була визначена у технічній документації як ізольовані квартири АДРЕСА_1 . Таким чином, приміщення спірного житлового будинку становили 31/50 частки, власником яких був спадкодавець - ОСОБА_3 , тому за позивачем слід визнати право власності на 31/50 частки житлового будинку АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після смерті батька.

Доводи особи, яка подала заперечення

У березні 2016 року ОСОБА_2 подала заперечення на касаційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржувані судові рішення є законними і обґрунтованими, доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на їх законність не впливають. Батько ОСОБА_2 - ОСОБА_4 фактично прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3 , оскільки постійно проживав та був зареєстрованим з ним. Поділ спірного житлового будинку, який є спадковим майном, між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в натурі здійснено не було, а за співвласниками цього нерухомого майна були зареєстровані лише ідеальні частки цього майна.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 січня 2016 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 357/11063/15-ц з Білоцерківського міськрайонного суду Київської області.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У квітні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

У червні 2019 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана судді-доповідачеві.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У статті 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Частиною першою статті 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі статтею 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Ураховуючи викладене, суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшли правильного висновку про те, що на час відкриття спадщини за спадкодавцем - ОСОБА_3 - було зареєстровано право власності на 31/50 частки житлового будинку АДРЕСА_1 , за сином спадкодавця - ОСОБА_4 - право власності на 19/50 частки цього будинку на підставі договору дарування від 24 грудня 1988 року.

Суди, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильність вирішення спору, дійшли вірного висновку про те, що спірний житловий будинок в натурі поділено не було. Спадщину після смерті ОСОБА_3 прийняли спадкоємці першої черги за законом, а саме сини померлого: ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , оскільки постійно проживали та були зареєстровані разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер, спадкоємцем після смерті якого стала його дочка - ОСОБА_2 .

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком судів про те, що оскільки частки спадкоємців за законом у спадщині є рівними, то позивач набув право власності на 31/100 частки спадкового майна у порядку спадкування за законом після смерті батька - ОСОБА_3 , а не 31/50 частки спірного житлового будинку.

Доводи касаційної скарги про те, що спірний житловий будинок, який є спадковим майно, хоча і перебував у спільній частковій власності між двома співвласниками, а саме батьком позивача - ОСОБА_3 , та братом позивача - ОСОБА_4 , проте частка кожного співвласника була визначена у технічній документації як ізольовані квартири АДРЕСА_1 , на увагу не заслуговують, так як позивачем належними та допустимими доказами не підтверджено здійснення поділу спірного житлового будинку, який є спадковим майном, у натурі між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , за співвласниками цього майна були зареєстровані лише ідеальні його частки, що є його процесуальним обов`язком (статті 10, 60 ЦПК України 2004 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 17 грудня 2015 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Б. І. Гулько

Г. В. Кривцова

Д. Д. Луспеник