Дата документу 11.02.2019 Справа № 337/4701/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №337/4701/17 Головуючий у 1 інстанції Кучерук І.Г.
Провадження № 22-ц/807/806/19 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Воробйової І.А.

розглянувши в порядку спрощеного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 07 листопада 2018 року в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2017 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначало, що між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 500349764 від 5 березня 2013р. на суму 17118,6 грн. 30.09.2014 між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Дата Майнінг Груп» було укладено договір факторингу, відповідно до умов якого до ТОВ «Дата Майнінг Груп» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 500349764 від 5 березня 2013р.

10.10.2016 між ТОВ «Дата Майнінг Груп» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ, у відповідності до умов якого, ТОВ «Дата Майнінг Груп» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» належне йому право вимоги до відповідача коштів, що включають в себе суму заборгованості за основною сумою кредитів, нарахованими процентами, комісіями та всіма іншими платежами за основними договорами, право на одержання яких належить ТОВ «Дата Майнінг Груп», а ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право вимоги грошових коштів від відповідача.

Відповідно до Додатку № 1-1 до договору факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ від 10.10.2016 характеристики права вимоги, переданих фактору клієнтом за договором та боржників за основними договорами, TOB «ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 40066,11 грн., з яких: 14911.51 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 13804,6 грн. заборгованість за процентами та комісією; 11350 грн. пеня, штраф, неустойка.

На виконання умов договору факторингу, на адресу відповідача, зазначену в кредитному договорі, від імені ТОВ «Дата Майнінг Груп» відповідачу направлено повідомлення про відступлення праве вимоги до ТОВ «ФК «ЄАПБ».

Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов'язується повернути кредит сплатити проценти за користування Кредитом та виконати інші зобов'язання в повному обсязі та строки і на умовах, передбачених договором.

Незважаючи на це, відповідач не виконав свого обов'язку та припинив повертати наданні йому кредит в строки, передбачені кредитним договором. Всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов'язання.

Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попередніх кредиторів.

З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 10.10.2016 року, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій.

Таким чином, ОСОБА_3 має непогашену заборгованість за кредитним договором № 500349764 від 5 березня 2013р. в сумі 40066, 11 грн.

Просило суд стягнути з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» суму заборгованості за кредитним договором № 500349764 від 05 березня 2013 року в розмірі 40 066,11 грн., з яких 14911.51 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 13804,6 грн. заборгованість за процентами та комісією; 11350 грн. пеня, штраф, неустойка.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 07 листопада 2018 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором № 500349764 від 05.03.2013 року у розмірі 40066 грн. 11 коп., яка складається з: заборгованість за кредитом 14911 грн. 51 коп.; заборгованість за процентами і комісією 1304 грн. 60 коп.; пеня 11350 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» сплачені судові витрати у розмірі 1600 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 14 грудня 2018 року відкрито апеляційне провадження в справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та надано учасникам справи строк п'ятнадцять днів з дня вручення копії цієї ухвали для надання відзиву на апеляційну скаргу.

ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» надало суду відзив на апеляційну скаргу , в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості заявлених позивачем вимог.

Колегія судді погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Судом встановлено, що 05.03.2013 року між ПАТ «АЛЬФА-БАНК» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 500349764 з наданням кредитних коштів в розмірі 17118,6 грн. під 0,1% річних з поверненням кредиту 07.03.2016 року.

Підписавши кредитний договір ОСОБА_3 виявив свою згоду з усіма його пунктами та зобов'язувався їх виконувати.

Пунктом першим кредитного договору визначено, що договір складається з 2-х розділів, Розділ №1 «Базові умови кредитування» та Розділ № 2 «Загальні умови кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк», які нероздільно пов'язані між собою та складають єдиний документ, включаючи всі додатки до нього, які складають невід'ємну частину цього Договору.

Згідно п.3 кредитного договору, всі відносини між Позичальником та Банком, що виникають на підставі цього Договору врегульовані Розділом № 2 «Загальними умовами кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк» затвердженими Розпорядженням ПАТ «Альфа-Банк» № 2129 від 17.07.2012 року.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Пунктом п'ятим кредитного договору, визначено, що підписанням цього договору, позичальник підтверджує, що: він попередньо ознайомлений у письмовій формі з умовами надання кредиту, в тому числі вартості кредиту, його особливостями, перевагами та недоліками, інформацію про сукупну вартість кредиту з урахуванням реальної процентної ставки та значенням абсолютного подорожчання кредиту, вартості, видів та предметів супутніх послуг, а також будь-якою іншою інформацією, надання якої вимагає чинне в Україні законодавство, в тому числі інформацію надання якої передбачено нормами Закону України «Про захист прав споживачів» та нормативними документами НБУ, які йому роз'яснені, зрозумілі, не потребують додаткового тлумачення та з якими він цілком згодний. Він отримав свій примірник цього Договору, що складається з першого та другого розділів та додатків до нього в дату його укладання. Він в письмовій формі ознайомлений з Загальними умовами кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк», які оприлюднені на Інтернет-сторінці Банку, та які йому роз'яснені, зрозумілі та з якими він цілком згодний.

Відповідно до розписки від 05.03.2013 року ОСОБА_3 отримав платіжну картку.

Згідно ч.1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Частиною першою ст.. 1078 ЦК України визначено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 30.09.2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Дата Майнінг Груп» укладено договір факторингу, відповідно умов якого до ТОВ «Дата Майнінг Груп» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 500349764 від 05.032013 року.

Крім того, судом встановлено, що 10.10.2016 року між ТОВ «Дата Майнінг Груп» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ, відповідно до умов якого ТОВ «Дата Майнінг Груп» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» належне йому право вимоги до відповідача коштів, що відповідно до витягу з додатку №1-1 складає суму в 40066,11 грн., з яких: 14911,51 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 13804,6 грн. заборгованість за процентами та комісією; 11350 грн. пеня, штраф, неустойка.

Договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. Боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов'язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов'язку перед ним (ст..ст. 1080, 1082 ЦК України).

Крім того, судом першої інстанції вірно встановлено, що 19 жовтня2016 року ТОВ «Дата Майнінг Груп» на адресу відповідача направило повідомлення про відступлення права вимоги до ТОВ «ФК «ЄАПБ».

24 жовтня 2016 року на адресу відповідача, ТОВ «ФК «ЄАПБ» направило повідомлення про наявність заборгованості, з вимогою її сплати.

Статтями 526, 625 ЦК України визначено, зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у зв'язку з невиконанням відповідачем умов кредитного договору, заборгованість за кредитним договором № 500349764 від 05.03.2013 року, склала суму в 40066,11 грн. з яких: 14911,51 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 13804,6 грн. заборгованість за процентами та комісією; 11350 грн. пеня, штраф, неустойка, що підтверджується відповідним розрахунком наданим до суду.

Доводи апеляційної скарги щодо пропуску позивачем строку позовної давності звернення до суду з позовом не заслуговують на увагу та спростовуються матеріалами справи з огляду на наступне.

05 березня 2013 року між ПАТ «АЛЬФА-БАНК» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 500349764 з наданням кредитних коштів в розмірі 17118,6 грн. під 0,1% річних з поверненням кредиту 07 березня2016 року (п.2.3 кредитного договору), тобто строк дії договору встановлений до 07.03.2016 року. Позивач направив до суду поштою позовну заяву 22.11.2017 року (а.с. 33).

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Тобто, позивач звернувся до суду без пропуску строку позовної давності.

Доводи апеляційної скарги про те, що скаржник був не ознайомлений з різними примірниками кредитного договору спростовуються його підписами під самим договором, анкетою заявою про акцепт, заявою про відкриття поточного рахунку, анкетою заявою про отримання кредиту, додатком №1 до кредитного договору.

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду є обґрунтованими, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

На підставі наведеного, висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.

Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Випадки для звільнення від доказування, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Відповідно ж до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. ст. 89, 263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про наявність правових підстав для задоволення позову.

На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 07 листопада 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 11 лютого 2019 року.

Головуючий

Судді: