Справа № 462/6409/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2019 року м.Львів

Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючої судді Пилип`юк Г. М.

за участю секретаря Зубрицької О. М.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя,

встановив:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить суд визнати квартиру АДРЕСА_1 спільним майном подружжя та в порядку поділу спільного майна визнати за нею право власності на ѕ частки квартири.Стягнути з відповідача на її користь понесені у справі судові витрати. Позовні вимоги мотивує тим, що вона з 27.04.2009 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, у сторін є двоє дітей: ОСОБА_5 , 2010 р.н. та ОСОБА_6 , 2013 р.н. Рішенням Залізничного районного суду від 08.11.2018 року шлюб між ними розірвано. Вказує, що за час спільного проживання за спільні кошти вони з відповідачем купили квартиру АДРЕСА_1 . Зазначає, що вказана квартира придбана 23.05.2013 року, а тому є спільним майном подружжя набутим у шлюбі. Згоди щодо добровільного поділу майна ними не досягнуто, зважаючи на те, що відповідач не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, вона сама матеріально утримує дітей, крім того, відповідач впродовж останнього року не сплачував кошти за комунальні послуги, провокував конфлікти і скандали, просить виділити на свою користь ѕ частки квартири.

Відповідач надав відзив, в якому зазначив, що позов є безпідставним та необґрунтованим. У своїх запереченнях посилається на те, що спірну квартиру було придбано на його особисті кошти, які він отримав від продажу нерухомого майна, що належало йому на праві часткової власності: частка квартири АДРЕСА_2 , від продажу якої отримав 207 225,00 грн. 23.05.2013 року. В цей же день він придбав спірну з позивачем квартиру за ціною 315 620,00 грн., а різницю вказаної суми відповідач додав із своїх заощаджень в розмірі 50 000,00 грн. та 62 175,00 грн. (7500 дол.США) позичив у чоловіка своєї сестри ОСОБА_7 , які до сьогоднішнього дня повертає йому. Крім того, вказує, що на утримання дітей щомісячно перераховує 1800,00 грн., а будь-які заборгованості по оплаті комунальних послуг відсутні. Враховуючи викладене просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

В судовому засіданні позивачка та представник позивача підтримали позовні вимоги та просили суд їх задовольнити.

Позивач в судовому засіданні пояснила, що спірна квартира була придбана сторонами за спільні кошти, що складалися з коштів наданих її батьками та отриманих в подарунок на весілля, а також спільні заощадження. Заперечує, що відповідач позичав кошти у чоловіка своєї сестри, оскільки з ним не підтримував жодних відносин до 2018 року. Доповнила, що жодних заощаджень у відповідача не було, оскільки кілька років хворіла його мати і свої кошти він витрачав на її лікування. Ремонтні роботи в квартирі та купівля нових меблів були здійснені за кошти її батьків, а житлово-комунальні послуги вона оплачує сама. Просить задоволити позовні вимоги повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні наполягала на тому, що спірна квартира була придбана на особисті кошти відповідача, а отже квартира не є спільним майном подружжя, та на підставі цього просила відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши сторін, розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з такого.

Судом встановлено, що сторони з 27.04.2009 року перебували у зареєстрованому шлюбі. В даному шлюбі у них народилося двоє дітей: ОСОБА_5 , 2010 р.н. та ОСОБА_6 , 2013 р.н. Рішенням Залізничного районного суду від 08.11.2018 року шлюб між ними розірвано.

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 23.05.2013 року ОСОБА_4 придбав під час шлюбу зі згоди дружини квартиру АДРЕСА_1 , в якій згідно довідки ЛКП «Граніт» від 19.11.2018 року зареєстровані вони та діти.

Як вбачається з договору-купівлі-продажу квартири від 23.05.2013 року, ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_7 придбав 1/2 частку квартири АДРЕСА_2 .

Свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які є батьками позивачки, в судовому засіданні підтвердили факт того, що вони дали дочці ОСОБА_1 кошти у сумі 22000 (двадцять дві тисячі) доларів США на купівлю квартири дочкою із власних заощаджень. Окрім цього пояснили, що ще додатково вкладали кошти на ремонт квартири та купівлю побутової техніки.

Свідок ОСОБА_10 та ОСОБА_7 в судовому засіданні підтвердили факт того, що відповідач продав свою частку квартири по АДРЕСА_3 ОСОБА_7 і в цей же день уклав договір купівлі-продажу квартири по АДРЕСА_4 . Також додали, що ще відповідач взяв у борг 7500 доларів США у ОСОБА_7 , оскільки суми від продажу частки не вистачало для купівлі квартири по АДРЕСА_5 , яка є на даний час спірною.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснив, що він допомагав ОСОБА_4 у проведенні ремонтних робіт у спірній квартирі.

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц.

Презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя відповідачем не спростовано, а та обставина, що спірна нерухомість придбана в один день із продажем нерухомості, яка на праві особистої власності належала відповідачу, не спростовує презумпцію спільності майна подружжя, оскільки належних доказів, що гроші від продажу нерухомості витрачені на придбання спірної квартири, відповідачем не надано. Свідки в судовому засіданні підтвердили факт купівлі-продажу частки квартири, а не факт внесення власне тих самих коштів на купівлю квартири.

Окрім цього, відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК.

Норма частини 3 ст. 61 СК України кореспондує частині 4 ст. 65 СК України, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

За таких обставин умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя.

Договір про купівлю квартири був укладений під час перебування сторонами у шлюбі та зі згоди позивачки, у квартирі проживали та зареєстровані сторони та їх діти, а тому можна зробити висновок, що договір укладений в інтересах сім`ї.

Таким чином, оскільки спірна квартира набута сторонами за час шлюбу сторін, являються об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Враховуючи, що спірний об`єкт являється об`єктом спільної сумісної власності подружжя, позивачка позбавлена можливості здійснити вказані дії, що перешкоджає їй реалізувати своє право на поділ набутого за час шлюбу зазначеного майна, суд вважає що наявні правові підстави для визнання за позивачкою права на 1/2 (одну другу) частину квартири АДРЕСА_1 .

Крім цього, у відповідності до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, оскільки позовні вимоги задоволено частково, з відповідача на користь позивача слід стягнути 2967,15 судового збору.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 10, 13, 81, 82, 89, 141, 259, 263, 265, 267-268 ЦПК України, суд,

ухвалив:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.

Визнати квартиру АДРЕСА_1 об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , і.н. НОМЕР_1 право власності на 1/2 (одну другу) частину квартири АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , і. н. НОМЕР_2 право власності на 1/2 (одну другу) частину квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 2967 (дві тисячі дев`ятсот шістдесят сім) грн. 15 коп. понесених судових витрат.

У решті позову ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 13.06.2019 року.

Суддя/підпис/

З оригіналом згідно:

Суддя: Г. М. Пилип`юк