КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження №22-ц/824/4572/2019 Доповідач - Рубан С.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Желепа О.В., Іванченко М.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника Науково - виробничого Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро - Інтер» - Руденка Андрія Олександровича на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 27 вересня 2018 року, постановлену у складі судді Кирилюк І.В. у справі за заявою Науково - виробничого Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро - Інтер» про скасування судового наказу від 24 листопада 2015 року у справі №757/43613/15-ц за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати з Науково - виробничого Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро - Інтер»,-

В С Т А Н О В И В :

13.06.2018 року Науково - виробниче Товариство з обмеженою відповідальністю «Агро - Інтер» звернулось до суду із заявою про скасування судового наказу Печерського районного суду м. Києва від 24.11.2015 року у справі №757/43613/15-ц.

Посилається на те, що судовий наказ підлягає скасуванню відповідно до ч.3 ст.171 ЦПК України, враховуючи, що у даному випадку відсутні безспірні вимоги заявника, у період з 16.03.2015 року по 08.06.2018 року ОСОБА_1 жодним чином не зверталась до Товариства з метою отримання довідки про нараховану заробітну плату та Товариство немає заборгованості із сплати заробітної плати ОСОБА_1 . Крім того, зазначає, що зазначений судовий наказ Товариство отримало 20.02.2016 року.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 27 вересня 2018 року заяву Науково - виробничого Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро - Інтер» про скасування судового наказу від 24.11.2015 року у справі № 757/43613/15-ц за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати з Науково - виробничого Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро - Інтер» та клопотання про поновлення пропущеного строку для подання заяви - повернуто.

Не погоджуючись з ухвалою суду, представник Науково - виробничого Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро - Інтер» - Руденко Андрій Олександрович подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та направити справу для розгляду до суду першої інстанції.

Посилається на те, що виходячи з норм чинного ЦПК України у боржника відсутнє право на апеляційне оскарження судового наказу, наявне лише право на подання заяви про скасування судового наказу, що по своїй суті є стадією судового перегляду у справах наказного провадження, а тому суд неправильно зазначив про те, що підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження є відсутнє право на подання апеляційної скарги та не надав оцінки практиці Верховного Суду України. Перегляд судового наказу у справі є по своїй суті стадією апеляційного провадження, тому суд мав би застосувати до даної справи висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 06.09.2017 року у справі №6-1422цс17, оскільки судом було допущено помилку, враховуючи, що з доданих до заяви про скасування судового наказу матеріалів вбачається, що Науково - виробниче Товариство з обмеженою відповідальністю «Агро - Інтер» сплачувало заробітну плату ОСОБА_1 . Судом порушено норми ч.2 ст.171 ЦПК України та не враховано практику ЄСПЛ, суд мав би поновити пропущений строк на звернення із вказаною заявою.

ОСОБА_1 відзиву на апеляційну скаргу до суду не подала.

Відповідно до ч.2 ст.369 ЦПК України розгляд апеляційної скарги проводиться без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

Повертаючи заяву про скасування судового наказу та клопотання про поновлення пропущеного строку для подання заяви, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні правові підстави для поновлення Науково - виробничому Товариству з обмеженою відповідальністю «Агро - Інтер» строку на подання заяви про скасування судового наказу, оскільки боржником не надано жодних належних та допустимих доказів неможливості звернутися до суду із заявою про скасування судового наказу від 24.11.2015 року та доказів поважності причин пропуску строку.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та не приймає до уваги доводи апеляційної скарги виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 24.11.2015 року Печерським районним судом м. Києва у справі № 757/43613/15-ц видано судовий наказ про стягнення з Науково - виробничого Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро - Інтер» на користь ОСОБА_1 нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у розмірі 59 763 грн. 67 коп.

Згідно ч.1 ст.105 ЦПК України в редакції Кодексу 2004 року, яка діяла на момент видачі судового наказу, боржник має право протягом десяти днів з дня отримання копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст.170 ЦПК України, в редакції Кодексу 2017 року, боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Згідно ч.2 ст.171 ЦПК України в редакції Кодексу 2017 року заява боржника про скасування судового наказу, подана після закінчення строку, встановленого частиною першою статті 170 цього Кодексу, повертається, якщо суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку для подання цієї заяви.

Як вбачається з матеріалів справи, 13.06.2018 року Науково - виробниче Товариство з обмеженою відповідальністю «Агро - Інтер» звернулось до суду із заявою про скасування судового наказу Печерського районного суду м. Києва від 24.11.2015 року у справі №757/43613/15-ц та з клопотанням про поновлення пропущеного строку на подачу цієї заяви. В обґрунтування підстав для поновлення строку посилалось на те, що копію судового наказу отримало 20.02.2016 року.

Як вбачається з матеріалів справи, копія судового наказу від 24.11.2015 року судом направлена на адресу боржника Науково - виробничого Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро - Інтер» 26.11.2015 року (а.с.21). Отримана уповноваженим представником Науково - виробничого Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро - Інтер» 26.12.2015 року, про що свідчить зворотне поштове повідомлення (а.с.30).

Оскільки копію судового наказу боржник Науково - виробниче Товариство з обмеженою відповідальністю «Агро - Інтер» отримало 26.12.2015 року, із заявою про скасування судового наказу звернулось у червні 2018 року, доказів поважності причин пропуску строку не надало, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про повернення заяви.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Твердження боржника про те, що копію судового наказу від 24.11.2015 року отримано 20.02.2016 року колегія суддів оцінює критично, оскільки як вбачається з матеріалів справи, 15.02.2016 року судом на адресу Науково - виробничого Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро - Інтер» було направлено судовий наказ про стягнення 243,60 грн. судового збору (а.с.39).

Посилання скаржника в обгрунтування поважності причин пропуску строку на подачу заяви про скасування судового наказу на норми Конституції України та Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки заявник не надав суду першої інстанції належних доказів на підтвердження своїх доводів щодо поважності причин пропуску строку на подачу заяви про скасування судового наказу.

Посилання на будь-які норми права, без надання суду, належних доказів, є спробою прикрити своє халатне відношення до своїх прав та процесуальних обов`язків, скаржник маніпулює обставинами на власний розсуд не надаючи суду фактичних підтверджень обставин пропуску строку на які посилається.

Копію судового наказу від 24.11.2015 року боржник отримав 26.12.2015 року, а із заявою про скасування судового наказу звернувся лише у червні 2018 року, тобто через 2 роки 6 місяців.

Однак, цим обставинам належного та обґрунтованого письмового пояснення з доданням належних підтверджень скаржник не надав.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людини при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Всі інші доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують. При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово вказував, що пункту першого статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення (справа Гарсіа Руїз проти Іспанії).

Європейський суд з прав людини в справі PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи зобов`язана добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Виходячи з практики ЄСПЛ слід брати до уваги те, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові в правосудді (рішення ЄСПЛ у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992).

Згідно рішення ЄСПЛ у справах «Осман проти Сполученого Королівства» від 28.10.1998, «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001 та «Наїт - Ліман проти Швейцарії» від 15.03.2018 право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави, яка має певну свободу розсуду щодо цього.

У справі «Авотинш проти Латвії» ЄСПЛ вирішив, що заявник не може скаржитися на ситуацію, до якої призвели його дії або бездіяльність, а саме суд зазначив: «Не отримавши інформацію щодо цього він більшою мірою сприяв, в результаті своєї бездіяльності та неретельності настанню ситуації, щодо якої він скаржився перед судом і яку він міг попередити для уникнення будь - яких збитків».

Колегія суддів зазначає, що доказу поважності причин не звернення до суду у визначений законом строк із заявою про скасування судового наказу від 24.11.2015 року протягом 2 років 6 місяців заявник не надав жодного, а тому судом правильно не встановлено підстав для поновлення Науково - виробничому Товариству з обмеженою відповідальністю «Агро - Інтер» строку на подання заяви про скасування судового наказу.

Виходячи з наведеного, колегія суддів не приймає до уваги твердження скаржника щодо порушення його права на судовий захист внаслідок повернення заяви, оскільки підставою для цього стали дії самого скаржника - несвоєчасне звернення до суду з тривалим пропуском строку передбаченого нормами ЦПК України без поважних на те причин.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність постановленої у справі ухвали.

Оскільки ухвала суду постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 375, 382-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Науково - виробничого Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро - Інтер» - Руденка Андрія Олександровича - залишити без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 27 вересня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 вересня 2019 року.

Головуючий Рубан С.М.

Судді Желепа О.В.

Іванченко М.М.