Справа № 352/1195/19
Провадження № 2/352/782/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2019 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого - судді Гургули В.Б.,

секретаря Кожуховської О.І.

розглянувши у підготовчому засіданні в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на будинковолодіння в порядку спадкування за законом, -

в с т а н о в и в :

Позивачка 18.06.2019 року звернулась в суд з позовом, в якому просила визнати за нею в порядку спадкування за законом право власності на Ѕ будинковолодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

04.09.2019 року через канцелярію суду від позивачки поступила уточнена позовна заява зі збільшеними позовними вимогами.

Заявлений позов позивачкою обґрунтовується тим, що вказане в позові будинковолодіння належало на праві особистої власності ОСОБА_3 - її дідусю по батьковій лінії, що підтверджується Свідоцтвом про право особистої власності на будівлі видане 03.12.1958 року. Після смерті ОСОБА_3 позивачка одноособово вступила в управління та володіння вищевказаним спадковим майном. Натомість її рідний брат відповідач ОСОБА_2 в управління спадковим майном не вступав, оскільки перейшов жити до своєї теперішньої дружини по АДРЕСА_2 . Відповідно до довідки Єзупільської селищної ради від 12.06.2017 року № 875 ОСОБА_4 , який помер в серпні 2001 року , на день смерті був постійним жителем селища Єзупіль і проживав та був зареєстрований по АДРЕСА_1 . Відповідно до відповіді на адвокатський запит адвоката Ярицького Л.І. Єзупільської селищної ради від 22.05.2019 року №199, в управління та володіння спадковим майном після смерті ОСОБА_4 вступили ОСОБА_2 (відповідач за позовом) та ОСОБА_1 (позивачка за позовом). Селищною радою така відповідь надавалася, оскільки селищна рада не мала точної інформації про те, хто саме вступив в управління та володіння спадковим майном, а тому вказала двох рідних дітей.

Постановою приватного нотаріуса Тисменицького нотаріального округу Івано-Франківської області Колтун Б.М. від 19.07.2019 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії, позивачці ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_5 із-за відсутності правовстановлюючого документа на спадкове майно.

У зв`язку із вищевказаним вона була змушена звернутися з даним позовом до суду.

Позивачка у підготовче засідання не з`явилась, а у поданій суду заяві просила справу розглянути у її відсутності, позов підтримала і просила його задовольнити.

Відповідач у підготовче засідання не з`явився, а у поданій до суду заяві позов визнав повністю, не заперечував щодо його задоволення, просив справу розглянути у його відсутності.

Суд вважає, що підготовче засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України.

У відповідності з вимогами ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що вказане в позові будинковолодіння належало на праві особистої власності громадянину ОСОБА_3 - дідусю позивачки ОСОБА_1 по батьковій лінії, що підтверджується Свідоцтвом про право особистої власності на будівлі видане 03.12.1958 року.

Після смерті ОСОБА_3 позивачка ОСОБА_1 одноособово вступила в управління та володіння вищевказаним спадковим майном.

Натомість рідний брат позивачки ОСОБА_1 - відповідач ОСОБА_2 в управління спадковим майном не вступав, оскільки перейшов жити до своєї теперішньої дружини по АДРЕСА_2 .

Відповідно до довідки Єзупільської селищної ради від 12.06.2017 року № 875 ОСОБА_4 , який помер в серпні 2001 року , на день смерті був постійним жителем селища Єзупіль і проживав та був зареєстрований по АДРЕСА_1 .

Відповідно до відповіді на адвокатський запит адвоката Ярицького Л.І. Єзупільської селищної ради від 22.05.2019 року № 199 в управління та володіння спадковим майном після смерті ОСОБА_4 вступили - ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Селищною радою така відповідь надавалася, оскільки селищна рада не мала точної інформації про те, хто саме вступив в управління та володіння спадковим майном (вказане визнав і підтвердив відповідач ОСОБА_2 у адресованій до суду заяві від 04.09.2019 року).

Вищевказані обставини, що визнавалися і не оспорювались відповідачем, який позов визнав, підтверджуються наявними у матеріалах справи письмовими доказами.

Зміст спірних правовідносин полягає у тому, що спірне будинковолодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_4 , було успадковане її дочкою ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом, як спадкоємницею першої черги. Однак, відсутність правовстановлюючого документу на спадкове будинковолодіння та відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом позбавляють позивачку можливості оформити належне їй право на спадщину в нотаріальному порядку.

З огляду на викладене суд дійшов висновку про підставність та обґрунтованість позову та визнання за позивачкою права власності на спірне будинковолодіння.

При вирішенні спору суд застосовує наступні норми права.

Статтею 100 ЦК УРСР (у редакції 1963 р.) визначалося, що в особистій власності громадян може бути, зокрема, і житловий будинок. При цьому глава десята цього кодексу не пов`язувала наявність такого права з його обов`язковою державною реєстрацією.

Відповідно до п.4 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР 31.01.1966 р., реєстрації підлягали всі будинки та домоволодіння, які належали громадянам на праві особистої власності та були розташовані в межах міст і селищ міського типу.

Жодною інструкцією не встановлювався обов`язок щодо реєстрації будинків та домоволодінь, розташованих у сільських населених пунктах.

Закон України «Про власність» від 07.02.1991 р. також не передбачав обов`язкової державної реєстрації права власності.

За загальним правилом закони та інші нормативні акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплено у ч.1 ст.58 Конституції України та ст.5 ЦК України, згідно якої дію акту цивільного законодавства в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності. До події або факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Відповідно до п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України від 16.01.2003 року, який вступив в дію з 01.01.2004 року, та п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 10.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», спір повинен вирішуватися згідно діючого на час відкриття спадщини законодавства.

Тобто, даний спір повинен вирішуватися на підставі Цивільного кодексу УРСР (в редакції 1963 року), який діяв станом на серпень 2001 року, тобто станом на день відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4 - батька позивачки ОСОБА_1 .

Відповідно до ст.525 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

За змістом ст.548 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.

Статтею 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) передбачено дві дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцями: якщо особа фактично вступила в управління або володіння спадковим майном (це одна дія), і якщо особа подала заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини (це друга дія).

На підставі наведеного, відповідно до ст.58 Конституції України, ст.525, 548, 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), керуючись ст.49, 175-177, 184, 258-259, 263-265, суд -

в и р і ш и в :

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на будинковолодіння, яке знаходиться за адресою: в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер в серпні 2001 року .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивачка:

ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач:

ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - не відомо.

Суддя Гургула В.Б.