Справа № 456/1490/19
Провадження № 2/456/952/2019
УХВАЛА

про закриття провадження у справі

06 вересня 2019 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючої судді Гули Л. В. ,

з участю секретаря Петренко Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Стрию в порядку спрощеного провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Стрийського управління державної казначейської служби України Львівської області, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача Головне управління пенсійного фонду України у Львівській області про відшкодування майнової шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 просить стягнути з Державного бюджету України на його користь 8160,97 грн. шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що він перебуває на обліку в Пенсійному фонді України з 02.02.1991 по даний час і отримує пенсію за вислугою років, призначену відповідно до вимог Закону України «Про прокуратуру». Головне Управління пенсійного фонду України у Львівській області як податковий агент утримувало з його пенсії податок на доходи фізичних осіб та військовий збір і перераховувало їх до Державного бюджету України. Всього за період з 01.02.2015 по 01.07.2016 було утримано та перераховано в бюджет 7419,11 грн. податку на доходи фізичних осіб та 741,86 грн. військового збору, а разом 8160,97 грн. Ці утримання проводилися на підставі абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 ст.164 Податкового кодексу України, положення якого рішенням Конституційного Суду України від 27.02.2018 визнані неконституційними та втратили чинність 27.02.2018. Таким чином, Держава Україна в особі територіальних підрозділів Державної казначейської служби та Пенсійного фонду України спричинили йому матеріальну шкоду на загальну суму 8160,97 гривень, незаконно утримавши вказані кошти з його пенсії та зарахувавши їх до бюджету.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 23.04.2019 відкрито провадження у вищевказаній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 17.05.2019 провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Стрийського управління державної казначейської служби України Львівської області, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача Головне управління пенсійного фонду України у Львівській області про відшкодування майнової шкоди зупинено до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи №686/23445/17 за позовом ОСОБА_2 до Держави України в особі Управління Державної казначейської служби України у м. Хмельницькому Хмельницької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Державна судова адміністрація України про відшкодування збитків, завданих прийняттям неконституційного акта, за касаційною скаргою Управління Державної казначейської служби України у м. Хмельницькому Хмельницької області на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду Хмельницької області від 03 травня 2018 року.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 25.07.2019 провадження у вищезазначеній справі поновлено, оскільки Великою Палатою Верховного Суду розглянуто справу № 686/23445/17 і ухвалено судове рішення, яке набрало законної сили.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та наполягає на їх задоволенні.

Представник відповідача Стрийського управління державної казначейської служби України Львівської області в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Представник третьої особи Головного управління пенсійного фонду України у Львівській області Кондрин І.В. у судовому засіданні при вирішення даної справи поклалася на розсуд суду.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника третьої особи, суд доходить висновку про наступне.

За змістом ст. 19 ЦПК України як цивільну юрисдикцію розуміють компетенцію загальних судів вирішувати з додержанням процесуальної форми цивільні справи у видах проваджень, передбачених цим Кодексом.

За загальним правилом у порядку цивільного судочинства загальні суди вирішують справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, зокрема спори, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також із інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Тобто в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових відносин.

Згідно з ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій.

Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Публічно-правовий характер спору визначається тим, що вказані суб`єкти наділені владно-управлінськими повноваженнями у сфері реалізації публічного інтересу.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема, пов`язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Одним із критеріїв розмежування справ цивільної й адміністративної юрисдикції є суб`єктний критерій.

За змістом пункту 2 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

У пункті 17 ч. 1 ст. 4 КАС України закріплено, що публічною службою є діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Законодавець урегулював питання, пов`язані з прийняттям (обранням, призначенням) громадян на публічну службу, її проходженням та звільненням з публічної служби (припиненням), спеціальними нормативно-правовими актами.

Питання матеріально-побутове забезпечення та соціальний захист працівників органів прокуратури регулюється Законом України «Про прокуратуру».

Абзацом 1 підпункту 164.2.19 пункту 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України, зміни до якого були внесені Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 № 1166-VII, передбачено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує десять розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (у розрахунку на місяць), встановленого на 1 січня звітного податкового року, у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати.

Рішенням Конституційного Суду України від 27 лютого 2018 року № 1-р/2018 (справа № 1-6/2018) визнано неконституційними положення абзацу 1 підпункту 164.2.19 пункту 164.2 ст.164 Податкового кодексу України і такі втратили чинність 27.02.2018, тобто з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Позивач ОСОБА_1 у позовній заяві просить відшкодувати йому матеріальну шкоду на загальну суму 8160,97 грн., завдану незаконним утриманням з його пенсії коштів у вигляді податку на доходи фізичних осіб та військового збору за період з 01.02.2015 по 01.07.2016, які нараховувалися відповідно до норми Закону, яка втратила чинність, оскільки була визнана рішенням Конституційного Суду України неконституційною.

Отже, предметом спору є відшкодування збитків, які завдані незаконним оподаткуванням суми пенсії, призначеної позивачу відповідно до Закону України «Про прокуратуру», тобто, пов`язаної з перебуванням його на публічній службі.

З огляду на вказане можна зробити висновок, що спір, який виник між сторонами у справі, стосується проходження позивачем публічної служби, до чого включається і виплата пенсійного забезпечення працівникам прокуратури.

Спори, пов`язані з проходженням публічної служби, розглядаються за правилами адміністративного судочинства.

Аналогічний висновок у подібних правовідносинах зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 червня 2019 року у справі № 686/23445/17 (провадження № 14-162цс18).

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття "суд, встановлений законом" включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою ЄСПЛ.

У справі "Сокуренко і Стригун проти України" ЄСПЛ указав, що фраза "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу існування суду, але й на дотримання таким судом норм, які регулюють його діяльність. У рішенні в справі "Занд проти Австрії" (заява N 7360/76) Європейська комісія з прав людини висловила думку, що термін "судом, встановленим законом" у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів" ("Sokurenko and Strygun v. Ukraine", заяви N 29458/04 та N 29465/04, §24).

Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку, що провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Стрийського управління державної казначейської служби України Львівської області, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача Головне управління пенсійного фонду України у Львівській області про відшкодування майнової шкоди слід закрити, оскільки цей спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, що не позбавляє позивача права на судовий захист у порядку адміністративного судочинства.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 255, 260, 261 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Стрийського управління державної казначейської служби України Львівської області, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача Головне управління пенсійного фонду України у Львівській області про відшкодування майнової шкоди.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складений судом 11.09.2019.

Суддя Л.В.Гула