КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 363/2492/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

11 вересня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Богдан І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником - адвокатом Колядою Анатолієм Миколайовичем, на рішення Вишгородського районного суду Київської області в складі судді Баличевої М.Б., ухвалене в м. Вишгород 05 квітня 2019 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

В червні 2018 року позивач ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, просив стягнути із ОСОБА_1 на скою користь заборгованість в розмірі 1007824,72 грн.

Позов мотивував тим, що 18 вересня 2008 року АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 уклали договір кредиту № 700/728127-KR, за умовами якого відповідач зобов`язується в порядку та на умовах, що передбачені договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та графіком погашення кредиту. У порушення умов договору позичальник свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на день позову має заборгованість: 21534,33 доларів США - сума заборгованості за кредитом, що еквівалентно 584967,28 грн., 15566,60 доларів США - сума заборгованості за відсотками, що еквівалентно 422857,44 грн., а також зазначено розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту та розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків.

Заочним рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 05 квітня 2019 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором на загальну суму 1007824,72 грн., вирішено питання про розподіл судового збору.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 20 червня 2019 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Відповідач ОСОБА_1 , не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення Вишгородського районного суду Київської області від 05 квітня 2019 року та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що його не було повідомлено про час та місце розгляду справи, про що в матеріалах справи відсутні докази, зокрема рекомендоване повідомлення про вручення судової повістки про виклик в судове засідання. Хоча в матеріалах справи знаходиться оголошення про виклик його в судове засідання на 05 квітня 2019 року, він не був повідомлений належним чином судовою повісткою про розгляд його справи і не міг знати, що суд викликає його в якості відповідача через оголошення, яке було розміщене на сайті суду.

Також не погоджувався із рішенням суду першої інстанції по суті, посилаючись на те, що при подачі позовної заяви до суду банк пропустив строк позовної давності щодо стягнення періодичних платежів, які передбачені графіком погашення кредиту. Оскільки він перестав виконувати щомісячні зобов`язання з погашення кредиту та процентів за користування кредитом, у зв`язку з чим у нього з 22 лютого 2010 року утворився борг за кредитним договором, то банк повинен був звернутися до суду за захистом своїх порушених прав впродовж трьох років з моменту несплати позичальником чергового платежу, тобто з 21 березня 2010 року до 21 березня 2013 року.

Зазначав, що в судовому засіданні 20 червня 2019 року при перегляді заочного рішення питання про пропуск строку щодо пред`явлення позову не розглядалось.

Крім того, зазначав, що усних або письмових вимог від кредитора до винесення заочного рішення відповідач не отримував.

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом із тим рішення суду першої інстанції даним вимогам закону не відповідає.

Так, повідомлення сторін про час і місце розгляду справи проводиться відповідно до вимог ст. ст. 128 - 130 ЦПК України.

Частинами 1 - 4 ст. 128 ЦПК України передбачено, що суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка не є обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями.

Згідно із ч. 5 ст. 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи у разі неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 4, 5 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У п. 26 рішення Європейського суду з прав людини від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява № 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Разом із тим, в матеріалах справи відсутні докази, що ОСОБА_1 повідомлявся судом про дату, час і місце розгляду справи на 05 квітня 2019 року.

На а. с. 74 знаходиться розписка про одержання судової повістки про виклик в судове засідання 05 квітня 2019 року як відповідача на ім`я ОСОБА_1 за підписом одержувача ОСОБА_2 без зазначення, що дана особа є повнолітнім членом сім`ї відповідача, а отже уповноважена отримувати судові повістки відповідно до ч. 3 ст. 130 ЦПК України, внаслідок чого особа, якій адресовано повістку, вважалася б належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання.

Не є належним способом повідомлення відповідача в даному випадку є і розміщення оголошення на сайті судової влади (а. с. 73, 75), оскільки відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України такий спосіб застосовується лише тоді, коли зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи відповідача невідоме, а відомості про зареєстроване місце проживання ОСОБА_1 з`ясовувались судом та наявні в матеріалах справи (а. с. 38).

Розглядаючи справу, суд першої інстанції на зазначені обставини і вимоги закону уваги не звернув, розглянувши справу за відсутності ОСОБА_1 , щодо якого відсутні докази належного повідомлення про дату, час та місце розгляду справи, чим позбавив відповідача можливості скористатись наданими йому ст. ст. 43, 49 ЦПК України процесуальними правами при розгляді справи, в тому числі подати заяву про застосування позовної давності, про яку останній вказував в заяві про перегляд заочного рішення.

Доводи представника позивача під час апеляційного розгляду справи про належне повідомлення відповідача щодо розгляду справи судом першої інстанції не ґрунтуються на законі та спростовуються матеріалами справи, відтак відхиляються апеляційним судом.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

За таких обставин, оскільки відповідач обґрунтовує свою апеляційну скаргу розглядом судом справи за його відсутності без повідомлення належним чином, рішення суду першої інстанції не може вважатися законним і обґрунтованим і підлягає скасуванню.

Вирішуючи по суті позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» про стягнення заборгованості, апеляційний суд враховує наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що 18 вересня 2008 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 уклали договір кредиту № 700/728127-KR на купівлю автотранспортних засобів, за умовами якого кредитор надає позичальнику у користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 31073 доларів США зі сплатою 12,50 процентів річних та наступним порядком погашення суми основної заборгованості за 20 числа кожного місяця згідно графіку, який вказаний в пп. 1.1.1 п. 1.1 ст. 1 Договору, з кінцевим терміном погашення до 17 вересня 2015 року. При погашенні позичальником заборгованості за даним договором пріоритетними є його зобов`язання за договором відновлювальної кредитної лінії № 700/728132-КV від 18 вересня 2008 року. Сплата процентів здійснюється щомісячно у валюті кредиту не пізніше 20 числа місяця, наступного за звітним місяцем, в якому нараховані проценти, а також в день повернення заборгованості за кредитом в повній сумі (а. с. 10 - 14).

18 вересня 2008 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 уклали договір відновлювальної кредитної лінії № 700/728132-КV із подальшими змінами, за умовами якого кредитор зобов`язується надавати позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання. Надання кредиту буде здійснюватися окремими частинами зі сплатою 24 % річних в межах максимального ліміту заборгованості позичальника за кредитом в сумі 10004 грн. з кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом не пізніше 17 вересня 2015 року. Кредит надається позичальнику на здійснення страхових платежів за договором добровільного страхування транспортного засобу № 3904-а/08к від 18 вересня 2008 року, відповідно до умов якого кредитор виступає вигодонабувачем (а. с. 14 - 23).

16 липня 2009 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 уклали договір про внесення змін № 1 до договору кредиту № 700/728127- KR, яким дійшли згоди змінити графік погашення основного боргу, який станом на 16 липня 2009 року становить 27743 доларів США, та в зв`язку з цим встановлено інший графік погашення заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном погашення до 17 вересня 2015 року, інші умови договору залишаються незмінними (а. с. 18).

18 вересня 2008 року згідно заяви на видачу готівки № ав/1506838 ОСОБА_1 отримав суму кредиту в сумі 31073 долари США, еквівалентні 150738,23 грн.

Також позивачем надано розрахунок заборгованості за кредитним договором, згідно якого сума заборгованості за кредитом складає 21534,33 доларів США, що еквівалентно 584967,28 грн., сума заборгованості за відсотками - 15566,60 доларів США, що еквівалентно 422857,44 грн. (а. с. 7 - 9).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Апеляційний суд приймає до уваги, що обставини укладення кредитного договору, отримання кредитних коштів, утворення заборгованості і її розміру відповідачем не спростовуються, а тому позивач набув право на стягнення заборгованості із відповідача за кредитним договором.

Разом із тим відповідачем зроблено заяву про сплив позовної давності, про що ним зазначалося в заяві про перегляд заочного рішення та в апеляційній скарзі.

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No.2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 71-74 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14-ц (провадження № 14-59цс18) зроблено висновок, що створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін. Відповідач, який не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень. Якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви, відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції. Той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участь у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Оцінюючи дану заяву, апеляційний суд приймає до уваги, що оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, враховуючи, що за умовами договору погашення кредиту та процентів повинно здійснюватись позичальником частинами до 20 числа кожного місяця, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов`язань.

Аналізуючи умови договору сторін і зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 3 червня 2015 року у справі № 6-31цс15, від 5 квітня 2017 року у справі 6-522цс17, а також від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14.

Із матеріалів справи вбачається, що останній платіж на виконання умов кредитного договору ОСОБА_1 здійснено: за кредитом - 20 вересня 2011 року (а. с. 7 зворот), за відсотками - 05 листопада 2012 року (а. с. 8), із позовом ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся 23 червня 2018 року, а кінцевий термін повернення заборгованості - 17 вересня 2015 року.

Отже, оскільки відповідачем заявлено про застосування позовної давності у спірних правовідносинах, апеляційний суд вважає за необхідне частково задовольнити його заяву і відмовити в задоволенні позову поза межами трирічного строку позовної давності щодо періодичних платежів до 23 червня 2015 року.

Доводи відповідача щодо спливу позовної давності відносно всієї суми заборгованості є безпідставними, враховуючи, що строк виконання основного зобов`язання за кредитним договором сплив лише 17 вересня 2015 року і змінений не був.

Згідно розрахунку заборгованості, наданого ПАТ «Укрсоцбанк» до апеляційного суду, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором за трирічний строк до дня звернення до суду за період з 23 червня 2015 року до 17 вересня 2015 року складає: сума заборгованості за кредитом - 1181 доларів США, за відсотками - 626,93 доларів США, всього 1807,93 доларів США, що еквівалентно 49111,34 грн. (станом на 06 грудня 2017 року у відповідності до позовних вимог).

В решті позов підлягає залишенню без задоволення в зв`язку із спливом позовної давності.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене із порушенням норм процесуального права, що відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для його скасування із прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України апеляційний суд здійснює розподіл судових витрат та стягує із позивача на користь відповідача судові витрати пропорційно до задоволення позову в розмірі 736,22 грн., із відповідача на користь позивача судові витрати пропорційно до задоволення апеляційної скарги в розмірі 21571,75 грн.; шляхом взаємного зарахування із позивача на користь відповідача підлягає стягненню 20835,53 грн. судових витрат.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - адвокатом Колядою Анатолієм Миколайовичем, задовольнити частково.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 05 квітня 2019 року скасувати та прийняти нову постанову.

Позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (, м. Київ вул. Ковпака 29) заборгованість у розмірі 49111,34 грн.

В решті позову Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» відмовити.

Стягнути із Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 20835,53 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 12 вересня 2019 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.

.