КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/9345/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Волошиної В.М., Панченка М.М.,

за участю секретаря судового засідання Макаренко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Печерського районного суду м. Києва від 24 травня 2019 року у складі судді Бортницької В.В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В :

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (надалі - АТ КБ «ПриватБанк») про стягнення коштів.

Зазначав, що між позивачем та відповідачем було укладено ряд договорів банківських вкладів, на виконання яких позивачем на депозитні рахунки ПАТ КБ «Приватбанк» правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», внесені грошові кошти в сумах, що визначені цими договорами.

В травні 2018 року позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій повідомив останнього про розірвання договорів банківського вкладу.

Посилаючись на те, що відповідач, у строки визначені договорами, після отримання заяви позивача, грошові кошти ОСОБА_1 не повернув, позивач просив:

стягнути з відповідача на користь позивача суму вкладів за договорами банківського вкладу № SAMDN7815 від 04 вересня 2013 року; №SAMDN7903 від 04 вересня 2013 року; № SAMDN8003 від 04 вересня 2013 року; №SAMDN2210 від 04 вересня 2013 року; №SAMDN8280 від 04 вересня 2013 року; № SAMDN8096 від 04 вересня 2013 року, яка складається із суми вкладів, в розмірі 300 000 дол. США, проценти - в розмірі 113 004 дол. США, три проценти річних, нарахованих заборгованість за договорами, в розмірі 31 980 грн. 78 коп. та пеню, в сумі 31 980 грн. 78 коп.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 24 травня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення районного суду та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що під час розгляду справи позивачем не було надано оригінал квитанцій про внесення грошових коштів на банківські рахунки в межах заявлених сум, як наслідок, позивачем не доведено дотримання письмової форми договорів банківського вкладу.

Посилаючись на вказане та те, що суд першої інстанції не застосував при вирішенні спору постанову Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі №759/13827/15-ц, ухвалу від 31 липня 2018 року, та здійснив невірний розрахунок пені, скаржник просить апеляційну скаргу задовольнити.

Колегія суддів, вислухавши представника АТ КБ «ПриватБанк», який підтримав апеляційну скаргу, представника ОСОБА_1 , яка просила апеляційну скаргу відхилити, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що наявність договірних відносин між ОСОБА_1 та банком за договорами банківського вкладу (депозиту) підтверджується доказами, що містяться у матеріалах справи, а відповідачем у судовому порядку не спростовано доводи сторони позивача.

При цьому суд виходив з того, що договори банківського вкладу укладені безпоседерньо із ПАТ КБ «Приватбанк», а тому у банку має бути наявна вся необхідна інформація за вказаними договорами.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (ч. 1 ст. 1058 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Тобто, договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника грошової суми (вкладу).

Згідно положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин), затвердженої постановою Правління Національного банку України № 492 від 12 листопада 2003 року (зареєстрована у МЮ України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493) банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (п.1.8 Інструкції); договір банківського вкладу укладається в письмовій формі, один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов`язаний надати клієнту під підпис (п.1.9 Інструкції); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (п.1.10 Інструкції).

Розділ 10 вказаної Інструкції передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред`явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунка кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Пунктом 1.4 глави 1 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин), затвердженої постановою Правління Національного банку України № 516 від 03 грудня 2003 року (зареєстроване у МЮ України 29 грудня 2003 року за № 1256/8577), передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Відповідно до глави 1 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України № 174 від 01 червня 2011 року (зареєстрована у МЮ України 25 червня 2011 року за № 790/19528), яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, до касових документів, які оформляються згідно з касовими операціями, визначеними цією Інструкцією, в тому числі належать: квитанція, чек банкомата, що формуються платіжними пристроями (п.1.1). Касові документи, що формуються із застосуванням платіжних пристроїв, мають містити такі обов`язкові реквізити: ідентифікатор банку (філії, відділення) або інші реквізити, за допомогою яких є можливість його ідентифікувати; номер платіжного пристрою; дату та час здійснення операції; суму та валюту операції; вид операції; реквізити електронного платіжного засобу, які передбачені правилами безпеки платіжної системи, якщо операція здійснювалася з її використанням; код авторизації або інший код, що ідентифікує операцію в платіжній системі; суму комісійної винагороди.

Отже, за змістом наведених норм, письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі.

Договір банківського вкладу має своїм наслідком ту обставину, що грошові кошти вкладника передаються ним у власність банку, а безготівкові гроші - в повне розпорядження банку. Відповідні дії вкладника є необхідною умовою виникнення зобов`язання за договором банківського вкладу, згідно з яким у вкладника виникає право вимагати від банку видачі суми вкладу і виплати відсотків на неї, а у банку - відповідний обов`язок.

Тобто, при розгляді справ щодо стягнення грошових коштів за договорами банківського вкладу, судам необхідно встановити факт укладення відповідного договору, з`ясувати повноваження сторін на його укладення, факт внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника, а також дотримання вимог, передбачених законами та іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності, щодо укладення договору банківського вкладу та внесення грошових коштів.

Вказана правова позиція сформована Верховним Судом: у постанові від 09 серпня 2018 року у справі № 661/4753/14-ц; від 08 травня 2018 року у справі № 201/503/16-ц; від 06 червня 2018 року у справі № 299/540/15-ц, від 17 травня 2018 року у справі № 755/28633/14.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції наведеного не врахував, не звернув уваги на відсутність в матеріалах справи оригіналів квитанцій про перерахування коштів на вкладні (депозитні) рахунки вкладника, які б відповідали вимогам, передбаченим законами та іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності щодо укладення договору банківського вкладу та внесення грошових коштів.

Окрім цього, районний суд залишив поза увагою ту обставину, що договори банківського вкладу були укладені ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі Керченського відділення Кримського регіонального управління, а згідно відповіді на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 09 листопада 2018 року про витребування доказів, позивач відповів про відсутність інформації щодо обставин укладення заявлених ОСОБА_1 договорів з причин того, що Кримська філія ПАТ КБ «ПриватБанк», згідно Положення про філію «Кримське регіональне управління ПАТ КБ «ПриватБанк», затвердженого Протоколом рішення Правління ПАТ КБ «ПриватБанк» № 50 від 15 грудня 2011 року, самостійно вела облік здійснюваних банківських та інших операцій, самостійно складала та подавала звітність, передбачену чинним законодавством, відповідним державним органам, забезпечувала збереження документів, до яких нині через окупацію АР Крим банк доступу не має (а.с.135).

Відповідно до змісту копій договорів банківського вкладу, датою їх укладення значиться 04 вересня 2013 року й від імені банку діяла заступник директора Керченського відділення Кримського регіонального управління ПАТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_2 (а.с.19-24, 221-232).

Отже, долучені до справи договори було укладено ПАТ КБ «Приватбанк» в особі заступника директора Керченського відділення Кримського регіонального управління банку, в той час як з моменту окупації банк доступу до первинних документів та інформації про рух коштів на депозитних рахунках не мав.

До справи долучено довідку № 907386 від 01 жовтня 2013 року, оцінку якій суд не дав у судовому рішенні, з логотипом «Приватбанк», щодо відкритих рахунків у ПАТ КБ «Приватбанк», підготовлену і підписану, як зазначено, керівником ОСОБА_2 , з відтиском печатки Керченського відділення Кримського регіонального управління ПАТ КБ «Приватбанк», у якій вказано про відкриття банком станом на 01 жовтня 2013 року на ім`я ОСОБА_1 рахунків банківського вкладу, на загальну суму 982 576,54 дол. США (а.с.26, 233).

Якщо суд визнав доведеним факт внесення коштів на підставі наявної у довідці інформації, виданої одноіменним представником Керченського відділення 01 жовтня 2013 року, то залишив поза увагою ту обставину, що номери відкритих позивачем рахунків у банку викладені у ній не повністю, з зазначенням множинних точок, що позбавляє можливості їх ідентифікувати з номерами особових рахунків, відкритих на ім`я ОСОБА_3 та відображених у договорах (а.с.26).

Отже, вказану довідку належним доказом внесення позивачем коштів на рахунки банку визнати не можна, у зв`язку з чим не підлягає до врахування правова позиція Верхового Суду викладена у постанові від 12 квітня 2018 року у справі №201/11810/15ц, та на яку посилається представник позивача у своїх поясненнях.

Долучена до справи довідка № 1189408 від 03 лютого 2014 року, оформлена на бланку з логотипом «ПриватБанк», також не може бути визнана доказом виконання умов договорів і внесення позивачем коштів на відповідні рахунки банку, остільки не містить належної інформації щодо номерів рахунків, а також підпису відповідальної особи банку, яка її сформувала і видала (а.с.25).

З матеріалів справи та пояснень в суді апеляційної інстанції представника позивача убачається, що ОСОБА_1 у м. Дніпро проживає періодично, є постійним мешканцем АР Крим, де і працює, зареєстрований у АДРЕСА_1 .

Прийшовши до висновку про правомірність вимог ОСОБА_1 , суд фактично керувався змістом договорів та залишив поза увагою й без належної оцінки у рішенні заперечення представника відповідача щодо відсутності доступу до майна філії «Кримське регіональне управління ПАТ КБ «Приватбанк» з причин конфіскації майнового комплексу окупаційною владою.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» територія Автономної Республіки Крим визначена як тимчасово окупована.

З метою забезпечення стабільності грошової одиниці України, захисту інтересів вкладників та інших кредиторів банку України, запобігання та уникнення ризиків у діяльності банків, враховуючи Указ Президента України від 17 березня 2014 року №303/2014 «Про часткову мобілізацію», Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію», Декларацію Верховної Ради України від 20 березня 2014 року №1139-VII «Про боротьбу за звільнення Украйни», Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим та тимчасово окупованій території України» та урахуванням неможливості здійснювати Національним банком України банківське регулювання та банківський нагляд, валютний контроль і державний фінансовий моніторинг за діяльністю окремих банків та відокремлених підрозділів банків, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, а також неможливість виконання такими банками та відокремленими підрозділами банків вимог Законів України «Про банки і банківську діяльність», «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму», Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», інших нормативно-правових актів Національного банку України, що свідчить про здійснення ними ризикової діяльності, яка загрожує інтересам вкладників чи кредиторів, у тому числі інших банків, Правлінням Національного банку України було прийнято Постанову від 06 травня 2014 року № 260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя» (надалі - Постанова НБУ № 260).

Згідно з п. 5 вказаної постанови банки, у тому числі ПАТ КБ «ПриватБанк», зобов`язані припинити діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів, про що повідомити Національний банк України.

Посилання представника позивача проте, що матеріалами справи у повному обсязі підтверджені позовні вимоги, колегія суддів визнає безпідставними, остільки до справи не долучено належних доказів внесення грошових коштів на виконання умов договорів, а у випадку їх внесення, також не отримання грошових коштів за вказаними депозитами на окупованій території.

Відповідно до ч. 6 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію. Держава Україна всіма можливими засобами сприятиме відшкодуванню матеріальної та моральної шкоди Російською Федерацією.

Російською Федерацією прийнято Федеральний Закон № 39-Ф3 «Про захист інтересів фізичних осіб, що мають вклади в банках та відокремлених структурних підрозділах банків, зареєстрованих та (чи) діючих на території Республіки Крим та на території міста федерального значення Севастополя», метою котрого є забезпечення захисту інтересів фізичних осіб, що мають вклади в банках та у відокремлених структурних підрозділах банків, що зареєстровані та (чи) діють на території Республіки Крим та на території міста федерального значення Севастополя станом на 16 березня 2014 року.

Відповідно до ст. 4 цього Закону Державна корпорація «Агентство зі страхування вкладів» (надалі - Агентство) заснувало Агента у формі автономної некомерційної організації метою реалізації цього Федерального закону, передає йому майно, видає щодо Aгента розпорядчі акти та здійснює інші повноваження, що передбачені Федеральним законом.

З урахуванням положень цього Закону, рішенням Банку Росії № РН-33/1 від 21 квітня 2014 року припинено з 21 квітня 2014 року діяльність відокремлених структурних підрозділів на території Республіки Крим і на території міста федерального значення Севастополя - ПАТ «ПриватБанк».

Вказане стало підставою для придбання автономною некомерційною організацією «Фонд захисту вкладників» (далі - АНО «ФЗВ») прав (вимог) за зобов`язаннями банку і здійснення компенсаційних виплат у порядку, встановленому ст. 7 та 9 Федерального Закону від 02 квітня 2014 року № 39-ФЗ. Згідно з ст. 7 Федерального Закону № 39-Ф3 Банком Росії направлене на адресу АНО «ФЗВ» повідомлення про виникнення підстав для придбання АНО «ФЗВ» прав (вимог) по вкладам, що розмішені в структурних підрозділах банків.

Отже, АНО «ФЗВ» взяв на себе зобов`язання, здійснювати компенсаційні виплати у тому числі клієнтам Філії «Кримське РУ ПАТ КБ «ПриватБанк» поза волею відповідача.

Відповідно до систематичних повідомлень, що розміщував АНО «ФЗВ» на своєму офіційному сайті - http://fzvklad.ru/-АНО «ФЗВ» замінив ПАТ КБ «ПриватБанк» за всіма зобов`язаннями відповідача, що укладалися працівниками Філії «Кримське РУ ПАТ «ПриватБанк» - не лише депозитними, але і за орендними, кредитними тощо.

Зокрема, на цьому сайті АНО «ФЗВ» неодноразово зазначалось, що виплата компенсацій вкладникам ПАТ КБ «ПриватБанк» буде здійснюватися за рахунок майна відповідача на території АРК.

Отже, у справі відсутні належні, безспірні та допустимі докази не лише внесення коштів на виконання умов договорів банківського вкладу, а й у випадку виконання, отримання грошових коштів за депозитами від органів окупаційної влади.

Вирішуючи спір, районний суд неповно з`ясував обставини справи, порушив норми процесуального права, неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до ухвалення по справі незаконного рішення.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції та постановлення по справі рішення нового змісту про відмову у позові за недоведеністю.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 24 травня 2019 року скасувати.

Постановити по справі нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у позові до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення коштів.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з моменту складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 10 вересня 2019 року.

Суддя-доповідач:

Судді: