ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/972/19 Справа № 192/845/18 Суддя у 1-й інстанції - Стрельников О.О. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.,

за участю секретаря Черкас Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 25 травня 2018 року у справі за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа Солонянський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про встановлення факту смерті,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернуласz із заявою про встановлення факту смерті, заінтересована особа Солонянський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 посилалася на те, що вона є дружиною ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року в м. Шахтарськ, Донецької області, через хронічну серцево-судинну недостатність. Після смерті чоловіка вона отримала свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1, видане 03 травня 2018 року Шахтарським міськрайонним відділом запису актів цивільного стану Державної ОСОБА_3 Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки, медичне свідоцтво про смерть №202 від 02 травня 2018 року, а також довідку про причину смерті до форми №106/у №202 від 02 травня 2018 року. 22 травня 2018 року Головним територіальним управлінням юстиції у Дніпропетровській області їй було надано письмову відмову у реєстрації факту смерті чоловіка, оскільки документи видані на окупований території України, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Встановлення факту смерті необхідно для оформлення спадщини та отримання допомоги на поховання. На підставі викладеного ОСОБА_1 просила суд встановити факт смерті ОСОБА_2, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_1 - місто Антрацит Луганської області, Україна, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року в м. Шахтарськ, Донецької області, Україна.

Рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 25 травня 2018 року було відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1, яка мешкає за адресою: с. Військове, Солонянського району, Дніпропетровської області, вул. Дніпровська, буд. 12, заінтересована особа Солонянський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, розташоване за адресою: АДРЕСА_1, про встановлення факту смерті.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, просить рішення суду від 25 травня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її заяву, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як вбачається з копії свідоцтва про одруження серія НОМЕР_2 від 24 лютого 1989 року виданого відділом запису актів громадянського стану Шахтарського міськвиконкому Донецької області, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, є дружиною ОСОБА_2 (а.с. 8).

Відповідно до свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_1, виданого 03 травня 2018 року Шахтарським міськрайонним відділом запису актів громадянського стану Державної ОСОБА_3 Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року в м. Шахтарськ (а.с.9).

З медичного свідоцтва про смерть №202 від 02 травня 2018 року та довідки про причину смерті до форми №106/у №202 від 02 травня 2018 року вбачається, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року через хронічну серцево-судинну недостатність (а.с.10, 11).

Відповідно до довідки від 19 вересня 2017 року № 265 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, заявник ОСОБА_1, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3, та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.7).

Згідно листа Солонянського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області № 302/41.42-42 від 22 травня 2018 року, заявниці відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті ОСОБА_2, у зв'язку з невідповідністю наданих нею документів формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08 серпня 2006 року №545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті», зареєстрованими у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року №1150/13024 (а.с.12).

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1, суд першої інстанції посилався на недоведеність вимог, та тому дійшов висновку про відсутність правових підстав для встановлення факту смерті чоловіка заявника - ОСОБА_2 на тимчасово окупованій території України, однак погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов них через неповне з"ясування обставин, що мають значення для справи, що відповідно до ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.

Зі змісту ст. 4 ЦПК України вбачається, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорювальних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У відповідності до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи, зокрема, про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно до ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Відповідно до вимог п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Згідно ст. 2 Закону України від 18 січня 2018 року № 2268-VIII «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях», діяльність збройних формувань Російської Федерації та окупаційної адміністрації Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що суперечить нормам міжнародного права, є незаконною, а будь-який виданий у зв'язку з такою діяльністю акт є недійсним і не створює жодних правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження або смерті особи на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, які додаються відповідно до заяви про державну реєстрацію народження особи та заяви про державну реєстрацію смерті особи.

З матеріалів справи вбачається, що заявник ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, перебувала у за реєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 з 24 лютого 1989 року (а.с. 8).

Відповідно до копії свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_1, виданого 03 травня 2018 року Шахтарським міськрайонним відділом запису актів громадянського стану, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року в м.Шахтарськ (а.с.9).

З медичного свідоцтва про смерть №202 від 02 травня 2018 року та довідки про причину смерті до форми №106/у №202 від 02 травня 2018 року вбачається, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року через хронічну серцево-судинну недостатність (а.с.10, 11).

Відповідно до довідки від 19 вересня 2017 року № 265 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, заявник ОСОБА_1, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3, та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.7).

Згідно листа Солонянського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області № 302/41.42-42 від 22 травня 2018 року, заявниці відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті ОСОБА_1, у зв'язку з не відповідністю наданих нею документів формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08 серпня 2006 року №545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті», зареєстрованими у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року №1150/13024 (а.с.12).

Звернувшись до суду зі вказаною заявою, ОСОБА_1 просила встановити факт смерті чоловіка - ОСОБА_2, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_1 - місто Антрацит Луганської області, Україна, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року в м. Шахтарськ, Донецької області, Україна (а.с.1-4).

Заявник надала суду копію свідоцтва про поховання ОСОБА_2 01 травня 2018 року на кладовищі в м.Шахтарськ вул.Жовтнева, та надала фото поховання ОСОБА_2 з кладовища (а.с.69).

Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republicof Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republicof Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, а тому приходить до висновку, що факт смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на тимчасово окупованій території України - у м. Шахтарськ, Донецької області є доведеним та підлягає встановленню.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити, рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 25 травня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту смерті.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 25 травня 2018 року у справі за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа Солонянський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про встановлення факту смерті - скасувати.

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа Солонянський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про встановлення факту смерті - задовольнити.

Встановити факт смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м.Антрацит Луганської області, на тимчасово окупованій території України - у м.Шахтарськ, Донецької області.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді