Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" лютого 2019 р.

м. Київ

справа № 755/17383/18

провадження № 2/755/139/19

Дніпровський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді Галагана В.І., за участю секретаря Проценко Н.А.,

учасники розгляду:

представник позивача ОСОБА_1,

представник відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3, звертаючись з позовом до суду, просить стягнути з ОСОБА_4 на користь позивача грошові кошти у розмірі 921 791,80 грн., інфляційні збитки у розмірі 158 845,28 грн., три відсотки річних у розмірі 39 994,96 грн. та судові витрати, мотивуючи свої вимоги тим, що в січні 2017 року позивач вирішив продати належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1, та внаслідок існуючої на той час довіри позивач підписав Довіреність від 30.01.2017 року в місті ОСОБА_5, посвідчену нотаріусом Держави Ізраїль ОСОБА_6, якою уповноважив відповідача на продаж вищезазначеного об'єкту нерухомості, оскільки позивач постійно проживає на території держави Ізраїль. 09.03.2017 року між відповідачем ОСОБА_4, який діяв в інтересах позивача ОСОБА_3, та ОСОБА_7 було укладено Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1. Відповідно до п. 2.1. Договору, продаж вчинено за погоджену сторонами суму в гривні у розмірі 1 051 420,50 грн., що в еквіваленті складає 39 000,00 доларів США. Відповідно до п. 2.2 Договору відповідач підписом під Договором підтвердив факт повного розрахунку за продану квартиру та одержання від покупця грошей у сумі 1 051 420,50 грн. За змістом Довіреності від 30.01.2017 року позивач доручив відповідачу отриману при угоді суму перевести на рахунок позивача. Однак, отримавши грошові кошти, відповідач регулярно вигадував підстави та причини, за яких відмовлявся перевести позивачу отримані від продажу квартири кошти. В результаті регулярних прохань та нагадувань з боку позивача, відповідачем переведено йому наступні суми грошових коштів: 13.06.2017 року - 966,31 доларів США, що еквівалентно 25 191,70 грн.; 27.07.2017 року - 3 025,00 доларів США, що еквівалентно 78 287,00 грн.; 06.06.2018 року - 1 000,00 доларів США, що еквівалентно 26 160,00 грн. Таким чином, більш як за півтора року з моменту отримання в інтересах позивача грошових коштів у сумі 39 000,00 доларів США, відповідач перерахував позивачу загалом 4 991,31 доларів США. Таким чином, станом на 08.11.2018 року відповідач заборгував позивачу 921 791,80 грн.

22.11.2018 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва відкрито провадження в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів та постановлено провести розгляд справи у порядку загального позовного провадження. (а.с. 54-56)

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, що містить зміст позовної заяви та пояснення на відзив на позовну заяву. (а.с. 91)

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позову заперечував в повному обсязі з підстав, що містять письмовий відзив на позовну заяву та заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, долучені до матеріалів справи (а.с. 67-68; 138), пояснив, що в січні 2017 року позивач ОСОБА_3 звернувся до відповідача з проханням допомогти із продажем його квартири в м. Києві, допомога полягала в оптимізації оподаткування доходу позивача від продажу нерухомості в Україні, а саме: перерахування коштів від продажу квартири через офшорну компанію на територію держави Ізраїль, з цією метою позивачем була видана довіреність на ім'я відповідача. 10.04.2018 року відповідач за проханням позивача вніс кошти від продажу вказаної квартири на рахунок чеської офшорної компанії Enigma Production в сумі 39 000,00 доларів США для перерахування на рахунок позивача ОСОБА_3 Однак в цей час рахунки вказаної компанії були заблоковані податковою інспекцією, тому транзакція по перерахуванню коштів позивачу не відбулась. Відповідач, розуміючи, що в неперерахуванні коштів позивачу є і його вина, усно гарантував повернення коштів позивачу, тому на виконання цієї гарантії відповідачем було здійснено перерахування на рахунок позивача власних коштів в сумі 4 991,31 доларів США. Крім того, відповідач вважає, що строк виконання ним зобов'язання перед позивачем ще не настав.

Вислухавши пояснення представника позивача адвоката ОСОБА_1, представника відповідача адвоката ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства.

Як убачається з матеріалів справи, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 27.09.19993 року та на підставі договору дарування квартири від 03.02.1994 року двокімнатна квартира АДРЕСА_1, загальною площею 68,50 кв.м. належала на праві власності ОСОБА_3. (а.с. 105, 106-107)

30.01.2017 року ОСОБА_3 склав та підписав Довіреність строком дії три роки до 30.01.2020 року, посвідчену ОСОБА_6, нотаріусом Держави Ізраїль, відповідно до умов якої ОСОБА_3 довірив ОСОБА_4 право розпоряджатися квартирою АДРЕСА_1, а саме: підписувати договір купівлі-продажу, міни, дарування за ціною та на умовах йому відомих. Обумовлено, що ОСОБА_4 буде представляти інтереси довірителя при угоді продажу квартири за обумовленою раніше ціною у 39 000,00 доларів США. Доручено ОСОБА_4 отриману при угоді суму отримати та перевести на рахунок довірителя ОСОБА_3 (а.с. 119)

09.03.2017 року між продавцем ОСОБА_3, в особі представника ОСОБА_4, який діє на підставі довіреності від 30.01.2017 року, посвідченої ОСОБА_6, нотаріусом Держави Ізраїль, та покупцем ОСОБА_7 укладено Договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8, зареєстровано у реєстрі за № 137, за умовами якого продавцем передано у власність покупцеві квартиру АДРЕСА_1. (а.с. 101-103)

Відповідно до п. 2.1, 2.2 Договору сторони погодили, що продаж предмета договору вчинено за погоджену сторонами суму в національній валюті України - гривні 1 051 420,50 грн., що еквівалентно 39 000,00 доларам США. Розрахунки з продавцями за придбану квартиру здійснено покупцем до підписання цього Договору. Продавець своїм підписом під цим Договором підтвердив факт повного разрахунку за продану квартиру та одержання від покупця грошей в сумі 1 051 420,50 грн. та відсутність по відношенню до нього будь-яких претензій фінансового характеру.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Так, стороною позивача та стороною відповідача підтверджено факт переказу позивачу коштів, отриманих відповідачем від продажу спірної нерухомості, на загальну суму 4 991,31 доларів США, що також підтверджено платіжним документом про грошовий переказ від 09.07.2018 року (а.с. 22), тому зазначені обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, за відсутності у суду обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України).

Частиною першою статті 237 Цивільного кодексу України визначено, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю (частина перша статті 244 Цивільного кодексу України ).

Частиною першою статті 1000 Цивільного кодексу України визначено, що за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя.

У договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними (Цивільного кодексу України).

Аналіз вказаних норм дає підстави дійти висновку, що договір доручення, може посвідчуватись довіреністю, та є різновидом представництва інтересів особи-довірителя, що виникає на підставі договору. (Постанова Верховного Суду від 30 травня 2018 року по Справі № №712/12338/15-ц).

Статтею 1006 Цивільного кодексу України визначено обов'язки повіреного, серед яких, у пункті 3 вказаної статті встановлено, що повірений зобов'язаний негайно передати довірителеві все одержане у зв'язку з виконанням доручення.

Згідно з нормою ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Правовими наслідками порушення зобов'язання за положенням статті 611 Цивільного кодексу України є серед іншого відшкодування збитків.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому, в силу вимог ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Сума повинна бути визначена до стягнення виключно в національній валюті Україні - гривні.

Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права.

Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, приймаючи до уваги пояснення сторони позивача, заперечення сторони відповідача, керуючись положеннями цивільного законодавства, діючого на час виникнення спірних правовідносин, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів у сумі 921 791,80 грн., що є сумою, отриманою відповідачем як повіреним за наслідками виконання доручення від 30.01.2017 року, наданого позивачем, щодо передачі позивачу як довірителю грошових коштів, отриманих внаслідок продажу належної позивачу на праві власності квартири за Договором купівлі-продажу квартири від 09.03.2017 року. При цьому судом ураховано часткове перерахування відповідачем коштів на користь позивача на загальну суму 129 628,70 грн., що еквівалентно 4 991,31 доларів США, та даний факт підтверджено сторонами спірних правовідносин під час судового розгляду справи.

Таким чином, встановивши порушення відповідачем свого зобов'язання щодо негайної передачі довірителеві всього одержаного у зв'язку із виконанням доручення, зокрема, грошової суми, отриманої у гривні за Договором купівлі-продажу квартири, - наявні правові підстави для застосування наслідків прострочення виконання зобов'язання, передбачених ст. 625 ЦК України, тому з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення заявлені позивачем інфляційні втрати у розмірі 158 845,28 грн. та 3% річних у розмірі 39 994,96 грн. відповідно до наданого позивачем розрахунку, долученого до матеріалів справи (а.с. 23).

Крім того, судом ураховано наведені в судовому засіданні твердження сторони відповідача про відсутність підстав для виконання відповідачем зобов'язання щодо перерахування коштів за договором доручення, вказуючи на те, що строк виконання зобов'язання не настав з огляду на те, що відповідач перерахував позивачу 39 000,00 доларів США через офшорну компанію, однак рахунки компанії заблоковано, тому транзакція по перерахуванню коштів не відбулась, що на думку представника відповідача звільняє останнього від виконання зобов'язання станом на день розгляду даної справи. Однак, надавши оцінку, суд критично оцінює зазначені факти та не убачає підстав для звільнення відповідача від виконання дослідженого договірного зобов'язання, оскільки надане позивачем доручення від 30.01.2017 року не містить умов, якими б позивач як довіритель доручив відповідачу як повіреному отриману від довіреної угоди суму перевести на рахунок зазначеної відповідачем офшорної компанії.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів, - є обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення в повному обсязі.

В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню документально підтверджений судовий збір в сумі 8 810,00 грн., сплачений позивачем під час звернення з даним позовом до суду.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 6, 11, 237, 244, 526, 610, 611, 625, 626, 1000, 1002, 1006 Цивільного кодексу України, ст.ст. 2, 4, 6-13, 19, 82, 89, 133, 137, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 279, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1, АДРЕСА_2) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП, АДРЕСА_3) грошові кошти у розмірі 921 791,80 грн., інфляційні збитки у розмірі 158 845,28 грн., три відсотки річних у розмірі 39 994,96 грн. та судові витрати у розмірі 8 810,00 грн., а всього на загальну суму 1 129 442 (один мільйон сто двадцять дев'ять тисяч чотириста сорок дві) гривні 04 копійки.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасники справи мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення даного рішення суду.

Повний текст рішення складено 04 лютого 2019 року.

Суддя: В.І. Галаган