КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/824/ 848/2018 Головуючий в 1-й інстанції - Марущак Н.М.
378/356/18 Доповідач Чобіток А.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

30 січня 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Чобіток А.О.

суддів - Немировської О.В.,Ящук Т.І.

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ставищенського районного суду міста Києва від 07 січня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення 3-х відсотків річних та інфляційних витрат у зв'язку з невиконанням рішення суду про стягнення заборгованості за договором позики,-

у с т а н о в и в:

У квітні 2018 року позивач пред'явила вказаний позов до відповідача та зазначала, що 03.12.2012 року передала відповідачу у позику грошові кошти в сумі 100 000 грн. строком до 31.12.2013 pоку на придбання автомобіля VolkswagenTransporter, про що відповідачем складено розписку. Рішенням Ставищенського районного суду Київської області від 31.03.14 року задоволено її позов щодо стягнення з відповідача на її користь 94427 грн. 16 коп. за договором позики. Рішення суду набуло законної сили 22.04.14 року та на даний час не виконано, а тому просила стягнути з відповідача три відсотки річних та інфляційні втрати за невиконання ним грошового зобов'язання відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України.

Позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог (а.с. 26-31), просила суд стягнути з відповідача на її користь суму інфляційних втрат у розмірі 118213,61 грн. та 3% річних - 11448 грн., що разом складає 129234 грн. 61 коп..

Рішенням Ставищенського районного суду Київської області від 07 серпня 2018 року позов задоволено частково. Вирішено стягнути з відповідача на користь позивача 82421,33 грн., три відсотки річних та 41 670,71 грн. інфляційних втрат, а всього 49913 грн.04 коп..

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції як незаконне та необґрунтоване та закрити провадження в справі. Зазначає, що про рішенням Ставищенського районного суду Київської області від 31.03.2014 року, яким задоволено позов ОСОБА_2 щодо стягнення з нього на її користь 94427 грн. 16 коп. за договором позики і яке набрало законної сили 22.04.2014 року, йому не було відомо. Позивач не отримувала виконавчий лист про примусове стягнення вказаної суми боргу за вказаним рішенням та не звертала його до виконання державною виконавчою службою. Лише 16 листопада 2017 року він отримав претензію-вимогу ОСОБА_2 про виплату належних їй коштів з урахуванням інфляційних втрат та 3-х процентів річних у сумі 330301,00 грн.. Оскільки позивач звернулася до суду 19 квітня 2018 року, вона пропустила трьохрічний строк позовної давності, який сплив 22 квітня 2017 року, а тому підстави до задоволення позову відсутні.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги, обставини справи, колегія суддів уважає, що рішення суду неможна вважати законним та обґрунтованим з наступних підстав.

Судом першої інстанції установлено, що рішенням Ставищенського районного суду Київської області від 31 березня 2014 року в справі № 378/190/14-ц, яке набрало чинності 22 квітня 2014 року (а.с. 5-7), з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто заборгованість за договором позики від 3 грудня 2012 року в сумі 94427 грн. 16 коп. (а.с. 5-7), за вищевказаним рішенням суду по даний час на примусове виконання виконавчий лист пред'явлено не було, кошти в сумі 94427 грн. 16 коп. за рішенням суду відповідачем в добровільному порядку не сплачувались. Вказані обставини не заперечуються відповідачем у відзиві на позов (а.с. 89-91), запереченнях на відповідь на відзив (а.с. 126) та визнані представником відповідача в судовому засіданні.

Позивач 06.11.2017 року направила відповідачу претензію - вимогу про виплату суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми (а.с. 12). Вказану вимогу відповідач згідно рекомендованого зворотнього повідомлення отримав 9.11.2017 року (а.с. 13).

Задовольняючи позовні вимоги частково та стягуючи з відповідача на користь позивача 49913 грн. 04 коп., з яких 8242 грн.33 коп. - три відсотки річних з суми боргу та 41670 грн.71 коп. - інфляційні втрати, суд першої виходив з того, що відповідач, не виконавши грошове зобов'язання та не сплативши позивачу стягнуті за рішенням Ставищенського районного суду Київської області від 31 березня 2014 року суму позики у розмірі 91 000, суму інфляційних втрат у розмірі 697,16 грн. та три проценти річних в сумі 2730 грн., у відповідності до вимог ч. 2 ст.625 ЦК України має сплатити вказані суми за період з 16 квітня 2015 року по 12 березня 2018 року, тобто в межах останніх трьох років перед зверненням до суду.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором позики, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, визначеної статтею 625 цього Кодексу.

Разом з тим колегія суддів уважає, що судом не враховані фактичні обставини, які свідчать про порушення судом норм матеріального права, які регулюють позовну давність, тобто строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, про застосування якої просив відповідач.

Статтею 22 ЗУ «Про виконавче провадження», яка діяла на час набрання законної сили рішенням Ставищенського районного суду Київської області від 31 березня 2014 року було передбачено, що виконавчі документи можуть бути пред'явленiдо виконання в такiстроки:1. посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2. інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Прикінцевими та перехідними Положеннями ЗУ «Про виконавче провадження» вiд 02.06.2016 № 1404-VIII передбачено, що виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред'являються до виконання у строки, встановлені цим Законом, тобто протягом трьох років.

З матеріалів справи вбачається, що незважаючи на наявність рішення Ставищенського районного суду Київської області від 31 березня 2014 року про стягнення з відповідача суми позики, а також інфляційних втрат та трьох процентів річних, позивач з моменту набрання рішенням законної сили 22.04.2014 року, виконавчі документи не отримувала та не вчиняла дій щодо примусового виконання зазначеного рішення понад чотирьох років, незважаючи на те, що за її твердженнями відповідач ухилявся від добровільного виконання грошового зобов'язання.

Відповідно до п.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

До правових наслідків порушення грошового зобов'язання, передбачених ст. 625 ЦК застосовують загальний строк позовної давності три роки (ст.257 ЦК).

Таким чином колегія суддів вважає, що перебіг позовної давності за даним позовом розпочався з дня набрання вищевказаним судовим рішення законної сили.

Саме з цього моменту позивач була обізнана про наявність у неї права як на виконання зазначеного судового рішення в примусовому порядку, так і на пред'явлення вимог до відповідача в порядку ст. 625 ЦК за невиконання грошового зобов'язання.

З даним позовом позивач звернулася лише19.04.2018 року, тобто після спливу трьох років позовної давності.

Відповідно до п. 4 ст. 267 ЦК сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

22.06.2018 року відповідач подав до суду заяву про застосування строків позовної давності, посилаючись на те, що даний позов пред'явлено після спливу загального строку позовної давності.

Позивачем не ставилося питання перед судом про поважність причини пропущення позовної давності, як це передбачено п. 5 ст.267 ЦК .

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про пред'явлення позивачем даного позову після спливу позовної давності, а відтак в задоволенні останнього повинно бути відмовлено.

Зважуючи на те, що судом першої інстанції застосовано перебіг позовної давності до вимог позивача з порушенням вказаних правових норм, колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення та ухвалити нове про залишення позову без задоволення.

Керуючись ст.ст.374,376 381-384,389 ЦПК України, суд апеляційної інсатнції,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Ставищенського районного суду міста Києва від 07 січня 2018 року скасувати та постановити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення 3-х відсотків річних та інфляційних втрат у зв'язку з невиконанням рішення суду про стягнення заборгованості за договором позики залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на підставі ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий: А. О. Чобіток

Судді: О. В. Немировська

Т. І. Ящук