Постанова

Іменем України

24 січня 2019 року

м. Київ

справа № 225/1447/16-ц

провадження № 61-18843св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 17 січня 2017 року у складі судді Скиби М. М. та рішення Апеляційного суду Донецької області від 23 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Канурної О. Д., Космачевської Т. В., Санікової О. С.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на період навчання. В обґрунтування позову вказав, що він є студентом Донського державного технічного університету денної форми навчання і потребує матеріальної допомоги. Відповідач є його батьком, матеріальної допомоги йому не надає. Більшість його часу займає саме навчання, тому він не може влаштуватися на роботу та забезпечити себе самостійно. Матеріальну допомогу йому надає тільки мати, але вона не може у повній мірі забезпечити усі його витрати, пов'язані із навчанням, оскільки її дохід є невеликим. Просив суд стягнути з відповідача на його користь аліменти на своє утримання в розмірі ј частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи від дня пред'явлення позову до суду і до закінчення ним навчання, тобто до 15 липня 2018 року.

Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 17 січня 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти на його утримання на період навчання в розмірі 1/8 частки з усіх видів доходів щомісячно, починаючи з 29 лютого 2016 року до закінчення навчання, тобто до 15 липня 2018 року включно.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_4 у зв'язку з продовженням навчання потребує матеріальної допомоги, натомість відповідач не надає допомогу на утримання сина, проте є працездатною особою, працює та отримує заробітну плату. При цьому, визначаючи розмір аліментів, суд врахував стан здоров'я відповідача, а також те, що його дружина є інвалідом, хворіє та потребує витрат на лікування, він поніс витрати на поховання матері.

Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 23 лютого 2017 року частково задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_5, змінено рішення суду першої інстанції в частині строку стягнення аліментів.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти на його утримання на період навчання в розмірі 1/8 частки з усіх видів доходів щомісячно, починаючи з 29 лютого 2016 року до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення ОСОБА_4 двадцяти трьох років.

В іншій частині рішення залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що розмір аліментів, визначений судом першої інстанції є достатнім для утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. При цьому суд врахував, що відповідач має можливість надавати таку матеріальну допомогу сину. Остаточний термін стягнення аліментів на користь позивача слід визначити до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення останнім двадцяти трьох років, оскільки матеріали справи містять суперечливі дані щодо дати закінчення навчання.

У касаційній скарзі, поданій у березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_5 посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення, яким стягнути з нього на користь ОСОБА_4 аліменти в розмірі 1/24 частки з усіх видів доходів щомісячно, починаючи з 29 лютого 2016 року до 30 червня 2018 року включно.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу, обґрунтовано тим, що суд першої інстанції не дав оцінки доказам у справі, а саме довідкам навчального закладу, у яких зазначено дату закінчення навчання позивача. Суди при визначенні розміру аліментів не врахували виплату відповідачем аліментів на неповнолітню дитину.

У червні 2017 року ОСОБА_4 подав відзив (заперечення) на касаційну скаргу мотивований незгодою з доводами касаційної скарги, законністю та обґрунтованістю ухвалених у справі судових рішень.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суди встановили, що ОСОБА_5 є батьком ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1.

ОСОБА_4 навчається у Донському державному технічному університеті на другому курсі денної форми навчання за рахунок бюджетних коштів у зв'язку з чим потребує матеріальної допомоги.

Так, оплата за проживання ОСОБА_4 у гуртожитку за періоди з 01 вересня 2015 року - 14 жовтня 2015 року, 15 жовтня 2015 року - 14 квітня 2016 року, 15 квітня 2016 року - 30 липня 2016 року склала 6 102,75 російських рублів, однак розмір його щомісячної стипендії складає 1 340 російських рублів.

Крім того, ОСОБА_4 має хворобу ока, що потребує додаткових коштів.

Мати позивача - ОСОБА_6 мала дохід в середньому 3 602,72 грн у місяць у 2015 році та у 2016 році - 3 432,89 грн, що вбачається з довідки з місця її роботи - ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго», а також має на утриманні сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, батько якого помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

ОСОБА_5 працює в державному підприємстві «Дзержинськвугілля», сплачує аліменти у розмірі 1/6 частки, після вирахування яких має щомісячний дохід у сумі 4 980,37 грн.

Статтею 199 СК України установлено, що, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

За змістом статей 191, 200 СК України аліменти присуджуються рішенням суду від дня пред'явлення позову. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Частина заробітку (доходу) матері, батька, яка стягуватиметься як аліменти на повнолітніх дочку, сина, визначається судом з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 182 СК України (в редакції, чинній на час вирішення справи судом) при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Пленум Верховного Суду України надав роз'яснення щодо підстав виникнення обов'язку батьків по утриманню своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання.

Так, пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Вирішуючи спір, суди, належним чином дослідивши та давши оцінку поданим сторонами доказам, врахувавши положення статей 182, 198, 199, 200 СК України, дійшли правильного висновку про те, що повнолітній ОСОБА_4 у зв'язку з продовженням навчання потребує матеріальної допомоги, натомість його батько, ОСОБА_5, такої допомоги не надає, маючи при цьому змогу та обов'язок її надавати, тому стягнули з нього користь позивача аліменти на період навчання сина згідно з вимогами закону, навівши обґрунтований розмір аліментів, врахувавши матеріальне становище сторін, їх стан здоров'я та сімейний стан.

Посилання касаційної скарги на те, що суди не взяли до уваги сплату відповідачем аліментів на утримання неповнолітньої дитини - безпідставні, оскільки розмір аліментів визначено судами з урахуванням всіх обставин справи, зокрема, що відповідач є працездатним, після сплати аліментів на утримання дитини має середньомісячний дохід, який дозволяє надати матеріальну допомогу своєму повнолітньому сину, що навчається і потребує у зв'язку з цим допомоги, у розмірі 1/8 частки.

Доводи касаційної скарги про те, що суд першої інстанції не дав оцінки доказам у справі, а саме довідкам навчального закладу, у яких зазначено дату закінчення навчання позивача, не спростовують законних та обґрунтованих висновків судів, оскільки вказані обставини були предметом дослідження апеляційного суду та підставою для зміни рішення суду першої інстанції.

Судові рішення першої та апеляційної інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, з повним з'ясуванням судами обставин, що мають значення для справи, відповідністю висновків судів обставинам справи, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

За таких обставин доводи касаційної скарги про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення процесуального права є безпідставними.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення першої (в незміненій частині) та апеляційної інстанції - без змін.

Ухвалою суду касаційної інстанції від 10 травня 2017 року зупинено виконання рішення Апеляційного суду Донецької області від 23 лютого 2017 року до закінчення його перегляду в касаційному порядку. Враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування цього судового рішення, його виконання підлягає поновленню.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 17 січня 2017 року в незміненій частині та рішення Апеляційного суду Донецької області від 23 лютого 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Апеляційного суду Донецької області від 23 лютого 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Білоконь Є. В. Синельников С. Ф. Хопта