Ухвала

04 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 203/1409/17

провадження № 61-1999 ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Білоконь О. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якої діє адвокат Нескоромна Тетяна Анатоліївна, на постанову Дніпровського апеляційного суду від 18 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2007 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила стягнути з відповідача на її користь на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 аліменти в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 23 жовтня 2007 року і до повноліття дитини.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 жовтня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Встановлено розмір аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої дитини - доньки ОСОБА_4, починаючи з 23 жовтня 2007 року і до повноліття дитини в наступному розмірі: за період з 23 жовтня 2007 року по 31 серпня 2016 року в розмірі 1/4 частки від усіх видів доходів відповідача із зарахуванням здійснених за цей час платежів; за період з 01 вересня 2016 року і до повноліття дитини в твердій грошовій сумі 7 200,00 грнщомісячно, із зарахуванням здійснених за цей час платежів. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1, в рахунок доплати аліментів на утримання малолітньої дитини - доньки ОСОБА_4, за період з 23 жовтня 2007 року по 30 червня 2017 року 33 923,84 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1, аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 7 200,00 грн щомісячно починаючи з 01 липня 2017 року і до повноліття дитини - ОСОБА_4, з проведенням індексації розміру аліментів у встановленому законом порядку. В решті позову відмовлено.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 18 грудня 2018 року рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 жовтня 2017 року скасовано та ухвалено нове, яким частково задоволено позовні вимоги.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти: за період з 23 жовтня 2007 року по 31 серпня 2016 року включно в розмірі 1/4 частки всіх видів доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; з 01 вересня 2016 року та до повноліття дитини у розмірі 1/20 частки всіх видів доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а з 08 липня 2017 року - не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

До Верховного Суду 17 січня 2019 року ОСОБА_1подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права,просить скасувати оскаржуване судове рішення у частині стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання доньки з 01 вересня 2016 року та до повноліття дитини у розмірі 1/20 частки всіх видів доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а з 08 липня 2017 року - не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та ухвалити нове судове рішення в цій частині, яким стягнути з нього аліменти на утримання доньки з 08 липня 2017 року у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до її повноліття.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного випровадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.

Частиною дев'ятою статті 19 ЦПК України встановлено, що розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом

на 01 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено, що з 01 січня 2019 року прожитковий мінімум на одну працездатну особу становить 1 921,00 грн.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову у позовах про стягнення аліментів визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців.

Предметом спору у цій справі є стягнення з ОСОБА_3аліментів на утримання доньки, у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, що станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921*100=192 100).

Судами попередніх інстанцій вказану справу не визнано малозначною, однак малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розташована серед Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Суд касаційної інстанції вважає, що ця справа за позовом про стягнення аліментів є справою незначної складності і не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України та частиною четвертою статті 274 ЦПК України.

Разом з тим, касаційна скарга не містить мотивів про те, що оскаржуване судове рішення підпадає принаймні під один із випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначних справах підлягають касаційному оскарженню. Верховний Суд таких випадків не встановив.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України

суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись статтею 129 Конституції України, пунктами 1, 2 частини шостої, частиною дев'ятою статті 19, статтею 260, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1, в інтересах якої діє адвокат Нескоромна Тетяна Анатоліївна, на постанову Дніпровського апеляційного суду від 18 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О. В. Білоконь