Справа № 717/885/18
Провадження № 2/724/194/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2019 року Хотинський районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді: Єфтеньєва О.Г.

при секретарі: Мельник М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хотин Чернівецької області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

В С Т А Н О В И В:

21.01.2019 року згідно ухвали Кельменецького районного суду Чернівецької області від 19.12.2018 року на розгляд до Хотинського районного суду Чернівецької області була передана цивільна справа № 717/885/18, провадження № 2/724/194/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями від 21.01.2019 року вказану справу передано на розгляд судді Єфтеньєву О.Г.

24 січня 2019 року цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки прийнято до провадження та призначено справу до розгляду в підготовчому судовому засіданні.

29 січня 2019 року ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області за клопотанням Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» розгляд цивільної справи № 717/885/18, провадження № 2/724/194/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки призначеної на 20 лютого 2019 року о 14:00 годині вирішено здійснювати в режимі відео конференції.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» є правонаступником за всіма правами та обов`язками Відкритого акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (згідно абзацу 5 п. 1.3 Статуту «Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (згідно п. 1.3 Статуту Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль».

27.04.2007 року між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 014/05/240, згідно якого ОСОБА_1 було видано грошові кошти в сумі 122000,00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 13% та терміном користування до 26.04.2017 року.

Відповідно до 1.5.1 кредитного договору відповідач ОСОБА_1 мав здійснювати погашення відповідної частини кредиту щомісяця в розмірі та строки, визначені графіком повернення кредиту та сплатою процентів.

28 квітня 2007 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір № 014/05/240/659 посвідчений приватним нотаріусом Лакустою В.І. та зареєстровано в реєстрі за № 1132, згідно умов якого в якості забезпечення виконання зобов`язань кредитного договору № 014/05/240 від 27.04.2007 року із змінами від 25 грудня 2007 року в частині заставної вартості забезпечення та суми кредитування.

В іпотеку було надано нежитлові будівлі молодіжно-розважального комплексу з підвальним приміщенням літ. А-ІІ, загальною площею 486,5 кв.м. та допоміжною будівлею і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 ) (надалі Предмет іпотеки). Заставна вартість предмету іпотеки відповідно до договору іпотеки визначена сторонами в розмірі 1318428,00 гривень, відповідно до додаткового договору іпотеки від 25.12.2007 року.

Відповідно до п. 3.1.4 Іпотечного договору, в разі невиконання відповідачем зобов`язань за Іпотечним договором або кредитним договором, у тому числі якщо строк виконання зобов`язань ще не настав, позивач вправі звернути стягнення на предмет іпотеки та реалізувати відповідно до п. 5 Іпотечного договору.

Однак, відповідачем ОСОБА_1 неналежно виконувались взяті на нього зобов`язання, внаслідок чого в нього виникла прострочена заборгованість за кредитним договором, а тому позивач був змушений звернутися до суду для захисту своїх прав, на що рішенням Кельменецького районного суду Чернівецької області від 22.05.2014 року у справі № 717/325/14-ц, позовні вимоги було задоволено в повному розмірі та стягнуто з відповідача ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 688408,24 гривень (80485,46 доларів США станом на 14.02.2015 року) боргу, з яких: 73499,55 доларів США - сума заборгованості за кредитом (тіло кредиту); 6621,68 доларів США - сума заборгованості по нарахованих та несплачених відсотках за користування кредитом; 364,23 доларів США - сума пені, нарахованої за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань та 3654,00 гривень судового збору. Вказаним рішенням суду повністю достроково стягнуто заборгованість по тілу кредиту та частково відсотки.

Рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 27.10.2016 року у справі № 722/1460/16-ц було задоволено в повному розмірі позовні вимоги позивача та стягнуто з відповідача ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 14430,41 доларів США (відсотки за період з 14.02.2015 року по 10.09.2015 року), пеню в розмірі 382893,88 гривень, штрафи в розмірі 683453,47 гривень та 20674,12 гривень судового збору.

Проте, станом на дату подачі цього позову до суду вищевказані рішення судів не виконані, доказом чого є постанова про відкриття виконавчого провадження від 03.10.2014 року на виконання виконавчого листа 717/325/14-ц, постанова про відкриття виконавчого провадження від 10.03.2017 року на виконання виконавчого листа № 722/1460/16-ц, а також інформація про (зведене) виконавче провадження станом на 23.06.2018 року.

Зазначають, що факт отримання коштів за кредитним договором, наявність заборгованості відповідача, правильності нарахування відсотків та інших платежів по договору та відповідності кредитного договору, встановлено та доведено судами, а також підтверджено наявними судовими рішеннями.

Таким чином, враховуючи повне невиконання зобов`язань відповідачем за кредитним договором та рішення судів, як в добровільному порядку так і в примусовому, а також те, що відповідач надалі продовжує фактично користуватися кредитними коштами, що були видані йому банком, позивач змушений звернутися до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Крім того, що 31 липня 2015 року рішенням Кельменецького районного суду здійснено поділ майна подружжя та виділено у власність ОСОБА_1 та ОСОБА_3 по ? частки нежитлової будівлі молодіжно розважального комплексу з підвальним приміщенням літ. А-ІІ загальною площею 486,5 кв.м. та допоміжною будівлею і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 ).

17.03.2017 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про реєстрацію права власності ОСОБА_3 на ? частку приміщення, що підтверджується інформаційною довідкою від 05.05.2018 року.

Станом на дату подання позову вказане приміщення продовжує перебувати в іпотеці АТ «Райффайзен Банк Аваль», що підтверджується договором іпотеки від 28.04.2007 року із змінами від 25.12.2007 року та чинними записами щодо іпотеки та заборони на відчуження щодо нього у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Зазначають, що 05.04.2018 року за вих. № 140-5-5-00/11-163 від 05.04.2018 року на адресу відповідачів були направлені вимоги про усунення порушеного зобов`язання із попередженням про можливість звернення до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, які вони отримали 10.04.2018 року особисто, що підтверджується результатами відстеження поштового відправлення на сайті «Укрпошта», скріншоти з якого додаються до позову.

Однак, станом на дату подання позову вимоги банку про повернення заборгованості залишилися невиконаними та станом на 05.05.2018 року заборгованість відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором по тілу, відсотках та пені становить 144054,62 доларів США, з яких: 68299,55 доларів США - заборгованість по тілу кредиту; 45213, 66 доларів США - заборгованість за відсотками; та пеня, станом на 05.05.2018 року - 30541,41 доларів США.

Також, ОСОБА_1 допущені наступні порушення умов кредитного договору, внаслідок чого банком застосовано до нього штрафні санкції, а саме за невиконання п. 2.3.10 Кредитного договору (не укладено додаткову угоду до договору іпотеки від 28.04.2007 року на предмет зазначення площі та кадастрового номеру земельної ділянки на якій знаходиться предмет іпотеки банку до 26.01.2014 року, згідно п. 1.4.1.6, яким передбачено штраф в розмірі 0,5 % від суми кредиту за кожне порушення обов`язку, відповідно нараховано штраф в розмірі 12200,00 доларів США (що становить 415432,50 гривень (станом на 10.09.2015 року); за невиконання пункту 2.3.14 Кредитного договору (не продовжено дію договорів страхування майна з 05.02.2014 року), порушення за яке передбачене п. 15.5, згідно якого штраф складає 0,5 % від загального ліміту (п.1.2 Кредитного Договору), нараховано штраф в розмірі 18910,00 доларів США, що становить 415432,50 гривень, станом на 10.09.2015 року).

Факти та обставини порушення відповідачем 1 п. 2.3.10 та 2.3.14 вказаного зобов`язання встановлено рішенням Сокирянського районного суду від 27.10.2016 року, що вступило в законну силу, та відповідно до ч. 5 ст. 82 ЦПК України, не потребують доказування.

Вказаним рішенням стягнуто із ОСОБА_1 заборгованість по штрафам в сумі 683453,47 гривень штрафів та 382893,88 гривень пені.

Отже, загальна сума майнових вимог, що підлягають задоволенню за рахунок стягнення на предмет іпотеки становить 144054,62 доларів США та 1066346,00 гривень.

23.10.2018 року від ТзОВ «ФК «Форінт» надійшла заява про зміну предмету позову, в якій вони просять звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № 014/05/240/659 від 28.04.2007 року на користь ТзОВ «ФК «Форінт» в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 014/05/240 від 27.04.2007 року в сумі 144054,62 доларів США та 1066346,00 гривень, а саме: на нежитлову будівлю молодіжно-розважального комплексу з підвальним приміщенням літ. А-ІІ, загальною площею 486,5 та допоміжною будівлею і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 ), що належить ОСОБА_1 шляхом проведення прилюдних торгів із встановленням початкової ціни на рівні 2456000 гривень в процедурі здійснення виконавчого провадження.

Також просять стягнути з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно на користь ТзОВ «ФК» Форінт» судові витрати в справі.

В обґрунтування змінених вимог зазначають, що так як право власності у відповідача ОСОБА_2 припинилось, тому вони змінюють предмет позову, проте підстави позову ними не змінюються, так як підставою вказаного позову є невиконання умов кредитного договору № 014/05/240 від 27.04.2007 року відповідачем ОСОБА_1 та забезпечення виконання вказаного кредитного договору іпотекою нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 ) на яке відповідно до поданого позову звертається стягнення.

При цьому, просять залишити у складі учасників справи ОСОБА_2 , як третю особу на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору з постановленням відповідної ухвали суду, так як іпотечне приміщення, на яке звертається стягнення належить відповідачам на праві спільної сумісної власності, а тому його примусова реалізація вплине на права ОСОБА_2 .

Підтримуючи вищевикладене, просили задовольнити заяву про зміну предмету позову.

13.11.2018 року на адресу суду від представника позивача надійшло клопотання про проведення судового засідання в режимі відео конференції.

Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 29.01.2019 року розгляд цивільної справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, призначеної на 20 лютого 2019 року о 14:00 годині вирішено здійснювати в режимі відеоконференції з Голосіївським районним судом м. Києва.

Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 11.02.2019 року розгляд цивільної справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, призначеної на 20 лютого 2019 року о 14:00 годині вирішено здійснювати в режимі відеоконференції з Хмельницьким міськрайонним судом.

15.02.2019 року від представника ТОВ «ФК «Форінт» Островського В.А. надійшло клопотання про зупинення провадження у справі за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки до вирішення цивільної справи № 717/1140/15 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ нежитлового приміщення.

Ухвалою суду від 20.02.2019 року клопотання представника ТОВ «ФК «Форінт» Островського В.А. про зупинення провадження у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки - задоволено, провадження у справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі № 717/1140/15 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» про поділ спільного майна подружжя.

21.05.2019 року ухвалою суду провадження у цивільній справі за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки - поновлено, справу призначено до розгляду на 25.06.2019 року.

Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 05.09.2019 року відмовлено в клопотанні про залучення ОСОБА_2 як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору в цивільній справі № 717/885/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки ОСОБА_2 є відповідачем в даній справі, і майно яке є предметом позову перебуває у спільній сумісній власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що вказується сторонами по справі та встановлено судовими рішеннями, зокрема Постановою Верховного суду від 11 липня 2018 року та постановою Апеляційного суду від 26 лютого 2019 року в цивільній справі № 717/1140/15 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя. Крім того, позивач в самій заяві просить стягнути з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 судові витрати в справі, при цьому жодних доказів про відмову від позовних вимог до ОСОБА_2 матеріали справи не містять.

09.07.2019 року представник відповідачів ОСОБА_4 надав до суду клопотання про зупинення провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки до набрання законної сили рішенням Верховного суду по справі № 717/1140/15-ц, яким буде вирішене питання про власність ОСОБА_2 на 1/2 частку нежитлової будівлі молодіжно-розважального комплексу з підвальним приміщенням літ. А-ІІ загальною площею 486,5 кв.м. та допоміжною будівлею і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 ).

Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 05.09.2019 року в задоволенні клопотання представника відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_1 - ОСОБА_4 про зупинення провадження у цивільній справі № 717/885/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовлено.

17.07.2019 року на адресу суду від представника ТОВ «ФК «Форінт» Островського В.А. надійшло клопотання про зупинення провадження у справі за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки до вирішення цивільної справи № 717/883/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Комунального підприємства «Кельменецьке підприємство «Кельменецьке районне бюро технічної інвентаризації», приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу, Кельменецької районної державної адміністрації, Товариства з обмеженою відповідальністю «Пастораль О.О. Груп 1» про витребування майна, визнання рішень щодо реєстрації права власності неправомірними та скасування запису про право власності.

Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 05.09.2019 року в задоволенні клопотання представника позивача ТОВ «ФК «Форінт» Островського В.А. про зупинення провадження у цивільній справі № 717/885/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовлено.

Представник позивача ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилася, але була належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи.

Представник відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, 04.09.2019 року надав до суду заяву, в якій просив провести судове засідання, яке призначене на 05.09.2019 року на 13:00 годину у його відсутності та розглянути справу за наявними в ній матеріалами. Також надав заяву про застосування строків позовної давності, вказану заяву підтримав та просив застосувати до позовних вимог строки позовної давності.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з таких підстав.

Так, судом встановлено, що 27.04.2007 року між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 014/05/240, згідно якого ОСОБА_1 було видано грошові кошти в сумі 122000,00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 13% та терміном користування до 26.04.2017 року.

Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» є правонаступником за всіма правами та обов`язками Відкритого акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (згідно абзацу 5 п. 1.3 Статуту «Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (згідно п. 1.3 Статуту Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль».

Відповідно до 1.5.1 кредитного договору відповідач ОСОБА_1 мав здійснювати погашення відповідної частини кредиту щомісяця в розмірі та строки, визначені графіком повернення кредиту та сплатою процентів.

28 квітня 2007 року між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір № 014/05/240/659, який посвідчений приватним нотаріусом Лакустою В.І. та зареєстрований в реєстрі за № 1132, згідно умов якого в якості забезпечення виконання зобов`язань кредитного договору № 014/05/240 від 27.04.2007 року із змінами від 25 грудня 2007 року (в частині заставної вартості забезпечення та суми кредитування) в іпотеку було передано нежитлові будівлі молодіжно-розважального комплексу з підвальним приміщенням літ. А-ІІ, загальною площею 486,5кв.м. та допоміжною будівлею і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 ) (надалі Предмет іпотеки).

Заставна вартість предмету іпотеки відповідно до договору іпотеки визначена сторонами в розмірі 1318428,00 гривень, відповідно до додаткового договору іпотеки від 25.12.2007 року.

Відповідно до п. 3.1.4 Іпотечного договору, в разі невиконання відповідачем ОСОБА_1 зобов`язань за Іпотечним договором або кредитним договором, у тому числі якщо строк виконання зобов`язань ще не настав, позивач вправі звернути стягнення на предмет іпотеки та реалізувати його відповідно до п. 5 Іпотечного договору.

Як встановлено судом, відповідачем ОСОБА_1 неналежно виконувались взяті на нього зобов`язання, внаслідок чого в останнього виникла прострочена заборгованість за кредитним договором, та в зв`язку з чим позивач звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 .

Рішенням Кельменецького районного суду Чернівецької області від 22.05.2014 року у справі № 717/325/14-ц, позовні вимоги Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» задоволено в повному розмірі та стягнуто з відповідача ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 688408,24 гривень (80485,46 доларів США станом на 14.02.2015 року) боргу, з яких: 73499,55 доларів США - сума заборгованості за кредитом (тіло кредиту); 6621,68 доларів США - сума заборгованості по нарахованих та несплачених відсотках за користування кредитом; 364,23 доларів США - сума пені, нарахованої за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань та 3654,00 гривень судового збору. Вказаним рішенням суду повністю достроково стягнуто заборгованість по тілу кредиту та частково відсотки.

Рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 27.10.2016 року у справі № 722/1460/16-ц з відповідача ОСОБА_1 стягнуто заборгованість у розмірі 14430,41 доларів США (відсотки за період з 14.02.2015 року по 10.09.2015 року), пеню в розмірі 382893,88 гривень, штрафи в розмірі 683453,47 гривень та 20674,12 гривень судового збору.

Постановою Верховного суду від 11 липня 2018 року в цивільній справі № 717/1140/15-ц, провадження № 61-21060 св 18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя встановлено, що до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне в нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (частина 4 ст. 65 СК України). З чого випливає, що поділу підлягає все майно подружжя, у тому числі і їх боргові зобов`язання, а не окрема його частина, у даному випадку тільки нежитлове приміщення.

Враховуючи інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, договору іпотеки № 014/05/240/659 від 28 квітня 2007 року, свідоцтва про право власності на нерухоме майно виданого виконавчим комітетом Кельменецької селищної ради Чернівецької області 29 березня 2007 року на підставі рішення виконкому Кельменецької селищної ради № 19 від 16 березня 2007 року є одним об`єктом нерухомого майна.

Положенням ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи.

Станом на дату подачі позову до суду, вищевказані рішення судів не виконані, доказом чого в справі є постанова про відкриття виконавчого провадження від 03.10.2014 року на виконання виконавчого листа № 717/325/14-ц, постанова про відкриття виконавчого провадження від 10.03.2017 року на виконання виконавчого листа № 722/1460/16-ц, а також інформація про (зведене) виконавче провадження станом на 23.06.2018 року.

Відповідно до Постанови Верховного суду від 11 липня 2018 року та постанови Апеляційного суду від 26 лютого 2019 року в цивільній справі № 717/1140/15 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, майно яке є предметом розгляду у даній справі, на момент розгляду справи судом перебуває у спільній сумісній власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що вказується сторонами по справі та встановлено судовими рішеннями.

Проте, як встановлено судом, у відповідності до інформаційної довідки № 170923658 від 19 червня 2019 року, яка наявна в матеріалах справи вбачається, що рішенням № 42449365 від 08.08.2018 року державного реєстратора Кельменецької районної державної адміністрації Дворнічена Сергія Васильовича зареєстровано право власності на ? частку вказаного вище приміщення за відповідачем ОСОБА_1 шляхом доповнення відкритого раніше нового розділу записом про нового співвласника з реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна - 220.

Рішенням державного реєстратора КП «Кельменецьке районне бюро технічної інвентаризації» Накай Ю.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 46170596 від 27.03.2019 року зареєстровано право власності на іншу ? частину нежитлового приміщення молодіжно-розважального комплексу за ОСОБА_2 та на підставі поданих останньою документів до державного реєстратора, 27.03.2019 року було внесено номер запису 30895335 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

При цьому судом встановлено, що згідно рішення приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Куніциної І.Є. № 46330619 від 05.04.2019 року, право власності на ? частину приміщення молодіжно-розважального комплексу, 434,1 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровано за ТОВ «Пастораль О.О . Груп 1».

Отже, судом встановлено, що на день розгляду судом даної справи в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень внесені записи про право власності на іпотечне майно за ОСОБА_1 відповідачем у справі та ТОВ «Пастораль О.О. Груп 1» по ? частині приміщення молодіжно-розважального комплексу, 434,1 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_2 за кожним.

З чого випливає, що ? частина нежитлового приміщення молодіжно-розважального комплексу, 434,1 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_2 на даний час на праві власності належить ТОВ «Пастораль О.О. Груп 1».

Підставою для реєстрації права власності за ТОВ «Пастораль О.О. Груп 1» є акт приймання - передачі до статутного фонду від 28.03.2019 року, складений між ОСОБА_2 та ТОВ «Пастораль О.О. Груп 1», номер запису про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 31047277.

При цьому, судом звертається увага на те, що позовні вимоги в даній справі про звернення стягнення на предмет іпотеки позивачем заявлено до відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Відповідно до ст. 3 ЦК України однією із засад цивільного судочинства є свобода договору.

Відповідно до положень ст 11 ЦК України взаємні права та обов`язки виникають на підставі договорів.

За загальним правилом, встановленим ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як зазначено в ст. 627 ЦКУкраїни та відповідно до ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно з ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюєтеся до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Проте, судом встановлено, що матеріали справи не містять доказів того, що позивач ТзОВ «ФК «Форінт» та ТОВ «Пастораль О.О. Груп 1», якому на день розгляду справи належить ? частина нежитлового приміщення молодіжно-розважального комплексу, 434,1 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_2 перебувають в договірних відносинах, а тому суд вважає, що в цій частині позовних вимог позивачу слід відмовити.

Щодо іншої частини позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки на ? частину нежитлового приміщення молодіжно-розважального комплексу, 434,1 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_1 , суд виходить з наступного.

Судом з матеріалів справи встановлено, що договірні відносини, які склалися між сторонами 27.04.2007 року виникли між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та відповідачем ОСОБА_1 , на підставі чого було укладено кредитний договір № 014/05/240, згідно якого останньому було надано грошові кошти в сумі 122000,00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 13% та терміном користування до 26.04.2017 року.

Проте, у відповідача ОСОБА_1 виникли зобов`язання за простроченою заборгованістю за кредитним договором № 014/05/240 від 27.04.2007 року, яку згідно вищезазначених рішень судів було стягнуто з відповідача, проте вказані рішення на даний час не виконані та заборгованість відповідача перед банком не погашена.

09 серпня 2018 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТзОВ «ФК «Форінт» було укладено Договір № 140/11/210, згідно умов якого ТзОВ «ФК «Форінт» сплатив АТ «Райффайзен Банк Аваль» загальну вартість прав вимоги, а АТ «Райффайзен Банк Аваль» відступив ТзОВ «ФК «Форінт» права вимоги за кредитним договором № 014/05/240 від 27.04.2007 року, в обсязі та на умовах, що існували на дату відступлення прав вимоги.

Також, 09 серпня 2018 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТзОВ «ФК «Форінт» було укладено договір про відступлення прав вимоги за іпотечними договорами № 140/11/214, який посвідчений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Данич О.Ф. та зареєстрований в реєстрі за № 2029, згідно умов якого АТ «Райффайзен Банк Аваль» передав, а ТзОВ «ФК «Форінт» прийняв права за договором іпотеки на нерухоме майно - нежитлову будівлю молодіжно-розважального комплексу з підвальним приміщенням, загальною площею 486,50 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 .

Відповідно до іпотечного договору № 014/05/240/659, який посвідчений приватним нотаріусом Лакустою В.І. та зареєстрований в реєстрі за № 1132 від 28 квітня 2007 року, відповідачем ОСОБА_1 в якості забезпечення виконання зобов`язань кредитного договору № 014/05/240 від 27.04.2007 року із змінами від 25 грудня 2007 року (в частині заставної вартості забезпечення та суми кредитування) було передано в іпотеку нежитлові будівлі молодіжно-розважального комплексу з підвальним приміщенням літ. А-ІІ, загальною площею 486,5 кв.м. та допоміжною будівлею і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 ) (надалі Предмет іпотеки).

У зв`язку з невиконанням зобов`язань ОСОБА_1 у позивача виникло право вимоги про задоволення його вимог за вищезгаданим правочином шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, яким було забезпечено кредитний договір.

Згідно частин 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» (далі - Закон), іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із частиною першою статті 7 цього Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

У статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачені підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки. Зокрема, частиною першою цієї статті передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Отже, чинним законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання.

Суд, при вирішенні даного спору, виходить з наступного.

Так, у разі порушення сторонами зобов`язань за кредитним договором настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання, сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди ( стаття 611 ЦК України).

Згідно із статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

При цьому в законодавстві визначаються такі різні поняття, як «строк дії договору» і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Так, із розрахунку заборгованості № 014/05/240 від 27.04.2007 року, який наданий позивачем до суду разом із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки вбачається, що ОСОБА_1 здійснив останній платіж по погашенню відсотків на суму 761,95 доларів США 04 вересня 2013 року, вказаний факт встановлений ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 20 серпня 2014 року, та копією листа наявного в матеріалах справи № 717/325/14-ц.

Також із цього ж розрахунку вбачається, що починаючи з 04.09.2013 року банк почав нараховувати ОСОБА_1 прострочену заборгованість по кредиту та відсоткам, і саме із цієї дати (04.09.2013 року) у позивача і виникло право на звернення стягнення на предмет іпотеки.

Так, з матеріалів справи встановлено, що в порядку визначеному ст. 35 Закону України «Про іпотеку» та пункту 5.1 вищевказаного договору іпотеки 21.05.2013 року позивачем було надіслано письмову вимогу - претензію про усунення порушень у зв`язку з невиконанням зобов`язання за кредитним договором, а саме погашення наявної простроченої заборгованості в 30-денний строк із застереженням про те, що у разі невиконання вимоги позивач матиме право звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку встановленому статтею 33 Закону України «Про іпотеку», факт направлення цієї вимоги також встановлений в ухвалі апеляційного суду Чернівецької області від 20.08.2014 року.

Згідно матеріалів справи, встановлено, що відповідачами вказану вимогу - претензію було отримано 23.05.2013 року, з чого випливає, що 30-денний строк для усунення порушень у позивача настав 22.06.2013 року, і саме із цієї дати у позивача виникло право звернути стягнення на предмет іпотеки, що спростовує посилання представника позивача, на те що відповідачу вимогу - претензію було надіслано у 2018 році.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Відповідно до частини п`ятої статті 261 ЦК України за зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржнику надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Так, представником відповідача ОСОБА_4 04.09 2019 року було надано до суду заяву про фактичне застосування у даній справі позовної давності, в якій викладено його позицію, відповідно до якої він просить відмовити у задоволенні позову з підстав пропуску позовної давності.

Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

З цього приводу ВСУ висловив наступну правову позицію від 09 листопада 2016 року у справі № 6-2251цс16: пред`явлення кредитором вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінює строк виконання зобов`язання та зумовлює перебіг позовної давності.

Таким чином, позивач пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про повернення кредиту та платежів за ним розпочався з наступного дня, зазначеного кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту, як кінцевого строку виконання її умов, а саме з 22.06.2013 року (після спливу 30 денного строку після направлення відповідачам першої вимоги -претензії про виконання зобов`язання).

Таку ж правову позицію ВСУ висловив і в постанові від 11.10.2017 року, де зазначив, що «...чинним законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов 'язання.

Так, згідно умов договору іпотеки сторони фактично узгодили, що іпотека за цим договором забезпечує виконання Іпотекодавцем зобов`язань за договором, та відповідач фактично взяв на себе обов`язок задовольнити вимоги іпотекодержателя за вказаним кредитним договором щодо сплати боржником кожного і всіх його платіжних зобов`язань за кредитним договором у розмірі, валюті, порядку та у строк, які встановлені в кредитному договорі з усіма змінами і доповненнями до нього, укладеними протягом терміну дії.

Проте, як встановлено вище, взяте на себе зобов`язання ОСОБА_1 за згаданим кредитним договором не виконав.

Відповідно до частини другої статті 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред 'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Так, судом встановлено, що в листопаді 2015 року позивач звертався до Кельменецького районного суду Чернівецької області з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, на що ухвалою Кельменецького районного суду від 18.10.2016 року справа була передана на розгляд Сокирянському районному суду. Однак на підставі ухвали Сокирянського районного суду Чернівецької області даний позов був залишений без розгляду за клопотанням позивача, в подальшому позивач вже не звертався з позовом до відповідачів про звернення стягнення на предмет іпотеки, з чого випливає що в такому випадку строк позовної давності не переривався.

При цьому, судом встановлено, що перебіг строку позовної давності шляхом пред`явлення позову може перериватися в разі звернення позивача до суду, в тому числі й направлення позовної заяви поштою, здійсненого з додержанням вимог процесуального законодавства, зокрема статей 109, 119, 120 ЦПК України. Якщо суд у прийнятті позовної заяви відмовив або її повернув, то перебіг позовної давності не переривається.

Не перериває перебігу такого строку й подання позову з недодержанням правил підсудності, а також з іншим предметом спору та з іншими матеріально-правовими підставами.

В свою чергу, в даній справі, подання позивачем у 2015 році позову до Кельменецького районного суду Чернівецької області, а потім залишення позивачем даного позову без розгляду до початку розгляду справи по суті, за власною ініціативою позивача не перериває відповідно перебіг строку позовної давності.

Верховний суд України з приводу цього виніс правовий висновок у справі за № 6-1763цс16.

Отже, право задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки виникло у кредитора у зв`язку з невиконанням боржником вимоги про дострокове повернення кредиту в повному обсязі, а саме: з 22 червня 2013 року для позивача розпочався строк перебігу позовної давності за позовними вимогами, які є предметом розгляду в даній справі, а кінцевим терміном перебігу такого процесуального строку суд вважає 22 червня 2016 року і впродовж зазначеного строку позивач міг пред`явити такі вимоги до іпотекодавця ОСОБА_1 , проте позивач звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки лише 25.06.2018 року, тобто після спливу строку позовної давності.

Таким чином, у зв`язку з порушенням боржником виконання зобов`язання за кредитним договором банк використав право достроково вимагати з позичальника повернення заборгованості за кредитним договором, надіславши претензію (вимогу) боржнику про дострокове негайне повернення всієї суми кредиту й пов`язаних з ним платежів (відсотків) та попередження про те, що Банк зверне стягнення на предмет іпотеки.

З чого випливає, що пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статі 1050 ЦК України, банк змінив строк виконання основного зобов`язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про негайне повернення кредиту та платежів за ним розпочався з наступного дня після спливу 30 - денного строку, що був встановлений в договорі та про який заявлено у вимозі - претензії, яка і була направлена відповідачам.

При цьому, відомостей про зупинення чи переривання такого строку суду не надано і, виходячи із наданих сторонами доказів, у судовому засіданні не здобуто.

Таким чином, зважаючи на те, що стороною відповідача заявлено про застосування до позовних вимог строку позовної давності і такий строк на час звернення позивача до суду із даним позовом закінчився, сторона позивача не клопотала про поновлення таких строків, а тому суд вважає, що у задоволенні заявлених позовних вимог до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки слід відмовити з підстав пропуску позовної давності для звернення позивача до суду за захистом порушеного права.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного суду України від 02 листопада 2016 року у цивільній справі № 759/11503/14-ц.

Також, суд прийшов висновку і про відсутність підстав для задоволення позову про стягнення судових витрат, оскільки у відповідності до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати пов`язані з розглядом даної справи покладаються на позивача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 2, 10, 81, 89, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 282 ЦПК України, ст. ст. 261, 509, 526, 530, 610 - 612, 1054 ЦК України, ст. 33 Закону України «Про іпотеку», суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Чернівецького апеляційного суду через Хотинський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 12.09.2019 року.

Суддя: О.Г. Єфтеньєв