Справа № 132/2328/18
Провадження № 22-ц/801/258/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Павленко І. В.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2019 рокуСправа № 132/2328/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Судді-доповідача: Оніщука В.В (суддя-доповідач),

суддів: Медвецького С.К., Копаничук С.Г.,

учасники справи:

позивач: Публічне акціонерне товариство «Вінницяобленерго», в особі Структурної одиниці «Калинівські електричні мережі»,

відповідач: ОСОБА_3,

розглянув у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Вінницяобленерго», в особі Структурної одиниці «Калинівські електричні мережі» на рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 06 грудня 2018 року, постановлене у складі судді Павленка І.В., о 10:30 год. в приміщенні Калинівського районного суду Вінницької області, -

в с т а н о в и в :

В липні 2018 року Публічне акціонерне товариство «Вінницяобленерго», в особі Структурної одиниці «Калинівські електричні мережі» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування збитків, завданих енергопостачальнику внаслідок порушення споживачем Правил користування еклектичною енергією.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 23.09.2015 року представниками ПАТ «Вінницяобленерго», в особі СО «Калинівські ЕМ», а саме: бригадиром ОСОБА_4, майстром ОСОБА_5 та електромонтером ОСОБА_6 під час обстеження електроустановок громадянина ОСОБА_3 по АДРЕСА_1, було виявлено самовільне підключення електропроводки до електричної мережі енергопостачальника без приладу обліку шляхом підключення 3-х фазної розетки. Підключення було виконано до ПЛ-0.4 кВ видимим вводом, при цьому договір на постачання електроенергії з ПАТ «Вінницяобленерго» відсутній. Спожита таким чином електрична енергія розрахунковим приладом обліку електричної енергії не обліковувалась та її кількість не оплачувалась, що є порушенням Правил користування електричною енергією для населення (далі ПКЕЕН), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 року №1357 та ЗУ «Про електроенергетику», тому позивач просив стягнути з ОСОБА_3 53663,15 грн. збитків в рахунок відшкодування вартості електричної енергії спожитої відповідачем без дозволу.

Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 06 грудня 2018 року в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Вінницяобленерго», в особі Структурної одиниці «Калинівські електричні мережі» до ОСОБА_3 про відшкодування збитків, завданих енергопостачальнику внаслідок порушення споживачем Правил користування еклектичною енергією, відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що під час прийняття рішення комісією Структурної одиниці «Калинівські електричні мережі» про порушення правил користування електроенергією для населення, оформленого протоколом №1228 від 12.10.2015 року, позивачем не були взяті до уваги всі обставини, які стосуються виявленого порушення та не дотримані вимоги ЗУ «Про електроенергетику» та Правил користування електричною енергією для населення.

Не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Публічне акціонерне товариство «Вінницяобленерго», в особі Структурної одиниці «Калинівські електричні мережі» подало апеляційну скаргу вказуючи, що рішення суду першої інстанції постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права і неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи.

В апеляційній скарзі зазначено, що суд першої інстанції помилково не врахував, що незалежно від обставин, факт самовільного підключення електропроводки до електричної мережі без укладення договору є Порушенням Правил користування електричною енергією та є підставою для відповідальності.

Також, в апеляційній скарзі зазначено, що відповідача було повідомлено про дату розгляду комісією енергопостачальника Акту про порушення від 23.09.2015 року, а неявка ОСОБА_3 на засідання комісії не є підставою для відкладення такого розгляду, однак суд першої інстанції ці обставини не врахував та дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позову, тому позивач просить рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 06 грудня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

ОСОБА_3 відзив на апеляційну скаргу не надав.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вищевказаним вимогам закону відповідає.

Так, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 є власником житлового будинку по АДРЕСА_1.

Згідно довідки №552 від 11.06.2018 року виконкому Корделівської сільської ради Калинівського району Вінницької області, житловому будинку, який належить ОСОБА_3, на підставі рішення виконкому №74 від 18.08.2011 року присвоєно адресу: АДРЕСА_1

Також, судом першої інстанції встановлено, що земельна ділянка на якій ОСОБА_3 здійснив будівництво житлового будинку належала Корделівському цукровому заводу, в зв'язку з чим у 1992 році ним подано заяву на підключення до мережі електропостачання з метою отримання електричної енергії від цукрового заводу, яка керівництвом заводу була задоволена та здійснено підключення до мережі електропостачання, при цьому встановлення засобу обліку електричної енергії виконували працівники Корделівського цукрового заводу. З моменту здійснення підключення до мережі електропостачання сплата за спожиту електроенергію здійснювалася Корделівському цукровому заводу.

В 2002 році головним енергетиком Корделівського цукрового заводу передано документи по всім підключеним абонентам позивачу для подальшого їх обслуговування.

У травні 2003 року ОСОБА_3 звернувся до позивача з проханням надати абонентський рахунок та опломбувати засоби обліку електроенергії, так як з 2000 року він їх не використовував. Позивачем було прийнято його звернення та роз'яснено, що йому необхідно оформити новий проект електропостачання, з метою чого були проведені відповідні заміри та складені протоколи. Він виконав всі вимоги позивача та здійснив оплату за виготовлення паспорта, видачу технічних умов, оформлення документів обліку та опломбування лічильника, що підтверджується квитанціями до прибуткового касового ордера №446 від 17.09.2004 року, від 22.05.2003 року та від 18.08.2004 року.

Калинівським ВПБП «Райагробудінвест» у 2004 році було розроблено робочий проект на електропостачання житлового будинку в АДРЕСА_2

Згідно листа технічного директора ПАТ «Вінницяобленерго» №43-4003 від 16.06.2015 року, адресованого ОСОБА_3 на 05/4133 від 10.06.2015 року щодо продовження терміну дії технічних умов №160 від 18.08.2004 року, приєднання до електричних мереж житлового будинку по АДРЕСА_1 ПАТ «Вінницяобленерго» продовжує дію технічних умов №160 від 18.08.2004 року до 31.12.2015 року.

Згідно листа директора СО «Калинівські ЕМ» №101/834 від 25.09.2015 року, адресованого ОСОБА_3, заява щодо погодження робочого проекту №01541 від 2004 року на електропостачання житлового будинку в АДРЕСА_2 СО «Калинівські ЕМ» розглянута, даний проект не відповідає технічним вимогам №160 від 18.08. 2004 року та вимогам ПУЕ, а саме: підключення виконати суцільним кабелем (без з'єднань» СІП 4х16; лічильник електроенергії встановити згідно пункту 7.2. технічних умов; встановити електронний електролічильник активної енергії на вводі в житловий будинок прямого включення класу точності 1,0; встановити вхідний автомат відповідно до заявленої потужності 6А; виконати заходи, передбачені п.8.1. технічних вимог).

При цьому відомості про одержання ОСОБА_3 вказаного листа відсутні.

Згідно із актом про порушення №3351 від 23.09.2015 року, складеного представниками ПАТ «Вінницяобленерго» в особі СО «Калинівські ЕМ», а саме: бригадиром ОСОБА_4, майстром ОСОБА_5 та електромонтером ОСОБА_6 під час обстеження електроустановок громадянина ОСОБА_3 АДРЕСА_1 було виявлено самовільне підключення електропроводки до електричної мережі енергопостачальника без приладу обліку шляхом підключення 3-х фазної розетки. Напруга 380 В є. Підключення було виконано до ПЛ-0.4 кВ видимим вводом.

Позивачем зазначено, що вартість спожитої відповідачем без дозволу електричної енергії згідно з Методикою визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачем правил користування електричною енергією, затвердженою Національною комісією регулювання електроенергетики України №562 від 04.05.2006 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 04.07.2006 року за №782/12656 становить 53663,15 грн.

На час складання акта, відносини між громадянами та енергопостачальниками регулювалися Правилами користування електричною енергією для населення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 № 1357 (зі змінами) (далі - ПКЕЕН).

Згідно із п. 53 Правил користування електричною енергією для населення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 № 1357 (в редакції, що діяла на час складення акту та засідання комісії), у разі виявлення представником енергопостачальника порушення споживачем правил користування електричною енергією, у тому числі фактів розкрадання електричної енергії, складається акт, який підписується представником енергопостачальника та споживачем. Один примірник акта вручається споживачу, другий залишається у енергопостачальника. Споживач має право внести до акта свої зауваження.

У разі відмови споживача від підпису в акті робиться позначка про відмову. Акт вважається дійсним, якщо його підписали три представники енергопостачальника.

Акт про порушення цих Правил розглядається комісією з розгляду актів, що утворюється енергопостачальником і складається не менш як з трьох уповноважених представників енергопостачальника.

Споживач має право бути присутнім на засіданні комісії з розгляду актів.

Енергопостачальник повідомляє споживача не пізніше ніж за 20 календарних днів до дня засідання комісії про його час і дату.

Акт про порушення цих Правил не розглядається у разі неповідомлення або несвоєчасного повідомлення споживача про час і дату засідання комісії.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_3 Акт про порушення Правил користування електричною енергією для населення №3351 від 23.09.2015 року, не отримував, про засідання комісії з розгляду актів про порушення ПКЕЕН СО «Калинівські ЕМ», призначене на 12 жовтня 2015 року належним чином не повідомлявся.

Щодо посилань позивача на те, що зазначення дати засідання комісії в акті про порушення Правил користування електричною енергією для населення, є належним повідомленням відповідача про засідання комісії, то дані посилання на увагу не заслуговують, оскільки ОСОБА_3 вищевказаний акт не отримував, і навіть у випадку прийняття даного акта до уваги, то повідомлення відповідача відбулось з порушенням п. 53 Правил користування електричною енергією для населення, якими передбачено, що енергопостачальник повідомляє споживача не пізніше ніж за 20 календарних днів до дня засідання комісії про його час і дату, тоді як відповідно до положень ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок, тому враховуючи дати складення акту та засідання комісії, повідомлення здійснено менш ніж за 20 календарних днів.

Отже, враховуючи відсутність відомостей щодо належного повідомлення ОСОБА_3 про засідання комісії з розгляду акту, комісія енергопостачальника не вправі була розглядати цей акт.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що Акт від 23 вересня 2015 року №3351 розглянуто з порушенням вимог п. 53 Правил користування електричною енергією для населення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 № 1357, баз належного повідомлення ОСОБА_3 про дату та час засідання комісії енергопостачальника.

Також, під час прийняття рішення комісією Структурної одиниці «Калинівські електричні мережі» про порушення №3351 від 23.09.2015 року, складеного на ОСОБА_3, оформленого протоколом №1228 від 12.10.2015 року, позивачем не були взяті до уваги всі обставини, які стосуються виявленого порушення, тобто не дотримані вимоги ЗУ «Про електроенергетику» та Правила користування електричною енергією для населення.

Доводи апеляційної скарги щодо неналежної правової оцінки акта про порушення ПКЕЕН від 23 вересня 2015, невірне застосування норм ПКЕЕН судом є безпідставними, оскільки спростовуються матеріалами справи.

У розумінні ст. 1 Закону України «Про електроенергетику» та Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою КМ України від 26.07.1999 року №1357 споживачем за адресою: АДРЕСА_1, на момент складення Акту про порушення №3351 від 23 вересня 2015 року був ОСОБА_7

У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов'язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із практикою ЄСПЛ за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб'єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об'єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов'язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред'явленого позову за загальним правилом покладається на позивача; за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов'язків.

Колегія суддів в оцінці поведінки та способу ведення справ позивачем має враховувати, що позивач є професійним учасником ринку надання послуг з енергопостачання, у зв'язку з чим до нього висуваються певні вимоги щодо дотримання правил та процедур, які є традиційними у цій сфері послуг, до обачності та розсудливості у веденні справ тощо. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ позивачем є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною у цивільних відносинах з енергопостачальником. З врахуванням наведеного усі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом саме на користь такої слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах.

Разом з тим, як вірно зауважено судом першої інстанції, матеріали не містять доказів, які б свідчили про доведення до відома відповідача як факту виявленого 23.09.2015 року порушення, змісту складеного акта №3351 від 23.09.2015 року, виклику останнього на засідання комісії 12.10.2015 року, так і взагалі про його обізнаність про вищевказані обставини та свідоме ухилення від виконання передбачених законом обов'язків споживача електричної енергії.

Так, матеріалами справи встановлено та сторонами не заперечується, що будинок за адресою: АДРЕСА_1, не є постійним місцем проживання ОСОБА_3, і на спростування його доводів, які були предметом судового розгляду, позивач доказів не надав.

Враховуючи наведе, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову в повному обсязі у зв'язку недоведеністю вимог та недодержанням вимог п. 53 Правил ПКЕЕН.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції дійшов висновку про відмову в задоволенні позову без дослідження належних та допустимих доказів зводяться до переоцінки доказів та власного тлумачення характеру спірних правовідносин.

Інші доводи апеляційної скарги не впливають на правильність прийнятого судом рішення та не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного позивачем рішення.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

При вирішенні цієї справи, суд правильно визначив характер правовідносин між сторонами, правильно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правові оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то понесені судові витрати покладаються на учасника справи, який звернувся з апеляційною скаргою.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Вінницяобленерго», в особі Структурної одиниці «Калинівські електричні мережі» залишити без задоволення, а рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 06 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: /підпис/ В.В. Оніщук

Судді /підпис/ С.Г. Копаничук

/підпис/ С.К. Медвецький

Згідно із оригіналом:

Суддя-доповідач: В.В. Оніщук