Ухвала

2 січня 2019 року

м. Київ

справа № 314/5272/17

провадження № 61-48920ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Карпенко С. О., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Запорізького апеляційного суду від 20 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення

процентів за користування грошовими коштами, інфляційних втрат та трьох процентів річних,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про стягнення

з ОСОБА_2 процентів за користування грошовими коштами у розмірі

8 270 грн,інфляційних втрат у сумі 6 512 грн та трьох процентів річних у сумі

515 грн.

Вільнянський районний суд Запорізької області рішенням від 27 лютого

2018 року позов задовольнив. Стягнув з ОСОБА_2 на користь

ОСОБА_1 за період з 1 липня 2017 року по 31 грудня 2017 року проценти за користування грошовими коштами у розмірі 8 270 грн, інфляційні втрати у сумі 6 512 грн та три проценти річних у сумі 515 грн.

Запорізький апеляційний суд постановою від 20 листопада 2018 року

апеляційну скаргу ОСОБА_2, подану його представником ОСОБА_3,

задовольнив. Скасував рішенняВільнянського районного суду Запорізької області від 27 лютого 2018 року та прийняв постанову, якою в задоволенні позову відмовив. Стягнув з ОСОБА_1на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 7 057 грн 50 коп., з яких: 6 000 грн - витрати на правову допомогу та 1 057 грн 50 коп. - судовий збір.

18 грудня 2018 року ОСОБА_1подала до Верховного Суду касаційну

скаргу, в якій просить скасувати постанову Запорізького апеляційного суду

від 20 листопада 2018 року та залишити в силі рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 27 лютого 2018 року.

Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) Українине підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з пунктом 1 частини шостої, частиною дев'ятою статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що

вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» встановлено, що розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом

на 1 січня 2018 року становить 1 762 гривні.

У даній справі ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 762*100=176 200 грн).

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною. При цьому Верховним Судом досліджено

та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства, які дали можливість дійти висновку про малозначність справи.

Право на касаційне оскарження постанови суду апеляційної інстанції у цій

справі обґрунтовано тим, що касаційна скарга стосується питання права,

яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. ОСОБА_1 позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи, й дана справа має виняткове значення для заявника.

Касаційний суд, перевіривши доводи касаційної скарги, дійшов висновку,

що обґрунтування, які вона містить, не підтверджують наявність випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за яких

судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. Зазначаючи, що постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена у касаційному порядку, оскільки питання, порушене у скарзі, стосується права,

яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, та справа має для неї виняткове значення, ОСОБА_1не вказує, в чому полягає таке виняткове значення у розумінні підпункту «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, а також яке фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики має ця справа. Незгода заявника з оскаржуваним судовим рішенням в цілому, а саме з підстав неправильного застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, а також неправильного встановлення обставин справи, не є обставиною, яка впливає на визначення справи як такої, що має виняткове значення для заявника. Обґрунтування касаційної скарги позбавленням можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи, не підтверджують наявність таких випадків у відповідності до положень підпункту «б» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України і спростовуються змістом вказаного рішення.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК Українисуддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Зазначене відповідає і Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, згідно з якими державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).

Оскільки ОСОБА_1подано касаційну скаргу на судове рішення, прийняте

у малозначній справі, і випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої

статті 389 ЦПК України, нею не доведені, а судом не встановлені, відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

Зазначення у постанові Запорізького апеляційного суду від 20 листопада

2018 року про можливість її оскарження в касаційному порядку не є підставою для розгляду цієї справи судом касаційної інстанції.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргоюОСОБА_1 на постанову Запорізького апеляційного суду від 20 листопада 2018 року.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С. О. Карпенко