Постанова

Іменем України

11 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 465/1797/15-ц

провадження № 61-13674св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І. (суддя-доповідач),

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Журавель В. І., Краснощокова Є. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

третя особа - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Львівської області від 14 березня 2016 року у складі колегії суддів: Цяцяка Р. П., Зверхановської Л. Д., Богонюка М. Я.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2015 року публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» (далі - ПАТ «ПУМБ», банк), звернувся із позовом до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позов мотивований тим, що 11 лютого 2008 року між банком та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 6118284, згідно умов якого позивач зобов`язався надати ОСОБА_2 кредит у розмірі 30 000 доларів США. Позивачем договірні зобов`язання було виконано повністю. Однак ОСОБА_2 взятих на себе зобов`язань за кредитним договором не виконав та не повернув кредитних коштів у порядку встановленому договором.

11 лютого 2008 року для забезпечення виконання умов за кредитним договором № 6118284 між банком та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки № 6118433, згідно якого в іпотеку банку було передано квартиру АДРЕСА_1 , що на праві власності належить відповідачу ОСОБА_1 .

У зв`язку із невиконанням ОСОБА_2 договірних зобов`язань за кредитним договором, 03 лютого 2015 року банком на адресу останнього направлено вимогу від 30 січня 2015 року № 139 про усунення порушення кредитного договору та повернення суми кредиту та процентів за користування таким. Аналогічна вимога направлялася позивачем і на адресу ОСОБА_1 . Вимоги банку виконані не були.

Банк просив звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № 6118433 від 11 лютого 2008 року, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , що на праві власності належить відповідачу ОСОБА_1 , в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 перед банком, яка станом на 10 березня 2015 року включно становить 375 921,03 грн, з яких: 234 507,64 грн - сума заборгованості за тілом кредиту; 141 413,39 грн - заборгованість за непогашеними відсотками за користування кредитом, визначивши при цьому спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу позивачем від свого імені іпотечного майна будь-якій особі-покупцеві на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Банк також просив надати йому всі права та повноваження продавця, у тому числі - на подання заяв, отримання дублікатів правовстановлюючих документів з відповідних установ, організацій, підприємств незалежно від форм власності та підпорядкування чи органів нотаріату, здійснення будь-яких платежів за подання та отримання будь-яких документів, довідок, витягів, заяв, а також вільного доступу уповноважених представників банку до предмета іпотеки, необхідних для здійснення продажу.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 12 жовтня 2015 року у складі судді: Ванівського Ю. М. у задоволенні позову ПАТ «ПУМБ» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що у провадженні Залізничного районного суду м. Львова перебувала цивільна справа за позовом ПАТ «ПУМБ» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості за кредитними договорами та договорами поруки, яким позов задоволено, зокрема ухвалено: стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ПУМБ» заборгованість за кредитним договором № 6118284 від 11 лютого 2008 року в розмірі 273 355,55 грн, з яких 234 507,64 грн заборгованість за сумою кредиту, 8 397,04 грн заборгованість за непогашеними в строк відсотками за користування кредитом, 6245,25 грн пені за порушення строків виконання зобов`язань та штрафів у сумі 21 780,37 грн та 2 425,25 грн. Це рішення суду набрало законної сили, на його виконання видано виконавчі листи, що підтверджується матеріалами справи. Оскільки позивачем не подано суду доказів, які б свідчили про наявність обставин чи причин за яких виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 16 квітня 2013 року є неможливим, вимоги позивача є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 14 березня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ «ПУМБ» задоволено. Рішення Франківського районного суду м. Львова від 12 жовтня 2015 року скасовано та ухвалено нове, яким позов ПАТ «ПУМБ» задоволено.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 перед ПАТ «ПУМБ» за кредитним договором № 6118284 від 11 лютого 2008 року станом на 10 березня 2015 року включно в сумі 375 921,03 грн (з яких: 234 507,64 грн - сума заборгованості за тілом кредиту; 141 413,39 грн - заборгованість за непогашеними відсотками за користування кредитом) звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № 6118433, укладеним між ЗАТ «ПУМБ» (як іпотекодержателем) і ОСОБА_1 (як іпотекодавцем) та посвідченим 11 лютого 2008 року ОСОБА_4 . , приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу, за реєстровим № 401, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер: 10352497, житловою площею 16,5 кв. м, загальною площею 28,9 кв. м, шляхом її продажу ПАТ «ПУМБ» від свого імені будь-якій особі-покупцеві з початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, - з наданням права ПАТ «ПУМБ» всіх прав та повноважень продавця, у тому числі - на подання заяв, отримання дублікатів правовстановлюючих документів з відповідних установ, організацій, підприємств незалежно від форм власності та підпорядкування чи органів нотаріату, здійснення будь-яких платежів за подання та отримання будь-яких документів, довідок, витягів, заяв, а також права вільного доступу уповноважених представників ПАТ «ПУМБ» до вказаного предмета іпотеки, необхідних для здійснення його продажу. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що матеріалами справи підтверджується та визнається сторонами спору, що свої зобов`язання за кредитним договором від 11 лютого 2008 року ОСОБА_2 не виконав. Зокрема, факт невиконання ОСОБА_2 основного зобов`язання підтверджується рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 16 квітня 2013 року, яке набрало законної сили 24 квітня 2014 року. Відтак, іпотека за договором іпотеки від 11 лютого 2008 року не припинилася, а доводи відповідача ОСОБА_1 щодо спливу позовної давності за вимогами про звернення стягнення на квартиру, як предмет іпотеки, до уваги прийматися не можуть, оскільки вони суперечать нормам статей 257, 258, 599 ЦК України, а також статей 12, 17 Закону України «Про іпотеку».

Аргументи учасників справи

У квітні 2016 року ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на рішення апеляційного суду Львівської області від 14 квітня 2016 року, в якій просить скасувати оскаржене рішення апеляційного суду та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. При цьому посилається на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що: за вимогою банку про звернення стягнення пропущено позовну давність, оскільки пред`явлення позову по кредитному договору не перериває позовної давності за вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки; апеляційним судом не розглянуто заяву про застосування позовної давності; початкова ціна продажу предмета іпотеки має бути визначеною у грошовому виразі;

У червні 2016 року ПАТ «ПУМБ» через представника ОСОБА_6 подало заперечення на касаційну скаргу в якому просить касаційну скаргу відхилити, а оскаржене рішення залишити без змін. Заперечення мотивовані безпідставністю та необґрунтованістю доводів касаційної скарги. Вказує, що банком не пропущено позовну давність, оскільки її перебіг перервався 07 грудня 2011 року шляхом пред`явлення позову до Залізничного районного суду м. Львова про стягнення заборгованості із боржників.

Короткий зміст ухвал суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 квітня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 лютого 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Рух справи

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справа передана до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів приймає аргументи, які викладені у касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що 11 лютого 2008 року між банком та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 6118284, згідно умов якого позивач зобов`язався надати ОСОБА_2 кредит у розмірі 30 000 доларів США, а останній у свою чергу мав використати кредитні кошти за цільовим призначенням, сплатити плату за такі і повернути кредит частинами у розмірах, порядку та строки визначені кредитним договором.

11 лютого 2008 року для забезпечення виконання ОСОБА_2 умов кредитного договору № 6118284, між позивачем та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки № 6118433, згідно якого в іпотеку банку було передано квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу від 05 квітня 2005 року.

Позивачем договірні зобов`язання за кредитним договором № 6118284 виконано повністю, передано у розпорядження ОСОБА_2 домовлену суму коштів.

ОСОБА_2 своїх договірних зобов`язань за кредитним договором № 6118284 належним чином не виконував, не повертав кредитних коштів у порядку, спосіб та строк, встановлених договором, внаслідок чого, станом на 10 березня 2015 року виникла заборгованість у розмірі 375 921,03 грн, з яких: 234 507,64 грн - сума заборгованості за тілом кредиту; 141 413,39 грн - заборгованість за непогашеними відсотками за користування кредитом.

При скасуванні рішення суду першої інстанції на ухваленні нового про задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки суд апеляційної інстанції вказав, що матеріалами справи підтверджується та визнається сторонами спору, що свої зобов`язання за кредитним договором від 11 лютого 2008 року ОСОБА_2 не виконав. Зокрема, факт невиконання ОСОБА_2 основного зобов`язання підтверджується рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 16 квітня 2013 року, яке набрало законної сили 24 квітня 2014 року. Відтак, іпотека за договором іпотеки від 11 лютого 2008 року не припинилася, а доводи відповідача ОСОБА_1 щодо спливу позовної давності за вимогами про звернення стягнення на квартиру, як предмет іпотеки, до уваги прийматися не можуть, оскільки вони суперечать нормам статей 257, 258, 599 ЦК України, а також статей 12, 17 Закону України «Про іпотеку».

Колегія суддів не погоджується із цим висновком апеляційного суду з таких підстав.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) міститься висновок, що «у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

Відповідно до статей 12 і 33 Закону України «Про іпотеку» одним зі способів захисту прав та інтересів іпотекодержателя є звернення стягнення на предмет іпотеки. Закон визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина третя статті 33 Закону): судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, є (частина третя статті 36 Закону України «Про іпотеку»): 1) передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; 2) право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку». Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду є: 1) реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (стаття 39 Закону України «Про іпотеку»); 2) продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону України «Про іпотеку»).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц (провадження № 14-112цс19) відступлено від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 05 квітня 2017 року у справі № 6-3034цс16 та зроблено висновок, що «звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону, можливе лише за умови, що сторони договору іпотеки не передбачили цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, яке прирівнюється до такого договору за юридичними наслідками. Якщо ж сторони договору іпотеки передбачили такий спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону, є неналежним способом захисту. Частина друга статті 36 Закону, яка встановлює, що визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки, означає, що у разі, якщо у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили обидва, вказані у частині третій статті 36 Закону, способи задоволення вимог іпотекодержателя (статті 37, 38 Закону), то їх наявність не перешкоджає іпотекодержателю застосувати: 1) судовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом задоволення вимог іпотекодержателя у спосіб реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах; 2) позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса. За змістом припису частини другої статті 35 Закону визначена у частині першій цієї статті процедура подання іпотекодержателем вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору (яка передує прийняттю іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовий спосіб на підставі договору) не є перешкодою для реалізації іпотекодержателем права звернутись у будь-який час за захистом його порушених прав до суду з вимогами: 1) про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб його реалізації шляхом проведення прилюдних торгів (статті 41-47 Закону) - незалежно від того, які способи задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили у відповідному договорі (в іпотечному застереженні); 2) про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб продажу предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону) - якщо у відповідному договорі (в іпотечному застереженні) сторони цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя, встановлений статтею 38 Закону, не передбачили».

У договорі іпотеки від 11 лютого 2008 року № 6118433, укладеному між банком та ОСОБА_1 , сторони передбачили:

застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі (пункт 4.8 договору);

іпотекодавець цим беззастережно та безвідклично надає право продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу, на виконання цього іпотекодавець уповноважує іпотекодержателя подавати, оформляти та отримувати від імені іпотекодавця у відповідних органах довідки та документи, необхідні для підготовки предмета іпотеки до продажу та здійснення продажу (в тому числі, але не виключно, витяги з Реєстру прав власності на нерухоме майно для відчуження предмета іпотеки, технічну документацію, що надається БТІ, витяги з Державного земельного кадастру стосовно земельної ділянки, на якій знаходиться нерухомість), здійснювати всі необхідні платежі, укладати та підписувати договір купівлі-продажу предмета іпотеки, а також всі інші документи, що пов`язані з оформленням такого договору, виконувати всі інші дії, пов`язані з відчуженням предмета іпотеки. У випадку продажу предмета іпотеки іпотекодавець доручає Іпотекодержателю отримати грошові кошти, виручені від продажу предмета іпотеки, та направити їх на погашення витрат іпотекодержателя, погашення основного зобов`язання та задоволення інших вимог іпотекодержателя, забезпечених іпотекою за цим договором (підпункт 4.8.2 договору).

відповідно до цього договору іпотекодержатель набуває право, а іпотекодавець цим беззастережно та безвідклично уповноважує іпотекодержателя оформляти та отримувати від імені іпотекодавця у відповідних органах довідки та документи, необхідні для реалізації іпотекодержателем будь-яких прав, що випливають з цього договору, стосовно предмета іпотеки, отримувати витяги з Реєстру прав власності на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, витяги з Державного земельного кадастру стосовно земельної ділянки, на якій знаходиться нерухомість, що є предметом іпотеки, будь-які інші документи та/або інформацію, що має право отримувати власник стосовно нерухомості, що є предметом іпотеки, та земельної ділянки, на якій вона знаходиться (пункт 4.9 договору).

Оскільки сторони в договорі іпотеки передбачили спосіб задоволення вимог іпотекодержателя шляхом надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі, то позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу публічним акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» від свого імені будь-якій особі-покупцеві, є неналежним способом захисту.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржене рішення апеляційного суду ухвалене без додержання норм матеріального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає необхідним касаційну скаргу задовольнити частково, оскаржене рішення апеляційного суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

ОСОБА_1 було сплачений судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 4 384,80 грн, а тому з банку на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню понесені судові витрати на сплату судового збору.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 14 березня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотекишляхом його продажу публічним акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» від свого імені будь-якій особі-покупцеві відмовити.

З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції рішення апеляційного суду Львівської області від 14 березня 2016 року втрачає законну силу та подальшому виконанню не підлягає.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» на користь ОСОБА_1 4 384,80 грн судових витрат, понесених на сплату судового збору.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

В. І. Журавель

Є. В. Краснощоков