ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/522/19 Справа № 188/675/18 Суддя у 1-й інстанції - Бурда П. О. Суддя у 2-й інстанції - Деркач Н. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Деркач Н.М.,

суддів: Каратаєвої Л.О., Ткаченко І.Ю.,

за участю секретаря Лященко С.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро апеляційну скаргу Прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області та Державної архітектурно-будівельної інспекції України на рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 12 червня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області про визнання права власності на майно , -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області про визнання права власності на майно в порядку набувальної давності.

Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що 23.04.2001 року між ним та територіальною громадою с. Миколаївка в особі відповідача, від імені якого діяв голова ОСОБА_2, було укладено договір купівлі продажу приміщення автостанції загальною площею 57,8 кв.м на земельній ділянці земель Миколаївської сільської ради народних депутатів по вулиці Першотравнева, 178 в с. Миколаївка Петропавлівського району Дніпропетровської області. Згідно з умовами договору у власність позивача перейшло приміщення автостанції, позначене на технічному плані літерою «А». Вартість проданого приміщення склала 2500 грн. Зазначений договір купівлі продажу був зареєстрований на Промисловій товарній біржі 23.04.2001 року за № 4/14 НДПП.

З 23.04.2001 року позивач добросовісно, відкрито та безперервно володіє і користується магазином по вул. Першотравневій, 178 в с. Миколаївка Петропавлівського району Дніпропетровської області понад 17 років. Претензій щодо його прав на наведене нерухоме майно з 2001 року та по цей день до нього ніхто не пред'являв, тобто його володіння і користування нерухомим майном є відкритим та беззаперечним.

Посилаючись на норми ч.1 ст. 344, 392 Цивільного кодексу України, позивач просив суд визнати за ним в порядку набувальної давності право власності на нежитлове приміщення магазин, що розташований за адресою: вулиця Першотравнева, 178, с. Миколаївка Петропавлівського району Дніпропетровської області, який складається з наступних будівель та споруд, зазначених у технічному паспорті спеціальними позначками: магазин - «А»; прибудова - «а»; прибудова - «а1»; прибудова - «а2»; свердловина - №1; зливна яма - №2; замощення - І, ІІ.

Рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 12 червня 2018 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_1 в порядку набувальної давності право власності на нежитлове приміщення магазин, що розташований за адресою: вул. Першотравнева, 178а, с. Миколаївка Петропавлівського району Дніпропетровської області, який складається з наступних будівель та споруд, зазначених у технічному паспорті спеціальними позначками: магазин - «А»; прибудова - «а»; прибудова - «а1»; прибудова - «а2»; свердловина - №1; зливна яма - №2; замощення - І, ІІ. Розподілено судові витрати.

У жовтні 2018 року Прокуратура Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області звернулася з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуваним рішенням суду визнано право власності на самочинно збудоване (реконструйоване) нерухоме майно, порушивши при цьому інтереси власника земельної ділянки. Крім того, прокуратура зазначила про те, що судом не було залучено до участі у справі орган держархбудконтролю у сфері містобудування та не взято до уваги, що згідно договору оренди зесмельної ділянки позивачу надавалася у користування земельна ділянка по вул.Першотравневій,118, в той час, як суд прешої інстанції визнав за ним право власності на нерухоме майно по вул.Першотравневій, 178А.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам судове рішення у даній справі не відповідає.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне зясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області № 30 від 19.04.2001 року надано дозвіл на продаж приміщення автостанції, розташованого по вулиці Першотравневій в с. Миколаївка Петропавлівського району Дніпропетровської області, балансова вартість приміщення автостанції складає 2500 грн. (а.с. 23).

23.04.2001 року між позивачем та територіальною громадою с. Миколаївка в особі відповідача, від імені якого діяв голова ОСОБА_2, було укладено договір купівлі продажу приміщення автостанції, загальною площею 57, 8 кв.м на земельній ділянці земель Миколаївської сільської ради народних депутатів по вулиці Першотравнева, 178 в с. Миколаївка Петропавлівського району Дніпропетровської області. За умовами договору у власність позивача перейшло приміщення автостанції, позначене на технічному плані літерою «А». Вартість проданого приміщення склала 2500 грн. Зазначений договір купівлі продажу був зареєстрований на Промисловій товарній біржі 23.04.2001 року за № 4/14 НДПП (а.с. 17).

23.01.2001 року між позивачем та головою Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області укладено угоду про те, що в рахунок сплати 2500 грн. за придбане приміщення автостанції, позивач повинен був виконати роботи по ремонту приміщення відповідача, придбати необхідні для ремонту будівельні матеріали, фарбу тощо, придбати матеріали для благоустрою приміщення, портери, друкарську машинку та сплатити вартість робіт по ремонту цього приміщення. Термін дії угоди до 15.05.2001 року (а.с. 19).

07.05.2001 року між позивачем та головою Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області підписано акт приймання виконаних робіт, яким підтверджено, що позивачем було проведено ремонтні роботи на суму 2500 грн. за приміщення автостанції. Підписанням зазначеного акту підтверджується те, що позивач придбав приміщення автостанції у відповідача і сплатив на його користь передбачені договором та угодою 2500 грн. виконанням робіт та придбанням будівельних матеріалів (а.с. 20).

Позивач не зареєстрував набуте ним право власності за договором купівлі продажу нерухомого майна в КП «Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації», з довідки якого від 09.02.2018 року № 365 вбачається, що право власності на приміщення автостанції по вул. Першотравневій, 178 в с. Миколаївка Петропавлівського району Дніпропетровської області станом на 18.04.2001 року зареєстровано за територіальною громадою в особі відповідача на підставі свідоцтва про право власності, виданого 03.04.2001 року Миколаївською сільською радою Петропавлівського району Дніпропетровської області (а.с. 10).

01.09.2008 року між позивачем та відповідачем укладено договір оренди землі, на якій розташований зазначений магазин, загальною площею 0,0376 га строком на 49 років. Цільове призначення земельної ділянки для комерційного використання (обслуговування торгівельного павільйону). Земельна ділянка знаходиться по вул. Першотравнева, 178 в с. Миколаївка Петропавлівського району Дніпропетровської області. Зазначений договір зареєстрований у Петропавлівській районній філії Дніпропетровського регіонального центру державного земельного кадастру, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 01.09.2008 року за № 07 (а.с. 11-16). Використання позивачем земельної ділянки площею 0,0376 га, розташованої за адресою: вулиця Першотравнева, 178 с. Миколаївка Петропавлівського району Дніпропетровської області, за договором оренди, реєстраційний № 07 від 01.09.2008 року, також підтверджується довідкою Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області № 1314 від 06.06.2018 року (а.с. 43).

Матеріалами справи встановлено, що позивачем проведено переоблаштування приміщення автостанції в магазин та здано його в експлуатацію, що підтверджується актом державної технічної комісії про прийняття закінченого будівництвом обєкта в експлуатацію (а.с. 21).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що він добросовісно, відкрито та безперервно володіє і користується магазином по вул. Першотравневій, 178 в с. Миколаївка Петропавлівського району Дніпропетровської області понад 17 років. Претензій щодо його прав на наведене нерухоме майно з 2001 року та по цей день до нього ніхто не пред'являв, тобто його володіння і користування нерухомим майном є відкритим та беззаперечним, що є підставою для визнання за ним права власності на спірний нерухомий об»єкт в порядку набувальної давності.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з їх доведеності, обгрунтованості та наявності правових підстав для їх задоволення.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

При вирішенні спорів, повязаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Враховуючи положення статті 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння).

Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду з позовом ОСОБА_1 посилався на те, що 23.04.2001 року між ним та територіальною громадою с. Миколаївка в особі відповідача, від імені якого діяв голова ОСОБА_2, було укладено договір купівлі продажу приміщення автостанції загальною площею 57,8 кв.м на земельній ділянці земель Миколаївської сільської ради народних депутатів по вулиці Першотравнева, 178 в с. Миколаївка Петропавлівського району Дніпропетровської області. Зазначений договір купівлі продажу був зареєстрований на Промисловій товарній біржі 23.04.2001 року за № 4/14 НДПП.

З 23.04.2001 року позивач користується магазином по вул. Першотравневій, 178 в с. Миколаївка Петропавлівського району Дніпропетровської області, здійснив його реконструкцію.

При цьому, позивач не зареєстрував набуте ним право власності за договором купівлі продажу нерухомого майна в КП «Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації».

Згідно довідки КП «Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 09.02.2018 року № 365 вбачається, що право власності на приміщення автостанції по вул. Першотравневій, 178 в с. Миколаївка Петропавлівського району Дніпропетровської області станом на 18.04.2001 року зареєстровано за територіальною громадою в особі відповідача на підставі свідоцтва про право власності, виданого 03.04.2001 року Миколаївською сільською радою Петропавлівського району Дніпропетровської області (а.с. 10).

Відповідно до рішення Виконавчого комітету Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області № 7 від 06.06.2018 року, змінено поштову адресу будівлі магазину з вул.Першотравнева,178 на вул.Першотравнева, 178а. (а.с.41)

Наведені вище обставини свідчать про те, що власник спірного нерухомого майна відомий, що виключає можливість визнання за позивачем права власності на спірне нерухоме майно за набувальною давністю в порядку ст. 344 ЦК України. Тому висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 є помилковим.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

На підставі ст.141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь апелянта підлягає стягненню судовий збір у сумі 1057,20 грн.

Керуючись ст.ст.259,367,368,374,376,381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області та Державної архітектурно-будівельної інспекції України задовольнити.

Рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 12 червня 2018 року скасувати та ухвалити нове.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області про визнання права власності на майно відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Прокуратури Дніпропетровської області судовий збір у сумі 1057,20 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Судді: Н.М.Деркач

ОСОБА_3

ОСОБА_4