ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/4934/18 Номер провадження 22-ц/814/2258/19Головуючий у 1-й інстанції Троцька А. І. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів Карпушина Г.Л., Одринської Т.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 11 червня 2019 року у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2018 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 23 серпня 2006 року між банком та ОСОБА_1 підписано заяву б/н, згідно якої остання отримала кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відповідач при укладанні Договору дала свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Згідно умов вказаного договору відповідач зобов`язалася погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором; слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту; за порушення строків платежів по кожному з грошових зобов`язань передбачених договором, більше ніж на 30 днів відповідач зобов`язалася сплатити штраф у розмірі 500,00 гривень + 5% від суми позову. Позивач повністю виконав свої зобов`язання за договором кредиту та надав ОСОБА_1 кредит у розмірі визначеному цим договором, відповідач зазначені кошти отримала, але свої зобов`язання щодо повернення коштів не виконала, в результаті чого, станом на 16 серпня 2018 року утворилась заборгованість у розмірі 59951, 77 грн.

Просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором б/н від 23 серпня 2006 року в розмірі 59951, 77 грн.

РішеннямОктябрського районного суду м. Полтави від 11 червня 2019 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» в особі представника Кіріченко В.М. до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

З даним рішенням не погодилося АТ КБ «ПриватБанк» та оскаржило його в апеляційному порядку. Посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просило рішення суду скасувати та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Зазначило, що відповідач підписала анкету-заяву відповідно до якої погодилася з умовами та правилами надання банківських послух та тарифами опублікованими на сайті, а тому договір є чинним.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. Вказала, що судом першої інстанції вірно встановлено факт підписання нею тільки анкети-заяви, а не кредитного договору.

Враховуючи положення ч. 7 ст. 10, ч. 1 ст. 369 ЦПК України і беручи до уваги ціну позову та наявність достатніх даних про права та взаємовідносини сторін, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без виклику сторін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого висновку.

Згідно п. 2 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п.п. 3,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що позивачем не доведено факт укладення кредитного договору між банком та ОСОБА_1 .

Проте колегія суддів не може повністю погодитися з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи 23 серпня 2006 року ОСОБА_2 підписала заяву б/н відповідно до якої просила відкрити їй рахунок на таких умовах: сума кредитного ліміту - 2000 грн. , базова процентна ставка - 36% з розрахунку 360 днів у році, строк дії кредиту відповідає строку дії карти, порядок погашення заборгованості по кредиту - щомісячний платіж в розмірі 7% від суми заборгованості. При цьому вказаний номер відкритого на підставі даної заяви рахунку - НОМЕР_5 та номер карти - НОМЕР_1 .

З аналізу матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 змінила прізвище на «Куян», дана обставина відповідачем не заперечувалася.

Позивач надав розрахунок, відповідно до якого, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 16 серпня 2018 року становить 59951,77 грн., яка складається з наступного:

12415,36 грн. - тіло кредиту;

33959,71 грн. - відсотки за користування кредитом;

10245,66 грн. - пеня;

а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг:

- 500,00 грн. штраф (фіксована частина);

- 2831,04 грн. штраф (процентна складова).

У заяві зазначено, що відповідач згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.

До кредитного договору банк додав довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку.

Як вбачається з ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч.1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Тоді як, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови і правила надання банківських послуг розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету позичальника про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент підписання вказаної заяви взагалі містили умови, зокрема, щодо стягнення неустойки та штрафів.

Також в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

При цьому, згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, у даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року.

Згідно з п. 22 ч. 1 ст.1 цього Закону споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні у справі щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно- правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту й Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

За даних обставин відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 позивач дотримав вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодив зі споживачем саме ті умови, про які зазначав при подачі позову.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Вищевказана позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17-ц.

Зважаючи на наведене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо не прийняття до уваги тарифів, Умов та правил надання банківських послух на які посилався позивач, та відповідно відсутність підстав для стягнення неустойки та штрафів, оскільки такі не передбачені заявою.

Проте, не можна погодитися з висновками суду щодо відмови у задоволенні позову в частині стягнення тіла кредиту та відсотків за користування кредитом, оскільки як вже зазначалося у заяві підписаній ОСОБА_1 23 серпня 2006 року зазначено розміру процентної ставки - 36 % річних, при цьому строк дії даних договірних зобов`язань встановлений як до строк дії картки.

Підписуючи дану заяву відповідач взяла на себе обов`язок дотримуватися правил зазначених в ній, в тому числі щодо сплати відсотків за користування коштами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно довідок наданих АТ КБ «ПриватБанк» на підставі заяви від 23 серпня 2006 року ОСОБА_1 отримувала картки № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , остання з них мала термін дії до лютого 2018 року. (а.с. 83, 179)

Факт використання даних карток підтверджується випискою по рахунку ОСОБА_1 за період з 01 серпня 2006 року по 06 лютого 2019 року. (а.с. 82-88)

Відповідно до розрахунку наданого АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту становить - 12415,36 грн. - тіло кредиту; відсотки за користування кредитом - 33959,71 грн.

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що обґрунтованих доказів неправильності зазначеного розрахунку, як і власного розрахунку відповідачем не надано.

Зважаючи, що судом встановлено фак підписання відповідачем анкети та отримання коштів на умовах зазначених в ній, користування цими коштами та здійснення платежів з метою погашення заборгованості колегія суддів приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення тіла кредиту та відсотків за користування кредитом.

Враховуючи викладене суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 11 червня 2019 року в частині відмови у стягненні тіла кредиту та відсотків слід скасувати.

Позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення тіла кредиту та відсотків за користування кредитом - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість в розмірі 46375,07 грн., що складається з тіла кредиту -12415,36 грн. та відсотків за користування кредитом - 33959,71 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

У частині розподілу судових витрат, колегія суддів приходить до такого висновку.

За правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 13 даної статті якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір, що підлягав сплаті за подачу даного позову становив 1762,00 грн.

Судовий збір за подачу апеляційної скарги - 2643,00 грн.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог з ОСОБА_1 на користь банку слід стягнути 1362,91 грн. судового збору за подачу позовної заяви та 2044,36 грн за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 11 червня 2019 року в частині відмови у стягненні тіла кредиту та відсотків - скасувати.

Позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» в частині стягнення тіла кредиту та відсотків за користування кредитом - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість в розмірі 46375 грн. 07 коп., що складається з тіла кредиту -12415 грн. 36 коп. та відсотків за користування кредитом - 33959 грн. 71 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати понесені при подачі позовної заяви в розмірі 1362 грн. 91 коп. та при подачі апеляційної скарги - 2044 грн. 36 коп.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текс постанови виготовлено 05 вересня 2019 року

Головуючий В.П. Пікуль

Судді Г.Л. Карпушин

Т.В. Одринська