Постанова

Іменем України

29 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 522/6605/16-ц

провадження № 61-17791св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Шиповича В. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - Меркулов Геннадій Володимирович,

відповідач - Фішер Юлія Євгеніївна,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси, у складі судді

Погрібного С. О. від 01 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області, у складі колегії суддів: Станкевича В. А., Цюри Т. В., Сидоренко І. П., від 15 травня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2016 року Меркулов Г. В. звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.

Позовні вимоги Меркулов Г. В. обґрунтовував тим, що в лютому 2014 року він познайомився з адвокатом ОСОБА_2, яка обіцяла за два місяці допомогти йому у списанні через Національний банк України заборгованості перед публічним акціонерним товариством «ПрокредитБанк» (далі -

ПАТ «ПрокредитБанк») за кредитом його дружини Меркулової Тетяни Геннадіївни.

Вважав, що факт передачі коштів за надання зазначених послуг в розмірі 10 000 доларів США підтверджується рішенням Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Одеської області (далі - КДКА Одеської області) та особистими письмовими поясненнями відповідача.

Проте, ОСОБА_2 взятих на себе зобов'язань не виконала, мотивуючи складною суспільно-політичною ситуацією в країні, а також тим, що грошові кошти передала Тимчук Світлані Михайлівні, втім на підтвердження цього доказів позивачу не надала. Після неодноразових вимог щодо повернення грошових коштів відповідач 15 листопада 2014 року через свого чоловіка в робочому кабінеті Попова Володимира Борисовича передача позивачу

5 000 доларів США, пообіцявши повернути решту коштів протягом двох тижнів. Проте, грошові кошти йому так і не повернуті.

Посилаючись на вказані обставин, позивач просив суд на підставі

статті 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) стягнути з

ОСОБА_2 на свою користь 128 159 грн, що еквівалентно 5 000 доларам США згідно курсу НБУ станом на 11 квітня 2016 року, як безпідставно отримані кошти.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 01 березня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_1. відмовлено.

Висновки суду першої інстанції обґрунтовані тим, що між ОСОБА_1 та адвокатом ОСОБА_2 існували правовідносини щодо надання позивачу правової допомоги відповідно до договору № 1/пр від 28 березня 2014 року, які припинені за згодою сторін. Доказів існування інших правовідносин щодо надання адвокатом ОСОБА_2 правової допомоги ОСОБА_1. суду не надано.

Позивачем ОСОБА_1 не надано суду належних та допустимих доказів на обґрунтування позовних вимог.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 15 травня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1. відхилено, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 березня 2017 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Меркулов Г. В., посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано матеріали цивільної справи

№ 522/6605/16-ц з місцевого суду.

Статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У квітні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

04 червня 2019 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду справу № 522/6605/16-ц передано судді-доповідачеві.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_1. мотивована помилковістю висновків судів попередніх інстанцій щодо відсутності доказів передачі ним відповідачу грошових коштів в сумі 10 000 доларів США.

Стверджував, що в письмових поясненнях наданих в межах дисциплінарного провадження КДКА Одеської області ОСОБА_2 фактично визнала факт одержання від нього грошових коштів для подальшої передачі Тимчук С. М., з якою він знайомий не був та в договірних відносинах не перебував.

Учасниками справи відзив (заперечення) на касаційну скаргу не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 05 листопада 2014 року Меркулов Г. В. звернувся до КДКА Одеської області щодо дій адвоката

ОСОБА_2

Зі змісту скарги та до доповнень до неї, судами встановлено, що у лютому 2014 року адвокат Попов В. Б. познайомив ОСОБА_1. з адвокатом

ОСОБА_2 Беручи до уваги рекомендації адвоката Попова В. Б. щодо кваліфікації та порядності адвоката ОСОБА_2, позивач звернувся до останньої з проханням про надання правової допомоги у позитивному вирішенні питання у спорі з банківською установою. Письмової угоди про надання правової допомоги з адвокатом ОСОБА_2 він не укладав, при цьому, на пропозицію відповідача авансом сплатити 10 000 доларів США за вирішення питання про списання банком кредитної заборгованості, як стверджував Меркулов Г. В., він передав адвокату такі грошові кошти без будь-яких письмових підтверджень. Згодом, банк запропонував

ОСОБА_1. часткове списання боргу, проте адвокат Фішер Ю. наполягала на тому, щоб позивач не надавав згоду банку на такі умови, враховуючи, що ОСОБА_2 має намір вирішити спір щодо заборгованості у м. Києві. Проте питання щодо списання заборгованості адвокатом не вирішено, а грошові кошти повернуті позивачу частково, після втручання адвоката Попова В. Б.

В межах дисциплінарного провадження КДКА Одеської області по справі №327/15, реєстраційний №327/1/14-2/2015, комісією встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 дійсно існували договірні відносини щодо представництва останнього у зв'язку з його кримінальним переслідуванням на початку 2014 року, пов'язаним з відчуженням заставленого в межах кредитного договору майна та окремих цивільно-правових відносин, які випливають із зазначених обставин, про що свідчить укладена між адвокатом ОСОБА_2 та ОСОБА_1 угода про надання правової допомоги

від 28 березня 2014 року. На підтвердження виконання адвокатом своїх обов'язків за вказаною угодою останньою надано копії процесуальних документів. Договір про надання правової допомоги від 28 березня 2014 року зі слів ОСОБА_1. є вичерпаним, а припинення такого договору відбулось за згодою сторін.

Крім того, 26 січня 2014 року ОСОБА_1 та його дружиною

Меркуловою Т. Г. видано довіреності на представництво їх інтересів з повним об'ємом повноважень на ім'я Тимчук С. М.

Позивач стверджував, що з Тимчук С. М. він особисто не знайомий, ніколи її не бачив, довіреність на ім'я Тимчук С. М. видавав на прохання ОСОБА_2

У своїх письмових поясненнях, наданих КДКА Одеської області, ОСОБА_2 вказує, що дійсно наприкінці 2013 року вона отримувала від ОСОБА_1. та його дружини Меркулової Т. Г. документи за кредитними договорами, де вони є боржниками, для передачі таких документів адвокату Тимчук С. М., яка надає допомогу з питань врегулювання спірних ситуацій з банками. Після вивчення документів Тимчук С. М. визначила суму гонорару, яку згодом

ОСОБА_2 повідомила позивачу. На підтвердження обізнаності позивача, що питанням врегулювання спорів щодо кредитних правовідносин

ОСОБА_1. займатиметься адвокат Тимчук С. М. останнім видано відповідну довіреність на представництво його інтересів.

За результатами розгляду скарги ОСОБА_1. рішенням КДКА Одеської області від 27 квітня 2015 року закрито дисциплінарну справу відносно адвоката ОСОБА_2 за відсутністю в її діях ознак дисциплінарного проступку.

Відомості щодо оскарження цього рішення до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури України чи до суду відсутні.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Статтею 213 ЦПК України (в редакції, що діяла на час ухвалення оскаржуваних судових рішень) передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно положень статті 57 ЦПК України (в редакції, що діяла на час ухвалення оскаржуваних судових рішень) доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до частини третьої статті 10, статті 60 ЦПК України (в редакції, що діяла на час ухвалення оскаржуваних судових рішень) кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Подібні за змістом положення містять статті 76, 81 чинного ЦПК України.

Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

За змістом цієї статті безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які вникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Підставою для отримання адвокатом гонорару - грошової винагороди за надання правової допомоги - є укладення договору про надання правової допомоги в письмовій формі відповідно до вимог чинного законодавства, яким також повинен передбачатись порядок його повернення у разі невиконання сторонами умов такого договору.

Відповідно до частини першої статті 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Пленум Верховного Суду України в пункту 12 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»

від 06 листопада 2009 року № 9, роз'яснив, що за змістом абзацу другого частини першої статті 218 ЦК України не може доводитися свідченням свідків не лише заперечення факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин, а й факт його вчинення, а також виконання зобов'язань, що виникли з правочину. Випадки, коли свідчення свідків допускаються як засіб доказування факту вчинення правочину, у ЦК визначені прямо (частина друга статті 937, частина третя статті 949 ЦК).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, враховуючи вказані норми матеріального права, оцінивши докази надані сторонами, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про набуття ОСОБА_2 майна (грошових коштів) ОСОБА_1. без достатньої правової підстави. Правовідносини, які існували між ОСОБА_1 та адвокатом ОСОБА_2 із надання правової допомоги за договором №1/пр від 28 березня 2014 року припинені за згодою сторін, а доказів існування інших правовідносин щодо надання адвокатом ОСОБА_2 правової допомоги ОСОБА_1. суду не надано.

Встановивши вказані обставини, суди дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1. у зв'язку із їх недоведеністю.

Доводи касаційної скарги, аналогічні викладеним в позовній заяві та апеляційній скарзі на рішенні суду першої інстанції, зводяться до незгоди з висновками судів стосовно встановлених обставин справи, містять посилання на докази, що були предметом дослідження й оцінки судом, та спрямовані на переоцінку доказів у справі. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу.

При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі Ruiz Torija v. Spain). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов'язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу ОСОБА_1. без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 15 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:В. В. Шипович Є. В. Синельников С. Ф. Хопта