КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

9 вересня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Ігнатченко Н.В., Олійника В.І., Кулікової С.В., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 28 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру заборгованості по аліментам,

в с т а н о в и в:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив частково звільнити його від сплати заборгованості по аліментам, які стягуються з нього на підставі рішення Оболонського районного суду м. Києва від 27 травня 2016 року на користь відповідача на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка виникла з 1 серпня 2016 року по 1 січня 2019 з 24 500 грн до 2 250 грн.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що згідно рішення суду від 27 травня 2016 року з нього стягуються аліменти на користь відповідача на утримання спільних дітей у твердій грошовій сумі в розмірі по 2 250 грн щомісяця на кожну дитину, тобто 4 500 грн на двох дітей. Проте наразі він не має можливості сплачувати аліменти в такому розмірі, оскільки його матеріальний стан погіршився, він припинив підприємницьку діяльність та перебуває на обліку в центрі зайнятості як безробітний. Окрім того, 17 березня 2017 року позивач уклав шлюб з ОСОБА_1 , яка на даний час знаходиться у відпустці по догляду за спільною дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , й вони також перебувають на його утриманні.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 28 травня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що наведені позивачем обставини не мають істотного значення у розумінні частини другої статті 197 СК України для задоволення позову про часткове звільнення його від сплати заборгованості по аліментам.

Не погоджуючись з указаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального та неправильного застосування норм матеріального права,таухвалити нове рішення про задоволення позову.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що розмір стягуваних аліментів на даний час є завищеним та не відповідає його матеріальному і сімейному стану, про що свідчить постанова Київського апеляційного суду від 29 травня 2019 року, якою зменшено розмір аліментів до 1 500 грн на кожну дитину. Рішення суду ухвалене без з'ясування усіх обставин справи та без належної оцінки наданих доказів.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач посилається на те, що заборгованість по сплаті аліментів позивача виникла не у зв`язку з тяжкою хворобою, не зумовлена іншими обставинами, що мають істотне значення, а є лише наслідком безвідповідальності позивача та його байдужим ставленням до своїх дітей. Позивач не довів, що його майновий стан значно погіршився, при цьому зменшення розміру аліментів призведене до погіршення прав неповнолітніх дітей на достатній рівень життя.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно із частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У зв`язку з наведеним та на підставі ухвали апеляційного суду від 18 липня 2019 року, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

За правилом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 27 травня 2016 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,у твердій грошовій сумі в розмірі по 2 250 грн. щомісяця на кожного, починаючи з 2 березня 2016 року до їх повноліття.

17 березня 2017 року позивач уклав шлюб з ОСОБА_1 , під час якого у них народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно довідки-розрахунку заборгованості по аліментам від 6 червня 2018 року, складеної державним виконавцем Дніпровського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Шпак Р.В., заборгованість позивача по аліментам за виконавчим листом № 2/756/2807/16 почала виникати у листопаді 2016 року і станом на 1 червня 2018 року становить 16 000 грн.

Із розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 9 листопада 2018 року, складеного старшим державним виконавцем Дніпровського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Гусєвою Я.А., вбачається, що станом на 1 грудня 2018 року заборгованість позивача становить уже 20 000 грн.

Податковими деклараціями ОСОБА_1 як платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця визначено, що за 2016 рік загальна сума його доходу становила 77 153,01 грн, за 2017 рік - 32 979,41 грн, за 2018 рік - 31 662,14 грн.

7 грудня 2018 року позивач звернувся із заявою до державного реєстратора про припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця та проведення відповідної реєстраційної дії.

Згідно довідки Дніпровської районної філії Київського міського центру зайнятості від 13 грудня 2018 року, ОСОБА_1 облікований в Дніпровській районній філії Київського міського центру зайнятості з 13 грудня 2018 року.

У відповідності довідки ГБК «Лівобережний» від 29 вересня 2018 року, гаражний бокс № НОМЕР_1 , належний позивачу, в оренду не здається та не використовується для зберігання транспортного засобу.

Як вбачається з ухвали Оболонського районного суду м. Києва від 15 травня 2017 року, позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.

Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У відповідності до статті 8 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Приписами статті 141 СК України визначено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

За змістом статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини другої статті 197 СК України, на підставі якої заявлено позов, за позовом платника аліментів суд може звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених статтею 197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості.

Статтями 76, 81 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що платник аліментів може бути звільнений за рішенням суду від сплати заборгованості за аліментами, у разі якщо доведе суду наявність тяжкої хвороби або іншої обставини, що має істотне значення.

При цьому вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення.

Такою істотною обставиною, на думку ОСОБА_1 , є погіршення його матеріального стану, адже він припинив підприємницьку діяльність та перебуває на обліку в центрі зайнятості. Крім того, 17 березня 2017 року він уклав шлюб з ОСОБА_1 , яка знаходиться у відпустці по догляду за спільною дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , й вони також потребують його матеріальної підтримки.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції вважав, що обставини, які зазначені позивачем, не мають істотного значення у розумінні частини другої статті 197 СК України і не є достатньою підставою для його звільнення від сплати заборгованості за аліментами за указаний у позові період з 1 серпня 2016 року по 1 січня 2019 з 24 500 грн до 2 250 грн.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на те, що спірна заборгованість виникла внаслідок безпідставного невиконання ОСОБА_1 аліментних зобов`язань, покладених на нього відповідним рішенням суду, адже борг почав виникати з тенденцією до збільшення ще до повторного одруження та народження дитини від цього шлюбу.

Посилання позивача на те, що на даний час він є безробітним та не в змозі сплачувати визначений рішенням суду розмір аліментів, а також на скрутне матеріальне становище у зв`язку зі змінами сімейного стану, суд правильно вважав недостатнім для часткового звільнення від сплати заборгованості за аліментами, оскільки такі обставини виникли в результаті його особистих дій/бездіяльності, а питання про зменшення розміру аліментів вирішувалося ним в іншому судовому провадженні, в межах якого указані обставини й були враховані.

Як встановлено апеляційним судом, постановою Київського апеляційного суду від 29 травня 2019 року у справі № 756/5561/17-ц позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів задоволено частково. Зменшено розмір аліментів, визначених рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 27 травня 2016 року з 2250 грн щомісяця на кожного на 1 500 грн щомісяця на кожного, які підлягають індексації відповідно до закону, до досягнення дітьми повноліття.

Колегія суддів також враховує, що позивач є особою працездатного віку без розумових та фізичних вад, в його розпорядженні перебуває нерухоме майно, а до суду не було подано доказів щодо його незадовільного стану здоров`я чи неможливістю бути зайнятою або частково зайнятою особою з метою отримання доходів, а як наслідок повноцінного утримання своєї родини та підтримання своїх дітей від першого шлюбу у вказаний ним період часу.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, встановивши указані вище обставини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність вимог позову ОСОБА_1 у даній справі та відмову у їх задоволенні.

При розгляді даної категорії справ необхідно також врахувати, що стягувані аліменти є власністю дитини (частина перша статті 179 СК України), а в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (статті 142, 181 СК України), у тому числі й на рівне утримання батьками. У справі «Хант проти України» вказано, що права дитини мають перевагу над правами батьків.

11 липня 2017 року Європейським судом з прав людини було ухвалено рішення у справі «М.С. проти України», у якому йдеться визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками.

На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосується дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

З урахуванням наведеного, висновок суду першої інстанції про те, що зазначені позивачем обставини не відносяться до істотних у розумінні частини другої статті 197 СК України та не є належною підставою для часткового звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами є правильним та таким, що відповідає інтересам дітей.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статтей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до пункту 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, то розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Оболонського районного суду міста Києва від 28 травня 2019 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Судді: Н.В. Ігнатченко

В.І. Олійник

С.В. Кулікова