ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2724/19 Справа № 185/6674/18 Суддя у 1-й інстанції - Гаврилов В. А. Суддя у 2-й інстанції - Деркач Н. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Деркач Н.М.,

суддів - Каратаєвої Л.О., Ткаченко І.Ю.,

при секретарі Лященко С.Г.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи у м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню доньку, яка продовжує навчання , -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на повнолітню дитину. В обгрунтування позову зазначила, що відповідач є батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка навчається в комунальному вищому навчальному закладі «Павлоградський медичний коледж» Дніпропетровської обласної ради» на ІІ курсі денної форми навчання за контрактом, спеціальність «Медсестринство». Термін навчання по 30.06.2021 року. У звязку з навчанням доньки позивач потребує матеріальної допомоги, яку відповідач має можливість надати. Уточнивши позовні вимоги, позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь на утримання повнолітньої доньки щомісячно 1/4 частину зі всіх видів доходу відповідача протягом всього часу навчання дитини, але не більше, ніж до досягнення нею 23 років.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку щомісяця, починаючи з 10.08.2018 року та на весь час навчання, але не більш ніж до досягнення нею 23 річчя. Розподілено судові витрати.

Не погодившись з таким рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позов повністю. При цьому апелянт посилається на те, що судом при визначенні розміру аліментів не враховано, що відповідач має стабільний заробіток та інших осіб на утриманні не має, в той час як у позивача є ще одна дитина.

У запереченнях на апеляційну скаргу відповідач просить її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з огляду на його законність та обгрунтованість.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідач є батьком повнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини. /а.с.5/

ОСОБА_3 навчається в комунальному вищому навчальному закладі «Павлоградський медичний коледж» Дніпропетровської обласної ради» на ІІ курсі денної форми навчання за контрактом, спеціальність «Медсестринство». Термін навчання до 30.06.2021 року, що підтверджується довідкою. /а.с.6/ Вартість навчання за рік становить 13980.00 грн., стипендію ОСОБА_3 не отримує.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилалася на те, що вона потребує матеріальної допомоги у звязку з навчанням повнолітньої дитини, а відповідач має змогу її надавати.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для часткового задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача на утримання повнолітньої дитини аліментів у розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку до досягнення дитиною 23 років.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Згідно ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

У відповідності до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Пленум Верховного Суду України надав роз'яснення щодо підстав виникнення обов'язку батьків по утриманню своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції правильно визначився із правовідносинами, які виникли між сторонами і відповідно до норм ст. 199 СК України дійшов вірного висновку про зобовязання батьків утримувати повнолітню доньку, яка продовжує навчання і у звязку з цим потребує матеріальної допомоги та вірно визначив розмір аліментів.

Цей висновок суду також узгоджується з розясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України в п. 20 Постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року.

Визначаючи розмір аліментів, суд першої інстанції у повній мірі врахував вимоги ст. 200 СК України, взяв до уваги матеріальне становище повнолітньої дитини, яка не отримує стипендію та матеріальне становище іншого з батьків, а саме позивачки, яка працює та отримує пенсію та яка на рівні з відповідачем має обовязок матеріального забезпечення повнолітньої доньки, що продовжує навчання.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання повнолітньої дитини у розімірі 1/6 частини всіх видів заробітку, відповідає вимогам закону та грунтується на фактичних обставинах справи.

Посилання апелянта на те, що відповідач працевлаштований, має змогу надавати матеріальну допомогу позивачці на утримання повнолітньої дитини та інших осіб на утриманні не має, були предметом дослідження у суді першої інстанції та їм була дана правильна правова оцінка.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, ухвалено відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, відповідає завданню цивільного судочинства, ухвалено на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

А тому, враховуючи вищевикладене та керуючись положеннями ст. ст. 259, 367, 369, 374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Н.М. Деркач

Судді: Л.О. Каратаєва

ОСОБА_4