КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 755/8543/16
Головуючий у суді І інстанції - Савлук Т.В.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/314/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря Удовиченко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах" на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 25 січня 2017 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах" до ОСОБА_2 про стягнення витрат пов'язаних з виплатою страхового відшкодування,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 року ПАТ "СК "Інгосстрах" звернулось до суду з вказаним позовом, мотивуючи його тим, що між ним та ПАТ КБ "Приватбанк" було укладено договір добровільного страхування від 18 березня 2015 року №DNHSIIV129738, згідно якому позивач зобов'язувався у разі настання страхового випадку сплатити страхове відшкодування у межах страхової суми у порядку та на умовах, передбачених договором.

Об'єктом страхування було визначено майнові інтереси, які пов'язані із володінням, користуванням і розпорядженням автомобілем Volkswagen, реєстраційний номер НОМЕР_1.

19 грудня 2015 року о 12 год. 30 хв. в м. Києві по проспекту Червонозоряному, 123 відбулась дорожньо-транспортна пригода, за участю застрахованого автомобіля Volkswagen, реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_3 та автомобілю Chevrolet, реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2

Позивач зазначає, що відповідно до постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 26 січня 2016 року винним у скоєнні згаданого вище ДТП визнано водія автомобіля Chevrolet, реєстраційний номер НОМЕР_2, а саме - ОСОБА_2

Відтак, внаслідок ДТП автомобілю третьої особи було заподіяно матеріальну шкоду, розмір якої становить 18 964, 85 грн., відповідно до звіту про оцінку вартості майнової шкоди, заподіяної ушкодженням транспортного засобу, №123-2015 від 24 січня 2016 року, складеного ТОВ ЕАК "Довіра". Розмір страхового відшкодування складає - 18 964, 85 грн., яке виплачено страхувальнику на підставі платіжного доручення у повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене, позивач просив суд у відповідності до вимог ст. 993 ЦК України стягнути з ОСОБА_2 на свою користь у рахунок відшкодування витрат, пов'язаних із сплатою страхового відшкодування грошові кошти у розмірі 18 964, 85 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 25 січня 2017 року відмовлено у задоволенні позову ПАТ "СК "Інгосстрах".

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ПАТ "СК "Інгосстрах" подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, на невідповідність висновків суду обставинам справи, просило скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 25 січня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Позивач вважає, що обґрунтування відповідача щодо його працевлаштування в фірмі "Саламандра" спростовуються матеріалами справи, оскільки в протоколі про адміністративне правопорушення від 19 грудня 2015 року в графі «місце роботи» (особи, щодо якої складено протокол) зазначено «тимчасово не працює», а також відповідач не надав жодних доказів, які б підтверджували його роботу в зазначеній фірмі. Було також зазначено щодо неправильного застосування судом норми ст. 1194 ЦК України, замість ст. 993 ЦК України та правової позиції, висловленої Верховим Судом України у постанові № 6-2878цс15 від 10 лютого 2016 року, оскільки вона стосується правовідносин, які виникають у разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування шкоди.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 10 липня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ "СК "Інгосстрах" задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ "СК "Інгосстрах" страхове відшкодування у розмірі 18 964, 85 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, ОСОБА_2 подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, просив скасувати рішення Апеляційного суду міста Києва від 10 липня 2017 року та залишити в силі рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 25 січня 2017 року.

Постановою Верховного Суду від 19 вересня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Апеляційного суду міста Києва від 10 липня 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга є обґрунтованою та підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Так, суд першої інстанції при розгляді справи встановив, що 18 березня 2015 року між ПАТ "Страхова компанія "Інгосстрах" та ПАТ КБ "Приватбанк" було укладено Договір (добровільного) страхування наземного транспорту №DNHSIIV129738, з визначеним строком дії договору - з 18 березня 2015 року до 17 березня 2016 року, об'єктом страхування виступають транспортні засоби, зазначені у Додатку №2 до цього Договору (а.с.2-3).

19 грудня 2015 року о 12 год. 30 хв. в м. Києві по проспекту Червонозоряному, 123 відбулась дорожньо-транспортна пригода, за участю застрахованого автомобіля Volkswagen, реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_3 та автомобілю Chevrolet, реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2

23 січня 2016 року ТОВ ЕАК «Довіра» проведено авто-товарознавче дослідження пошкодженого автомобіля Volkswagen, реєстраційний номер НОМЕР_1 та визначено вартість відновлювального ремонту автомобіля з урахування значення коефіцієнта фізичного зносу у розмірі 18 964, 85 грн. (а.с.10-15)

Згідно до постанови Голосіївського районного суду міста Києва від 26 січня 2016 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на день розгляду справи становить 340,00 грн. на користь держави (а.с.7).

21 грудня 2015 року ПАТ КБ "Приватбанк" звернулось до ПАТ "СК "Інгосстрах" із заявою про виплату страхового відшкодування по страховому випадку, який мав місце 19 грудня 2015 року за участі застрахованого транспортного засобу - "Volkswagen", реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с.4).

12 січня 2016 року ТОВ "ЕАК "Довіра", на замовлення ПАТ "СК "Інгосстрах", складено Звіт про визначення вартості матеріального збитку, яким визначено розмір матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу - "Volkswagen", реєстраційний номер НОМЕР_3, що складає 18964,85 грн. (а.с.9-17).

01 лютого 2016 року ПАТ "СК "Інгосстрах" складено Страховий акт № И-6555532 , на підставі якого страхувальнику - ПАТ КБ "Приватбанк", виплачено страхове відшкодування в розмірі 18 964,85 грн., факт виплати страхувальнику страхового відшкодування підтверджується платіжним дорученням №839 від 02.02.2016 року (а.с.18-19).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ "СК "Інгосстрах", суд першої інстанції виходив з того, що позивачем безпідставно пред'явлено вимоги про відшкодування витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування до відповідача, як особи винної у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, оскільки існують доведені обставини того, що страховиком виконано зобов'язання перед страхувальником на виконання Договору страхування наземного транспорту № DNHSIIV129738 від 18 березня 2015 року по виплаті страхового відшкодування, визнаний страховиком як страховий випадок, розмір виплаченого страхового відшкодування не перевищує ліміт відповідальності страховика, визначеного у п. 6 Договору страхування, в той же час сам факт виплати страхового відшкодування за договором майнового страхування не може слугувати безумовною підставою для пред'явлення вимог до особи, винної у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, про відшкодування понесених витрат по виплаті страхового відшкодування за відсутності доведених обставин щодо недостатності страхової виплати для повного відшкодування потерпілому шкоди, тобто заподіяння збитків, розмір яких перевищує ліміт відповідальності страховика.

Апеляційний суд не погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони є необґрунтованими, не відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Виходячи з положень частини другої ст.1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Частиною 1 статті 979 ЦК України встановлено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до частини першої статті 6 Закону України "Про страхування" страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України "Про страхування" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

У зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки (стаття 29 Закону України "Про страхування").

Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ "СК "Інгосстрах" пред'явило вимоги до ОСОБА_4, як особи винної у скоєні дорожньо-транспортної пригоди, про відшкодування витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування в розмірі 18964,85 грн., які виплачено страхувальнику - ПАТ КБ "Приватбанк", на виконання Договору страхування наземного транспорту №DNHSIIV129738 від 18 березня 2015 року по страховому випадку, який мав місце 19 грудня 2015 року, посилаючись на положення ст.993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування".

Відповідно до статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно ч. 1 до ст. 988 Цивільного кодексу України, страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату, у строк встановлений договором.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про страхування" страхова компанія при настанні страхового випадку сплачує страхувальнику страхове відшкодування.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 не заперечує факт участі у ДТП 19 грудня 2015 року та зазначає, що на момент скоєння правопорушення, яке підтверджується Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 26 січня 2016 року перебував у трудових відносинах із фірмою - перевізником (таксі), яка надає автомобільні послуги перевозки пасажирів і йому, як водію, було видано автомобіль Chevrolet, реєстраційний номер НОМЕР_2, власником якого є ОСОБА_5 зі страховим полісом даного транспортного засобу Серія поліса АІ № 5654327, зазначаючи страхову компанію ПрАТ "СК "Україна".

Проте згідно інформації, наданою центральною базою МТСБУ, страховик ПрАТ "СК "Україна" позбавлена права укладати договори страхування ОСЦПВВНТЗ з 01 липня 2015 року та страховий поліс Серія АІ № 5654327 вважається недійсним (а.с.62-63).

Відповідно до витягу з бази даних МТСБ України поліс обов'язкового страхування наземного транспортного засобу АІ № 5654327, який був пред'явлений відповідачем в момент складання працівниками поліції ДТП, є недійсним. (а.с. 62)

Посилання відповідача на те, що він на час настання страхової події, Дорожньо-транспортної пригоди, перебував у трудових стосунках з ПП "Mustang-Taxi" не знайшли свого підтвердження, оскільки із відповіді керівника приватного підприємства "Mustang-Taxi" основним видом діяльності вказаного ПП є діяльність телефонних центрів, і трудових договорів із водіями ПП не укладаються. ( а.с. 111)

Згідно ч. ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням нею процесуальних дій.

У відповідності до частин другої та третьої статті 13 ЦПК України, збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має збирати докази, що стосуються предмету спору з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи діяльність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасники справи розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

З врахуванням викладених обставин колегія суддів приходить до висновку, що позивач у справі надав суду достатні та обґрунтовані докази на підтвердження поданих позовних вимог, а відповідач у справі зазначених доводів позивача належними та допустимими доказами не спростовував.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Ураховуючи фактичні обставини справи, вимоги закону, суд приходить до висновку про те, що судове рішення не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 376 ЦПК України є підставою для його скасування з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах».

Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ч.13 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки позивачем при подачі позовної заяви було сплачено судовий збір у розмірі 1378 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 2132 від 18 травня 2016 року ( а.с. 28), то вказані кошти підлягають стягненню з відповідача у справі ОСОБА_2 .

Керуючись ст.993 ЦК України,ст.27 Закону України "Про страхування" ст. ст. 141, 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах" задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 25 січня 2017 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_4) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» (ЗКПО 33248430, МФО 305299, п/р №0686 у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» м. Дніпропетровська) страхове відшкодування у розмірі 18 964,85 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1378,00 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає за виключенням випадків передбачених ч.3 ст. 389 ЦК України.

Мотивований текст постанови виготовлено 31 січня 2019 року.

Головуючий суддя: М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська

В.О.Фінагеєв