Провадження № 2/344/1675/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Польської М.В.,

секретаря Гули Р.М.,

позивача ОСОБА_1, адвоката ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Івано-Франківську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до державного міського підприємства Івано-Франківськтеплокомуненерго про захист прав споживачів та здійснення перерахунку заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася у вересні 2018р. до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» про зобовязання здійснити належний перерахунок вартості наданих послуг з централізованого опалення квартири позивача за період з липня 2017р. по серпень 2018р., визнати заборгованість ОСОБА_1 за послуги опалення в сумі 3466.62грн. за розрахунком липня 2018р. такою що не відповідає дійсності, стягнення судових витрат.

Позов обґрунтований тим, що між сторонами існують договірні відносини щодо послуг по теплу. 31.07.2017р. був укладений договір на реструктуризацію боргу який створився на 01.07.2017р. в сумі 1679грн., з погашенням до 31.12.2018р. щомісячно. Весь борг за даним договором було оплачено, однак у травні 2018р. позивач отримала відповідь відповідача про наявний борг за опалення ще у сумі 3892.93грн., а згідно розрахунку станом на липень 2018р. заборгованість складає 3466.62грн., що унеможливило нарахування субсидії з травня 2018р. З заборгованістю не погоджується.

В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали та просили його задовольнити, з врахуванням в т.ч. відповіді на відзив від 05.11.2018р..

Представник відповідача в судовому засіданні заперечила про задоволення позовних вимог з підстав, викладених в т.ч. у відзиві на позов від 24.10.2018р., запереченні на відповідь на відзив від 16.11.2018р.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Відповідно до умов публічного договору (а.с.4-7) між сторонами існують договірні відносини щодо надання послуг з централізованого опалення (без постачання гарячої води).

31.07.2017р. був укладений договір ОСОБА_4 (як зясовано судом це мама позивача та попередній власник квартири АДРЕСА_1 до 12.01.2018р.) на реструктуризацію боргу за теплопостачання, який створився на 01.07.2017р. в сумі 1679грн. (з 01.01.2017р.), з погашенням до 31.12.2018р. щомісячно по 279.84грн.(а.с.8), поточні нарахування мали сплачуватись споживачем окремо.

Сторона позивача заявила про те, що підпис підписала сама позивач, а не її мама, однак цей договір не був предметом оскарження зі сторони чи позивача, чи її мами, укладений з врахуванням ст.6 ЦК України, тим паче виконувався за договірними умовами, тому такі доводи на переконання суду не можуть спростувати наявність договору та визначення суми боргу на визначену договором дату. Тому, врахуванням позивачем та її представником іншої суми на 01.07.2017р. ні ж та, що була предметом договору (при цьому з 2012 року), як і застосування позовної давності щодо даної суми боргу 1679грн., є помилковими, без врахування суми скорегованої субсидії, та не враховуються судом.

Весь борг за даним договором, як зазначає позивач, було нею оплачено (а.с.9-11), однак у травні 2018р. позивач отримала відповідь відповідача про наявний борг за опалення ще у сумі 3892.93грн., а згідно розрахунку станом на липень 2018р. заборгованість складає 3466.62грн., що унеможливило нарахування субсидії з травня 2018р.

Заперечуючи вимоги позову та доводи позивача, відповідач зазначив те, що повна вартість послуги за теплопостачання за 1 м.кв. спірного періоду (липень 2017р.-серпень 2018р.) була значно більшою за соціальну норму встановлену державою, а різниця підлягає сплаті саме позивачем, яка сплачувала цю різницю не в повному розмірі, що й спричинило заборгованість. Борг на 01.05.2017р. (до призначення субсидії) становив по опаленню 3076.6грн., тому й було укладено договір по реструктуризації, який складався як різниця боргу по опаленню 2490.58грн. та переплати за гарячу воду 811.49грн. (щодо гарячої води це не є предметом спору, але таке нарахування проводиться при призначенні субсидії і в подальшому повертається Департаменту соцполітики, що й зроблено на суму 711.50грн.

Загальні суми заборгованості надані відповідачем у довідках по опаленню за 2017р. та 2018р. (а.с.29,32), з яких встановлено про наявність на початок 2018р. боргу на суму 2108.78грн. за тепло як за договором про реструктуризацію, так і поточним щомісячним нарахуванням, що не враховано позивачем. При цьому, стороною позивача виводячи наявну на їх переконання заборгованість, невірно враховується проведений самостійно перерахунок без врахування договору про реструктуризацію, про що вже зазначено вище, а також і переплату за гарячу воду, що є технічним нарахуванням та відрахуванням без наявності у позивача такої послуги, що нею й підтверджено.

Не заслуговують на увагу суду і доводи позивача про те, що показники лічильника багатоквартирного житлового будинку, що зафіксовано Актами (а.с.66-96) отримувались та виводились відповідачем в односторонньому порядку, оскільки зчитування показника лічильника будинку відбувається дистанційно (електронне зчитування) та фіксується в Акти, тому всі мешканці багатоквартирного будинку не є стороною такого акту.

За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Разом з тим відповідно до загальних умов виконання зобовязання, установлених ст. 526 ЦК України, зобовязання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобовязань.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Так, послуги централізованого опалення та гарячого водопостачання надаються згідно нормативів зазначених у Додатку до постанови КМУ від 17.02.2010р. №151(зі змінами), а нарахування за такі послуги врегульовано Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» за постановою КМУ від 21.07.2005р. №630 (зі змінами). А нарахування субсидії за постановою КМУ від 21.10.1995р. №848(зі змінами).

Позивач не довела перед судом невірність нарахування їй боргу відповідачем за період з липня 2017р. по серпень 2018р., тому ця вимога не підлягає до задоволення, і як наслідок вимога: визнати заборгованість ОСОБА_1 за послуги опалення в сумі 3466.62грн. за розрахунком липня 2018р. такою що не відповідає дійсності, також не підлягає до задоволення.

Враховуючи все вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем недоведено підстави для задоволення її вимог в цілому.

За вимогами ст.12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. 509 ЦК України, керуючись ст.ст. 12,13, 258, 263 ЦПК України суд,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до державного міського підприємства Івано-Франківськтеплокомуненерго про захист прав споживачів та здійснення перерахунку заборгованості - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду через Івано-Франківський міський суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (а після чого, безпосередньо до апеляційного суду). Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 31 січня 2019 року.

Суддя Польська М.В.