справа № 165/1227/19
провадження №2/165/451/19
НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2019 року м. Нововолинськ

Нововолинський міський суд Волинської області в складі головуючого судді Ференс-Піжук О.Р., за участю секретаря Ковальчук О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Нововолинську в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ДП "Волиньвугілля" про стягнення розрахункових належних при звільненні та за затримку виплати розрахункових, встановив:

13.05.2019 позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ДП "Волиньвугілля" про стягнення розрахункових належних при звільненні та за затримку виплати розрахункових.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 20 жовтня 2014 року він був прийнятий гірничим майстром підземної дільниці на ВП «Шахта №9 «НВ» ДП «Волиньвугілля» по строковому трудовому договору. 31 грудня 2014 року звільнений з роботи на підставі п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. 12 січня 2015 року позивач був прийнятий гірничим майстром підземної дільниці на ВП «Шахта №9 «НВ» ДП «Волиньвугілля» по строковому трудовому договору. 15 липня 2015 року був переведений виконуючим обов`язки помічника начальника підземної дільниці. 13 жовтня 2015 року був призначений виконуючим обов`язки начальника підземної дільниці. 21 червня 2016 року позивач був переведений підземним гірничим майстром та 21 січня 2019 року був звільнений на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України.

Стверджує, що за період з жовтня 2014 року по грудень 2016 року винагорода за вислугу років йому не нараховувалась та не виплачувалася. З цього приводу він звернувся до ВП «Шахта №9 «НВ» із заявою про виплату винагороди за вислугу років за даний період. 22 жовтня 2018 року йому повідомили, що за період з 1 червня 2016 року по 31 грудня 2016 року винагорода за вислугу років не нараховувалася помилково, і дані кошти йому буде повернуто. Також було зазначено, що підстав для виплати винагороди за вислугу років за період з жовтня 2014 року по 31 травня 2016 року не нараховувалась, у зв`язку з тим, що згідно з п. 19 Додатку 27 до Умов оплати праці Галузевої угоди, працівникам, що виконують роботи за договорами цивільно-правового характеру, що працюють тимчасово або за сумісництвом, винагорода не виплачується. Тобто оскільки позивач працює на підставі строкового трудового договору, то він працює тимчасово.

Позивач зазначає, що він виконував роботу саме на підставі строкового трудового договору. Так, з 20 жовтня 2014 року по 31 грудня 2014 року працював 2 місяці і 21 день.

З 12 січня 2015 року по 15 липня 2015 року - 6 місяців 4 дні. З 15 липня 2015 року по 13 жовтня 2015 року - 2 місяці 29 днів. З 13 жовтня 2015 року по 21 червня 2016 року - 8 місяців 9 днів. Стверджує, що він постійно працював більше двох місяців, що виключає виконання ним тимчасової роботи. Тимчасові трудові договори не можна продовжувати за заявою працівника. Однак, ним неодноразово була написана заява на продовження строку трудового договору.

Вказує, що недоплачений розмір винагороди за вислугу років за період з 20 жовтня 2014 року по 1 червня 2016 року становить 14 117,49 грн. згідно з поданим розрахунком (а.с.57)

Стверджує, що станом на 10.04.2019 заборгованість по заробітній платі становить 33271,07 грн. Відповідач своєчасно не виплатив йому розрахункових, а саме тому повинен виплатити за затримку виплати розрахункових з 22 січня 2019 року по 8 травня 2019 року включно в сумі 48 546 грн. 96 коп. із розрахунку: із 22 січня 2019 року по 8 травня 2019 року включно, що становить 74 робочих дні 48 546 грн. 96 коп. (656 грн. 04 коп. середньоденний заробіток. х 74 дні).

Просить стягнути із Державного підприємства «Волиньвугілля» в його користь 14 117 грн. 49 коп. винагороди за вислугу років за період з 22 жовтня 2014 року по 1 червня 2016 року та 33 271 грн. 07 коп. розрахункових належних при звільненні, 48 546 грн. 96 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку за період із 22 січня 2019 року по 8 травня 2019 року та 3000 грн. витрат за надання професійної правничої допомоги та сплачений судовий збір.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 не з`явилися, подали до суду заяву, в якій просять справу розглядати у їхню відсутність. Позовні вимоги підтримує. У разі неявки відповідача не заперечує щодо винесення заочного рішення по справі.

Представник відповідача ДП «Волиньвугілля», повідомлявся належним чином про дату, час і місце судового засідання та розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, у визначений судом строк відзиву на позовну заяву не подав.

Відповідно до ч. 1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:

1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;

2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;

3) відповідач не подав відзив;

4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення.

З копії виписок з наказів № 151 к від 30.12.2014, № 126-к від 20.10.2014, № 3- к від 12.01.2015, № 22-к від 10.01.2015, № 47-к від 12.05.2015, № 80-к від 16.07.2015, № 94-к від 17.08.2015, № 119-к від 12.10.2015, № 121-к від 15.10.2015, № 153-к від 31.12.2015, № 24-к від 01.03.2016, № 74-к від 21.06.2016, № 10-к від 21.01.2019 (а.с.9-13) вбачається, що ОСОБА_1 20 жовтня 2014 року був прийнятий гірничим майстром підземної дільниці на ВП «Шахта №9 «НВ» ДП «Волиньвугілля» по строковому трудовому договору.31 грудня 2014 року звільнений на підставі п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. 12 січня 2015 року ОСОБА_3 був прийнятий гірничим майстром підземної дільниці на ВП «Шахта №9 «НВ» ДП «Волиньвугілля» по строковому трудовому договору. 15 липня 2015 року він був переведений виконуючим обов`язки помічника начальника підземної дільниці. 13 жовтня 2015 року позивач був призначений виконуючим обов`язки начальника підземної дільниці. 21 червня 2016 року переведений підземним гірничим майстром. 21 січня 2019 року позивач був звільнений на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України.

Згідно з п.9.9 Галузевої угоди між Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, іншими державними органами, власниками (об`єднаннями власників), що діють у вугільній галузі, і всеукраїнськими профспілками вугільної промисловості від 3 липня 2001 року, винагорода за вислугу років виплачується усім працівникам вугільної промисловості з віднесенням на валові витрати.

Порядок виплати працівникам винагороди за вислугу років на підприємствах вугільної промисловості затверджений у Додатку 27 Умов оплати праці Галузевої угоди.

Винагорода за вислугу років нараховується, виходячи з присвоєної тарифної ставки (окладу), посадового окладу працівника, що діють на момент нарахування, і виплачується згідно з колдоговором за рік, щомісячно або в інші строки.

Відповідно до довідки № 348 від 12.10.2018 ВП Шахта №9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля» (а.с.22) ОСОБА_1 в період з жовтня 2014 по грудень 2016 року кошти за вислугу років не нараховувались.

З повідомлення ДП «Волиньвугілля» від 22.10.2018 року № 655-04 (а.с.23) вбачається, що ОСОБА_1 звертався до ВП «Шахта №9 «НВ» із заявою про виплату йому винагороди за вислугу років за вищезазначений період, на що отримав відповідь про те, що за період з 1 червня 2016 року по 31 грудня 2016 року винагорода за вислугу років не нараховувалася помилково, і дані кошти будуть повернуті. Наголошено, що підстав для виплати винагороди за вислугу років за період з жовтня 2014 року по 31 травня 2016 року не нараховувалась, у зв`язку з тим, що згідно з п. 19 Додатку 27 до Умов оплати праці Галузевої угоди, працівникам, що виконують роботи за договорами цивільно-правового характеру, що працюють тимчасово або за сумісництвом, винагорода не виплачується.

У відповідності до ст. 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішнього трудового розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Трудовий договір може бути на визначений строк, встановлений за погодженням сторін ст. 23 КЗпП України.

Укладення тимчасових трудових договорів регулюється Указом Президії Верховної Ради СРСР «Про умови праці тимчасових робітників і службовців», який діє згідно з постановою Верховної ради України №1545-ХІІ від 12.09.1991 "Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР".

Тимчасовими робітниками і службовцями вважаються робітники і службовці, прийняті на роботу на строк до двох місяців, а для заміщення тимчасово відсутніх працівників, за якими зберігається їх місце роботи (посада), - до чотирьох місяців.

Осіб, яких приймають на роботу тимчасовими робітниками і службовцями, має бути попереджено про це при укладенні трудового договору. В наказі (розпорядженні) про прийняття на роботу зазначається, що даний працівник приймається на тимчасову роботу, або зазначається строк його роботи.

Строковий трудовий договір відрізняється від договору на тимчасову роботу в тому числі, і строком укладання трудового договору, не більше двох місяців при прийнятті на тимчасову роботу, тимчасовий трудовий договір не може бути продовжено, для розірвання тимчасового трудового договору наявні додаткові підстави для звільнення. Також, застосовуються різні вимоги щодо надання щорічної відпустки, додаткової соціальної відпустки, допомоги з тимчасової непрацездатності, а також виплати вихідної допомоги при тимчасовому трудовому договорі виплачується у розмірі триденного середнього заробітку.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 виконував роботу саме на підставі строкового трудового договору. Так, з 20 жовтня 2014 року по 31 грудня 2014 року він працював 2 місяці і 21 день. З 12 січня 2015 року по 15 липня 2015 року - 6 місяців 4 дні.

З 15 липня 2015 року по 13 жовтня 2015 року - 2 місяці 29 днів. З 13 жовтня 2015 року по 21 червня 2016 року - 8 місяців 9 днів.

Позивачем неодноразово була написана заява на продовження строку трудового договору, що підтверджується копіями заяв (а.с.14-21).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивач постійно працював більше двох місяців, враховуючи, що тимчасові трудові договори не продовжуються за заявою працівника, тому роботу ОСОБА_1 не можна вважати тимчасовою.

Відповідно до п. 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Мiнпрацi, Мiн`юсту, Мiнсоцзахисту України від 29.07.93 р. N 58 (зізмінами), зареєстрованим у Мiн`юстi України 17.08.93 р. за № 110 (далі - Інструкція), трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних i тимчасових працівників. а також позаштатних працівників за умови, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Пунктом 2.4 Інструкції передбачено, що всі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видавання наказу (розпорядження), але не пізніше від тижневого строку, а в разі звільнення - в день звільнення i мають точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Запис у трудовій книжці працівника робиться на підставі наказу (розпорядження) про його прийняття на роботу, в якому обов`язково зазначається про тимчасовий (сезонний) характер роботи.

У відповідності до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про оплату праці» Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Організація оплати праці здійснюється на підставі, зокрема, галузевих (міжгалузевих), територіальних угод ст. 5 Закону України «Про оплату праці».

Отже, винагорода за вислугу років входить у структуру заробітної плати, тому звернення до суду за захистом моїх прав не обмежене будь-яким строком (ст. 233 КЗпП України).

Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, проводиться в день звільнення, або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Згідно з ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки зазначені в ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до довідки ВП «Шахта №9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля» від 10.04.2019 №134 середньоденний заробіток ОСОБА_1 становив 656,04 грн. (а.с.25).

Судом встановлено, заборгованість по заробітній платі станом на 10.04.2019 становила 33271,07 грн., що підтверджується довідкою № 133 від 10.04.2019 (а.с.24)

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок, є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку.

Згідно п.8 Постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньоденної заробітної плати» нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці, проводяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Оскільки, з вини підприємства належні звільненому працівникові суми у строки зазначені в ст.116 КЗпП України не були виплачені, суд задоволює позовні вимоги про стягнення з відповідача ДП «Волиньвугілля» в користь позивача позивача 48 546 грн. 96 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період Із 22 січня 2019 року по 8 травня 2019 року включно, з розрахунку 656,04 грн. (середньоденний заробіток) х 74 (робочі дні за вищевказаний період)= 48546,96 грн.

Крім того з відповідача в користь позивача відповідно до ст.141 ЦПК України підлягає до стягнення 768,40 грн. сплаченого судового збору, та 3000 грн. витрат за надання професійної правничої допомоги, що підтверджується документально (а.с.1,7,42,43). Також з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 768,40 грн. щодо позовних вимог про стягнення розрахункових належних при звільненні.

Керуючись ст.13, ст.12, ст.81, ст.141, ст.211, ст.259, ст.263, ст.279, ст. ст. 280, 281, 282 ЦПК України, на підставі ст.47, ст.116, ст.117 КЗпП України, ст.1, ст.2, ст.5, ст.7, ст.10, ст.15 Закону України Про оплату праці, суд,

вирішив:

Позов задоволити.

Стягнути з Державного підприємства «Волиньвугілля», ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 32365965, адреса: вул. Луцька, буд.1, м. Нововолинськ, Волинська область, в користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 (чотирнадцять АДРЕСА_2 сто сімнадцять) грн. 49 коп. винагороди за вислугу років за період з 22 жовтня 2014 року по 01 червня 2016 року, 33271 (тридцять три тисячі двісті сімдесят одну) грн. 07 коп. розрахункових належних при звільненні, 48546 (сорок вісім тисяч п`ятсот сорок шість) грн.. 96 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 22 січня 2019 року по 08 травня 2019 року, всього 95935 (дев`яносто п`ять тисяч дев`ятсот тридцять п`ять) грн. 52 коп.

Стягнути з Державного підприємства «Волиньвугілля», ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 32365965, адреса: вул. Луцька, буд.1, м. Нововолинськ, Волинська область, в користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_3 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. сплаченого судового збору, 3000 (три тисячі) грн. понесених витрат на професійну правничу допомогу, всього 3768 (три тисячі сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Стягнути з Державного підприємства «Волиньвугілля», ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 32365965, адреса: вул. Луцька, буд.1, м. Нововолинськ, Волинська область в дохід держави 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення можна подати протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги через Нововолинський міський суд Волинської області до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги, рішення набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий підпис

Згідно з оригіналом

Суддя О.Р. Ференс-Піжук