Справа № 346/6123/16-ц
Провадження № 22-ц/4808/83/19
Головуючий у 1 інстанції Потятинник Ю. Р.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

доповідача Фединяка В.Д.

суддів: Девляшевського В.А., Ясеновенко Л.В.

секретаря Капущак С.В.

з участю ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Публічне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Коломийського міськрайонного суду від 12 жовтня 2018 року, ухвалене суддею Потятинником Ю.Р. в м. Коломия, повний текст якого складено 18 жовтня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернулась з позовом до ОСОБА_3, третя особа Публічне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 02 травня 2016 року о 14 год. 00 хв. і в м. Коломия по вул. Карпатській керуючи транспортним засобом Ауді 80, д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_3 не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, який під її керуванням рухався у попутньому напрямку. В результаті допущених ОСОБА_3 порушень Правил дорожнього руху України сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої вона як водій автомобіля НОМЕР_2 та пасажир ОСОБА_4 отримали тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку та забою м'яких тканин голови, що підтверджується довідками від 11.11.2016 року. Постановою Коломийського міськрайонного суду від 19.05.2016 року у справі № 346/2772/16 ОСОБА_3 визнано винуватим за ст. 124 КпАП України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. Вартість матеріального збитку внаслідок пошкодження належного їй автомобіля ставновить 22418 грн. Також їй заподіяна моральна шкода, що полягає у фізичному болю та душевних стражданнях в результаті ДТП. Пошкоджений автомобіль був засобом для пересування для всієї її родини. Так як цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АС 8596024 від 20.01.2016 року, відповідно листа від 22.07.2016 року їй було відшкодовано шкоду в сумі 12 137,15 грн, то різниця між відшкодуванням страхової компанії та реальної шкоди становить 10 280,85 грн.

07 листопада 2017 року ОСОБА_2 подала заяву про збільшення позовних вимог та просила стягнути з ОСОБА_3 на її користь 10280,85 грн матеріальної шкоди, 10000 грн моральної шкоди, а також стягнути з відповідача судові витрати, витрати на проведення експертизи в сумі 600 грн та витрати на правову допомогу в сумі 2000 грн.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 12 жовтня 2018 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Публічне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 9359,85 грн матеріальної шкоди та 3000 грн завданої моральної шкоди. В задоволенні решти позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 1162,20 грн сплаченого судового збору, 1015 грн витрат на проведення експертизи та 2000 грн витрат на правову допомогу.

На дане рішення ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення з направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, вказуючи на допущення судом порушення норм матеріального та процесуального права. Апелянт зазначає, що суд обґрунтовує суму матеріального відшкодування висновком експерта, при цьому не вказуючи інформації про експерта чи експертну установу. Про зазначений висновок ні апелянту, ні його довіреній особі ОСОБА_5 не було відомо. Про час та місце проведення експертизи йому відомо не було, чим, на думку апелянта, обмежено його право поставити свої запитання експерту та зробити зауваження під час проведення експертизи. Вказує також на те, що позивачкою двічі надавались суду висновки, складені особами, які не мали повноважень на виконання авто товарознавчої експертизи. Зазначає, що ухвали про відновлення провадження ні апелянту, ні його довіреній особі не направлялись, чим обмежено його право на дослідження доказів. Також підставою для задоволення вимоги щодо моральної шкоди стала довідка лікаря травматолога Коломийської ЦРЛ від 11.11.2016 року про те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 зверталися до лікаря та їм було поставлено діагноз «закрита черепно-мозгова травма, струс головного мозку, забій м'яких тканин голови». Жодних доказів втрати працездатності чи перебування на лікарняному, а також проходження лікування позивачкою не надано. Не надано також ніяких доказів про погіршення стану здоров'я позивачки, перебування її в пригніченому стані чи позбавлення її через нервове потрясіння нормальної роботи та відпочинку.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні ОСОБА_2 апеляційну скаргу не визнала, вважає рішення суду законими та обгрунтовваним, а доводи апеляційної скарги безпідставними.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь в розгляді справи, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Суд першої інстанції частково задовольняючи позов ОСОБА_2 виходив з того, що факт завдання особі шкоди, якщо ця особа не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов'язане з виконанням цими особами обов'язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов'язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Тому позов підлягає до часткового задоволення у розмірі, який становить різницю між сумою завданої матеріальної шкоди та відшкодованою страховою компанією виплатою. Також підставними є доводи позивача щодо завдання в результаті дорожньо-транспортної пригоди з вини відповідача моральної шкоди, яка полягає у фізичному болю та сильних душевних переживаннях.

Такий висновок суду не повністю відповідає вимогам закону і матеріалам справи.

За загальним правилом ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела.

У разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки їх власникам (володільцям) питання про відшкодування шкоди вирішується за принципом вини (ч. 1 ст. 1188 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, 02 травня 2016 року о 14 год. 00 хв. в м. Коломия по вул. Карпатській відповідач керуючи транспортним засобом Ауді 80, д.н.з. НОМЕР_1 не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, який рухався попереду під керуванням ОСОБА_2

Згідно довідки Коломийського відділу поліції від 02.05.2016 року, виданої ОСОБА_2, встановлені механічні пошкодження автомобіля НОМЕР_2 (а.с.11 т.1).

Постановою Коломийського міськрайонного суду від 19 травня 2016 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.. 124 КпАП України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн (а.с.7 т.1).

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 застрахована у приватному акціонерному товаристві «Страхова група ТАС», ліміт відповідальності за майнову шкоду у розмірі 50000 грн, про що свідчить копія полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів N АЕ/8596024.

Листом страхової компанії ПАТ «Страхова компанія «ТАС» від 22.07.2016 року № 4062 підтверджено, що згідно полісу № 4Е/8596024 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована і ОСОБА_2 виплачено визначену суму страхового відшкодування 12137,15 грн (а.с.8 т.1).

Згідно статей 11, 22, 509, 599, 1166-1168 ЦК України факт завдання особі шкоди, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов'язане з виконанням цими особами обов'язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов'язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов'язання виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

За змістом п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Згідно з ст. 22.1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

ПАТ «Страхова група «ТАС» виплачено ОСОБА_2 страхове відшкодування у розмірі 12 137,15 грн.

Отже, потерпілий і страховик досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування, а останній в передбаченому законом порядку здійснив виплату страхового відшкодування, тобто належним чином виконав свої зобов'язання відповідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно висновку експерта Івано-Франківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 05.09.2018 року №4.5-31/18 вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля ВАЗ-21063, реєстраційний номер НОМЕР_3 1990 року виготовлення завданого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 02.05.2016 року могла становити 21497 грн.

У зв'язку із визначеним експертизою розміром заподіяних збитків, позивачка просила стягнути з відповідача ріницю між виплпченим страховим відшкодуванням та реальними заподіяними збитками (21497 грн -12137,15 грн).

У статті 1 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 10 Закону України «Про страхування» страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем.

Відповідно до статті 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Статтею 1194 ЦК України встановлено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, яка завдала шкоду, можливе лише за умови, що згідно з Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленої у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), покладання обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Таким чином, обов'язок з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування покладається на страховика.

За умовами полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності N АЕ/8596024 ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, становить 50 тис. грн. франшиза - 510 грн.

Вирішуючи даний спір та стягуючи з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 9359,85 грн майнової шкоди, суд першої інстанції не врахував вимог п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та не звернув уваги, що заподіяна позивачці шкода у наслідок ДТП не перевищує ліміту цивільно-правової відповідальності ОСОБА_3, передбаченої полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності N АЕ/8596024 - 50 тис. грн франшиза - 510 грн. Тому оскаржуване рішення суду у цій частині підлягає скасуванню з відмовою позивачу у цій частині позову.

Відповідно до положень частин першої та другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина перша статті 1167 ЦК України).

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Суд першої інстанції, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, урахував те, що неправомірними діями ОСОБА_3 позивачу було завдано моральні страждання, пов'язані з отриманням тілесних ушкоджень та з урахуванням вимог розумності і справедливості дійшов обґрунтованого висновку про визначення позивачу розміру відшкодування моральної шкоди у сумі 3 000 грн 00 коп.

При цьому, відповідачем не було наведено обґрунтування неправомірності або несправедливості визначення вказаної суми.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1)неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2)недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3)невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинами справи;

4)порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду як таке що постановлено з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, а також з порушенням норм матеріального права підлягає скасуванню, тому підлягає скасуванню в частині стягнення з відповідача на користь ОСОБА_2 9359,85 грн майнової шкоди з відмовою у цій частині позову.

Відповідно до частини 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні позивача до суду нею з позовної заяви сплачено судовий збір у сумі 640,00 грн (а. с. 1).

Відповідно до частини 3 ст. 6 Закону України від 08.07.2011 року N 3674-VI "Про судовий збір" за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Згідно з пп. 1, 2 пункту 1 частини 2, частини 1 ст. 4 Закону України від 08.07.2011 року N 3674-VI "Про судовий збір" (в редакції, яка діяла на момент подання позовної заяви 22.11.2016 року) ставка судового збору:

за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, становила 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду;

за подання позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду.

Відповідно до ст. 7 Закону України від 21.12.2016 року N 1801-VIII "Про Державний бюджет України на 2015 рік" розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01 січня 2016 року встановлено у розмірі 1330 гривень.

Отже, з позовної вимоги немайнового характеру - відшкодування моральної шкоди підлягає сплаті судовий збір у розмірі 532,00 грн. (1330 грн. х 0,4).

Що стосується позовних вимог майнового характеру, позивач просила стягнути з ОСОБА_3 10 280,85 грн майнової шкоди, сплативши судовий збір у розмірі 640,40 грн.

Оскільки вимоги майнові вимоги задоволенню не підлягають, то на вказану суму підлягає зменшенню судовий збір стягнутий з відповідача.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково. Рішення Коломийського міськрайонного суду від 12 жовтня 2018 року в частині стягнення 9359,85 грн майнової шкоди скасувати і в цій частині відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позову.

Зменшити стягнення судового збору з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 з 1162,20 грн до 604,40 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 01 лютого 2019 року.

Судді: В.Д.Фединяк В.А.Девляшевський

Л.В.Ясеновенко