Єдиний унікальний номер судової справи 484/4047/18
Номер провадження 22-ц/812/301/19
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Постанова
Іменем України

04 лютого 2019 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,
суддів: Галущенка О.І., Лисенка П.П.,

з секретарем судового засідання Андрієнко Л.Д.,

за участі представника відповідачів ОСОБА_1 ,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_2 ухвалу, яка постановлена Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області під головуванням судді Мельничука О.В., в приміщенні цього ж суду 30 листопада 2018 року о 12 год. 35 хв. у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Військової частини НОМЕР_1 та Житлової комісії військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними рішення та покладення обов`язку вчинити певні дії,

УСТАНОВИЛА:

У вересні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 та Житлової комісії військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними рішення та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач з 01 серпня 1995 року проходить службу у Збройних силах України, та з 04 липня 2000 року по 25 вересня 2015 року проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .
З 2003 року позивач разом із сім`єю у складі трьох осіб, а саме: він, його дружина ОСОБА_3 та дочка ОСОБА_4 , був зарахований до складу осіб, які потребують поліпшення житлових умов у Первомайському гарнізоні, та 12 грудня 2005 року їм надано двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 49.9 кв.м., житловою площею 28.1 кв.м.
В подальшому склад сім`ї позивача збільшився та 17 серпня 2015 року ОСОБА_2 звернувся із рапортом до Житлової комісії військової частини НОМЕР_1 про зарахування його до осіб, які потребують поліпшення житлових умов зі складом сім`ї 5 осіб, у зв`язку з тим, що він та його сім`я забезпечені житлом нижче за встановлений рівень.
Проте, рішенням Житлової комісії військової частини НОМЕР_1 , оформленим протоколом засідання Житлової комісії військової частини НОМЕР_1 №82 від 24 вересня 2015 року, позивачу було відмовлено у зарахуванні в чергу осіб потребуючих поліпшення житлових умов в Первомайському гарнізоні, з посиланням на п.1 ст.12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців, та членів їх сімей», оскільки він був забезпечений житлом раніше, та у зв`язку з тим, що військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання один раз протягом усього часу проходження військової служби.
Оскільки таке рішення суперечить вимогам закону та порушує, на думку позивача, його права, останній посилаючись на викладені обставини просив суд:
визнати протиправним п.2 рішення Житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 24 вересня 2015 року (оформлене протокол №82) про відмову у постановці позивача із складом сім`ї 5 (п`ять) осіб на квартирний облік громадян потребуючих поліпшення житлових умов у Військовій частині НОМЕР_1 Первомайського гарнізону;
зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 та Житлову комісію військової частини НОМЕР_1 скасувати рішення Житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 24 вересня 2015 року (оформлене протоколом №82) про відмову у постановці позивача із складом сім`ї 5 (п`ять) осіб на квартирний облік громадян потребуючих поліпшення житлових умов у Військовій частині НОМЕР_1 Первомайського гарнізону;
зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 та Житлову комісію військової частини НОМЕР_1 повторно розглянути вказане питання та зарахувати позивача до списку осіб, які потребують поліпшення житлових умов у Військовій частині НОМЕР_1 Первомайського гарнізону зі складом сім`ї 5 (п`ять) осіб.
Ухвалою судді Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 вересня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 10 жовтня 2018 року (а.с.33-34).
Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 30 листопада 2018 року позовну заяву ОСОБА_2 залишено без розгляду через повторну неявку позивача в судове засідання на підставі п.1 ч.2 ст.200, ч.5 ст.223 ЦПК України.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на порушення районним судом норм процесуального права, просив ухвалу суду скасувати, а справу передати до суду першої інстанції для продовження її розгляду по суті.

Апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, був належним чином повідомлений про час і місце підготовчих засідань, призначених на 10 жовтня 2018 року, 06 листопада 2018 року та 30 листопада 2018 року, але в судові засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не направив, що є підставою для залишення позову без розгляду.

Однак, такий висновок суду першої інстанції щодо вирішення процесуальної долі позовної заяви ОСОБА_2 є помилковим і необґрунтованим, виходячи з наступного.

Так, забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.
За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Суд зобов`язаний поважати честь і гідність усіх учасників цивільного процесу і здійснювати правосуддя на засадах їх рівності перед законом і судом.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Тяганина при вирішенні цивільних справ вважається грубим порушенням цивільно-процесуального законодавства, а, відповідно, є неприпустимою.

При цьому, обов`язок своєчасного здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору.

Відповідно до положень п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Аналогічне правило містить і ч.5 ст.223 ЦПК України.

Отже, підставою для застосування зазначених норм є сукупність двох умов: повторна неявка належним чином повідомленого позивача або не повідомлення ним про причини неявки, та відсутність його заяви про розгляд справи у його відсутність.

З матеріалів справи убачається, що після постановлення ухвали про відкриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 дана справа призначалася до розгляду тричі.

Так, ухвалою судді Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 вересня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 10 жовтня 2018 року (а.с.33-34).
Відомостей про отримання позивачем копії зазначеної ухвали матеріали справи не містять.
З протоколу судового засідання від 10 жовтня 2018 року слідує, що позивач у судове засідання, призначене на 10 жовтня 2018 року, не з`явився. Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 жовтня 2018 року у судовому засіданні оголошено перерву до 06 листопада 2018 року до 10 год. 00 хв. (а.с.44).
Конверт із судовою повісткою, який був надісланий на адресу позивача повернувся до суду з відміткою «у зв`язку із закінченням терміну зберігання» (а.с.47).
З протоколу судового засідання від 06 листопада 2018 року убачається, що позивач у судове засідання, призначене на 06 листопада 2018 року, не з`явився. Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 06 листопада 2018 року у судовому засіданні оголошено перерву до 30 листопада 2018 року до 11 год. 30 хв. (а.с.48).
Конверт із судовою повісткою, який був надісланий на адресу позивача повернувся до суду з відміткою «у зв`язку із закінченням терміну зберігання» (а.с.57).
З протоколу судового засідання від 30 листопада 2018 року слідує, що позивач у судове засідання, призначене на 30 листопада 2018 року, не з`явився (а.с.58).

Враховуючи повторну неявку позивача до суду, районний суд своєю ухвалою від 30 листопада 2018 року залишив позовну заяву ОСОБА_5 без розгляду (а.с.59-60).

Разом з тим, постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що відомостей про те, що позивач ОСОБА_2 був належним чином повідомлений про призначення справи до розгляду 06 листопада 2018 року та 30 листопада 2018 року в справі немає, а наявні в матеріалах справи поштові відправлення, що були направлені останньому та повернуті до суду першої інстанції у зв`язку із закінченням строку зберігання, не є доказами виконання судом вимог ст.ст.128-130 ЦПК України, а саме не є доказами, які підтверджують належну фіксацію повідомлення про дату розгляду справи, оскільки, не були отримані позивачем.
Отже, враховуючи положення, викладені у п.24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та у п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України №02», в яких наголошується на принципі рівності сторін ? одному із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не дотримався вимог щодо належного повідомлення позивача про час та місце розгляду справи, а відповідно, й безпідставно залишив позовну заяву без розгляду з підстав, передбачених п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України, що є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про доступ до правосуддя.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції на підставі положень ст.379 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.367,374,379,381,382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.
Ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 30 листопада 2018 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: О.І. Галущенко

П.П. Лисенко

Повний текст судового рішення
складено 05 лютого 2019 року