Справа № 161/2476/18 Головуючий у 1 інстанції: Плахтій І. Б.
Провадження № 22-ц/802/827/19 Категорія: 3 Доповідач: Киця С. I.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Киці С.І.,

суддів Данилюк В.А., Шевчук Л.Я.,

секретар судового засідання Савчук О.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Перший відділ Державної виконавчої служби м. Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області, про припинення права власності на частку в спільному майні шляхом часткового припинення зустрічних зобов`язань за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_4 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 травня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 16 лютого 2018 року звернулась в суд з позовом до ОСОБА_4 про припинення права власності на частку у спільному майні. Позов мотивує тим, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 10 серпня 1997 року по 22 листопада 2013 року. В шлюбі народилось двоє дітей - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2

Спірні відносини в частині поділу рухомого майна є завершеними. 05 липня 2017 року Луцький міськрайонний суд Волинської області виніс рішення про поділ нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 з відступом від засад рівності часток бувшого подружжя, виділивши їй 5/8 частин спірного нерухомого майна. 04 грудня 2017 року Луцький міськрайонний суд Волинської області постановив рішення, яким визнав за ОСОБА_4 право власності на 3/8 частин цього приміщення.

Спільне нежитлове приміщення з моменту його придбання використовується нею як підприємцем для здійснення підприємницької діяльності, доходи від якої є єдиним джерелом для забезпечення матеріальних потреб дітей. З відповідачем у неї виникають конфліктні ситуації з приводу приміщення. Поділ приміщення не є можливим з технічної точки зору, оскільки відсутні технічні можливості окремого підключення інженерних мереж і комунікацій, порушення вимог ДБН, санітарних та екологічних норм.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 21 грудня 2016 року задоволено її позов до ОСОБА_4 про визнання договору позики спільним зобов`язанням та стягнення коштів за договором позики. За виконавчим листом Луцького міськрайонного суду державним виконавцем Першого відділу ДВС ЛМУЮ 28.09.2017р. відкрито виконавче провадження ВП № 54892651по стягненню з ОСОБА_4 на її користь коштів в сумі 787 496, 81 грн. На виконанні у Першому відділі ДВС ЛМУЮ перебуває ще три провадження про стягнення на її користь аліментів, судового збору, моральної шкоди, по яких відповідач не сплатив борг. Загальна сума заборгованості у всіх виконавчих провадженнях на день звернення з позовною заявою до суду боржника ОСОБА_4 перед нею складає 864 336грн.

Ринкова вартість нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 складає 1 462 590 грн., а вартість 5/8 частин - 914 118, 75 грн.; вартість 3/8 частин - 548 471, 25грн.

Розподіл нежитлового приміщення, що використовується в якості магазину «ІНФОРМАЦІЯ_3» як магазину, у співвідношенні 5/8 до 3/8 з метою обладнання окремих ізольованих приміщень є неможливий. Сума коштів боргу відповідача перевищує вартість його частки приміщення на 315 865 грн. Попереднє невнесення вартості частки приміщення, яка припиняється, на депозитний рахунок суду, з урахуванням фактичних обставин справи, не буде суперечити вимогам ч. 2 ст. 365 ЦК України та не завдасть істотної шкоди відповідачу.

Виходячи з того, що частка відповідача є незначною, виділення і поділ приміщення є неможливим, спільне користування цим приміщенням є неможливим, вважає, що вирішенням цієї ситуації є припинення права власності на частку приміщення, що належить відповідачу шляхом зустрічних зарахувань його боргових зобов`язань за виконавчими провадженнями.

Просила припинити право власності ОСОБА_4 на 3/8 частини нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 ; визнати за нею право власності на 3/8 частки нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 без компенсації відповідачу її вартості; визнати частково виконаними боргові зобов`язання відповідача ОСОБА_4 , як боржника у виконавчих провадженнях, за якими вона є стягувачем, стягнути з відповідача понесені судові витрати.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 23 травня 2019 року позов задоволено. Припинено право власності ОСОБА_4 на 3/8 частини нежитлового приміщення, загальною площею 136,0 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_1 право власності на 3/8 частини нежитлового приміщення, загальною площею 136,0 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 . Визнано частково припиненим боргове зобов`язання ОСОБА_4 перед ОСОБА_1 у виконавчому провадженні № 54802651 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 29 750 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ на день ухвалення рішення становить 787 496, 81 грн. та 7 250 грн. судових витрат, а саме: на суму - 548 471 грн. 25 коп.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 6894 гривні 31 копійку судового збору.

Відповідач ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу на вказане рішення суду. Зазначає, що рішення суду є незаконним. Його частка в спільному майні не є незначною, а становить майже половину. Частка в нежитловому приміщенні може бути виділена в натурі. Позивачем не дотримано вимоги закону щодо внесення коштів на депозитний рахунок суду, а мотивація суду що це можна не робити у зв`язку з зарахуванням його боргових зобов`язань в рахунок припинення частки, є необґрунтованою. Також не погоджується з визначеною вартістю нежитлового приміщення і вважає її заниженою. Просить скасувати рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 травня 2019 року у даній справі та ухвалити нове судове рішення, яким в позові відмовити.

Представником позивача подано заперечення на апеляційну скаргу, у якому він просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов про припинення права на частку у спільному майні та визнання частково припиненими боргових зобов`язань відповідача, суд виходив з того, що нежитлове приміщення є неподільним, спільне користування цим майном є неможливим та прийшов до висновку про доцільність зарахування вимог в рахунок компенсації вартості частки відповідача за борговими зобов`язаннями ОСОБА_4 перед ОСОБА_1

Висновок суду першої інстанції не відповідає встановленим обставинам справи.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05.07.2017, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Волинської області (а.с. 14-18), виділено ОСОБА_1 із спільного майна подружжя 5/8 частин нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 , відступивши від засад рівності часток на майно бувшого подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , з припиненням права спільної сумісної власності на це майно.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04.12.2017 визнано за ОСОБА_4 право власності на 3/8 частин нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 , як частку в спільному майні подружжя.

Згідно з висновком експертного дослідження № 489/5 від 06.11.2017 ринкова вартість нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 , що використовується в якості магазину «ІНФОРМАЦІЯ_3» становить 1462590 грн.; частка ОСОБА_1 в розмірі 5/8 частин - 914 118,75 грн.; частка ОСОБА_4 в розмірі 3/8 частин - 548 471,25 грн.

Одночасно, даним висновком встановлено, що розподіл нежитлового приміщення, що використовується в якості магазину «ІНФОРМАЦІЯ_3» по АДРЕСА_1 як магазину у співвідношенні 5/8 частин до 3/8 частин з метою обладнання окремих ізольованих магазинів не можливий.

На примусовому виконанні у Першому ВДВС м. Луцьк ГТУЮ у Волинській області перебувають виконавчі провадження в яких боржником є ОСОБА_4 , стягувачем - ОСОБА_1:

-№54802651 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 29 750 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ на день ухвалення рішення становить 787 496,81 грн. та 7 250 грн. судових витрат. Загальна сума боргу у провадженні становить - 794 746,81 грн.

-№55437384 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 в сумі 2000 грн. щомісячно, починаючи з 17.10.2017. Заборгованість у даному провадженні станом на 15.01.2019 становить - 33679,65 грн. Попередня заборгованість по аліментах - 54 950,50 грн. Загальна сума заборгованості по аліментах складає 88 630,15 грн.

-№54798503 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 6640 грн.

-№51171019 про стягнення моральної шкоди з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 в розмірі 3 000 грн.

Загальна сума заборгованості по всіх відкритих виконавчих провадженнях на користь ОСОБА_1 складає 893016, 96 грн.

Відповідно до положень ст.ст.21, 24, 41 Конституції України, ст.ст. 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Згідно із частиною першою ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно із ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього, він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Правовою підставою для припинення права на частку у спільному майні є ст. 365 ЦК України, у якій зазначено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

У пункті 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року в справі № 908/1754/17 зроблено висновок, що стаття 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, у пунктах 1-3).

Закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України не може вважатися самостійною обставиною для припинення права на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї).

Аналіз зазначеного дає підстави для висновку, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених п. 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та об`єкта, який є спільним майном.

Колегія суддів прийшла до висновку, що позивач не довела неподільності спільного нежитлового приміщення, неможливості володіння і користування спірним майном разом з відповідачем, а також, що припинення права відповідача на відповідну частку не завдасть істотної шкоди його інтересам та членам його сім`ї.

Так, апеляційним судом критично оцінюється висновок експертного дослідження № 489/5 від 06.11.2017 року. У висновку зазначено, що ринкова вартість нежитлового приміщення, що використовується в якості магазину становить 1 462 590 грн.; розподіл нежитлового приміщення, що використовується в якості магазину «ІНФОРМАЦІЯ_3» по АДРЕСА_1 , як магазину, у співвідношенні 5/8 до 3/8 з метою обладнання окремих ізольованих магазинів не можливий.

Згідно технічного паспорту спірне приміщення є нежитловим приміщенням, площею 136,0 кв.м., а не магазином.

Даним висновком експертизи не вирішувалось питання щодо ринкової вартості та щодо можливості поділу між двома співвласниками саме нежитлового приміщення. Отже, відсутні докази, що спірне нежитлове приміщення є неподільною річчю між двома співвласниками.

У відповідності до часток співвласників на 5/8 частин приміщення приходиться 85кв.м., на 3/8 частин приходиться 51кв.м. Підстав вважати, що частка відповідача є незначною, немає.

Ні позивач, ні відповідач не зареєстрували своїх прав на частку нерухомого майна відповідно до закону.

За змістом статті 365 ЦК України неможливість спільного володіння і користування майном може мати місце лише у тому випадку, якщо річ є неподільною.

Факт неможливості спільно володіти та користуватися спірним нежитловим приміщенням судом не встановлений.

Позивач особисто використовує спірне приміщення для ведення підприємницької діяльності, що визнається сторонами. Відповідач не має доступу до нього, проте бажає особисто користуватись належною йому на праві власності частиною майна. Неприязні стосунки між сторонами не свідчать про неможливість використання нежитлового приміщення обома співвласниками, в тому числі і в разі його поділу. Тому саме по собі посилання одного із співвласників на неможливість спільно ним користуватись з іншим співвласником не може бути безумовною підставою для прийняття рішення про припинення права власника на частку у спірному майні.

Позбавлення відповідача значної частки у спільному майні не може не завдати істотної шкоди йому та членам його сім`ї, оскільки це є нерухоме майно, яке може ним використовуватись.

Крім того, позивач не внесла попереднього вартість частки відповідача на депозитний рахунок суду, що суперечить вимогам ч.2 ст. 365 ЦК України.

Висновок суду першої інстанції щодо зарахування вимог суперечить чинному законодавству.

Статтею 601 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

У даних правовідносинах між сторонами відсутні зустрічні однорідні вимоги. Визнанням за позивачем права власності на належну відповідачу частку у нежитловому приміщенні не може бути зараховано в якості часткового виконання грошового зобов`язання, оскільки ці вимоги є різними, у них не присутні речі одного роду, як про це зазначає суд першої інстанції. Між сторонами на час звернення до суду не виникло зобов`язань, де б боржником перед відповідачем виступала позивач.

Виконання рішення про стягнення з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_1 29 750 доларів США, що за курсом НБУ на день ухвалення рішення є еквівалентно 787 496,81 грн. та 7 250грн. судових витрат регулюється Законом України «Про виконавче провадження» і не може бути використане для припинення права боржника на частку у спільному майні на підставі ст.365 ЦК України.

Таким чином, правовідносини сторін у даному випадку не є однорідними з огляду на їх юридичний склад та правові норми, що їх регулюють.

Виходячи із встановлених обставин, беручи до уваги інтереси обох сторін щодо володіння та користування належними їм частками нежитлового приміщення, колегія суддів прийшла до висновку про недоведеність позивачем підстав, передбачених статтею 365 ЦК України для припинення права відповідача на частку у спільному майні, а також, що таке втручання у його право власності на майно за встановлених обставин є виправданим (необхідним) відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню у зв`язку з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального права і з ухваленням нового судового рішення про відмову у позові.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 травня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про припинення права власності на частку в спільному майні шляхом часткового припинення зустрічних зобов`язань відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий

Судді: