Справа № 146/1265/18
РІШЕННЯ

Іменем України

"04" лютого 2019 р. Томашпільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого-судді Пилипчука О.В.

з участю секретаря судового засідання Іванової Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в смт. Томашпіль цивільну справу

ім'я (найменування) сторін та інших учасників справи:

позивач: управління праці та соціального захисту населення Вінницької районної державної адміністрації

відповідач: ОСОБА_1

вимоги позивача: про стягнення виплаченої допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів

Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

20 серпня 2018 року представник УПСЗН Вінницької РДА головний спеціаліст з правових питань управління звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на корить УПСЗН Вінницької РДА кошти у сумі 3248,40 грн виплаченої допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів.

Цивільний позов обгрунтовано наступним.

14 серпня 2017 року до управління праці та соціального захисту населення Вінницької РДА звернулася жителька АДРЕСА_1 ОСОБА_2 за призначенням тимчасової допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, оскільки вона не отримувала аліменти від батька своєї дитини ОСОБА_1 згідно з рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 24 січня 2013 року про стягнення аліментів на неповнолітню дитину - доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Для призначення тимчасової допомоги ОСОБА_2 подала до управління заяву про призначення тимчасової допомоги, декларацію про доходи та майновий стан, довідку, видану Томашпільським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, про неотримання аліментів від батька дитини ОСОБА_1

На підставі поданих документів, передбачених п.6 Порядку призначення та виплати тимчасової допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.02.2006 № 189 (далі Порядок), ОСОБА_2 було призначено тимчасову допомогу на 6 місяців: з 01.08.2017 по 31.01.2018.

За періоди з 01.08.2017 по 31.01.2018 перебування ОСОБА_2 в УПСЗН Вінницької РДА на обліку, як одержувача тимчасової допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, вона отримувала зазначену допомогу на суму 3248,40 грн.

Відповідно до ч.10 ст. 181 СК України та п.12 Порядку передбачено, що суми наданої дитині тимчасової допомоги підлягають стягненню з платника аліментів до Державного бюджету України у судовому порядку.

Отже, сума коштів, сплачених у вигляді тимчасової допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 до Державного бюджету України становить 3248,40 грн.

Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.

В позовній заяві представник позивача просить справу слухати без виклику сторін.

Ухвалою Томашпільського районного суду від 17 вересня 2018 року відкрито спрощене позовне провадження у справі, справу призначено до слухання на 09-40 годину 4 лютого 2019 року.

1 лютого 2019 року відповідач подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності.

Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду.

В судове засідання представник УПСЗН Вінницької РДА не з'явився, однак представник позивача зазначив у позовній заяві про розгляд справи у їхній відсутності.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, однак подав до суду заяву, в якій просить справу слухати у його відсутності, позовні вимоги визнає, не заперечує проти задоволення позову.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін, які заявили про розгляд справи за їх відсутності, на підставі наявних у справі доказів, відповідно вимог ст.211 ЦПК України.

Оскільки сторони в судове засідання не з'явились, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювалося.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Суд, розглянувши заяви сторін у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність ї достовірність показань сторін по справі, сприяючи всебічному й повному з'ясуванню обставин справи, що має істотне значення для правильного вирішення спору, прийшов до наступного.

Відповідно до ст.129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання державного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; обов'язковість рішень суду.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно ч.3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно ч.ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Відповідно ч.ч.1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно ч.1 ст.. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно ч.1-4 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно ч.9 ст. 83 ЦПК України, копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Відповідно до п.11 постанови № 4 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року, суд, встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовуються вимоги чи заперечення сторін, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, має мотивувати свої дії та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 131-1 Конституції України на органи прокуратури покладається представництво інтересів держави в суді у випадкам, визначених законом.

Статтею 56 ЦПК України встановлено, що у випадках, встановлених законом, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи можуть звертатися до суду із заявами про захист прав, свобод та інтересів інших осіб або державних чи суспільних інтересів та брати участь у цих справах. При цьому органи державної влади, органи місцевого самоврядування повинні надати суду документи, що підтверджують наявність передбачених законом підстав для звернення до суду в інтересах інших осіб.

У визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Так, механізм надання тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання (перебування) їх невідоме визначає Порядок призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 22 лютого 2006 р. № 189.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до вимог ч.8 ст. 181 СК України, якщо місце проживання чи перебування батьків невідоме, або вони ухиляються від сплати аліментів, або не мають можливості утримувати дитину, дитині призначається тимчасова державна допомога з урахуванням матеріального стану сім'ї, у якій виховується дитина. Виплата тимчасової державної допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Аналогічні положення містяться і у п.п. 2, 8 Порядку призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 189 від 22.02.2006.

У вищевказаному Порядку зазначається, що покриття витрат, пов'язаних з виплатою тимчасової допомоги, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, наданих як субвенція місцевого бюджету.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася ОСОБА_3 (а.с.4).

У її свідоцтві про народження батьками вказано ОСОБА_1 та ОСОБА_4.

З копії виконавчого листа у справі № 2/146/37/13 вбачається, що відповідно до рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 24 січня 2013 року з ОСОБА_1 вирішено стягувати на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі в розмірі 290 грн щомісячно, починаючи з 23 листопада 2012 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.5).

Відповідно до довідки Томашпільського районного відділу державної виконавчої служби про неотримання аліментів від 04.08.2017 № 2966/1 ОСОБА_2 неотримувала аліменти від ОСОБА_5 за період з 01.02.2017 по 31.07.2017, згідно виконавчого листа № 2-697/11, виданого 12.07.2012 Томашпільським районним судом Вінницької області. Заборгованість по виплаті аліментів станом на 31.07.2017 становить 10236 грн (а.с.6).

Таким чином ОСОБА_1 зобов'язаний утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно ч.ч.8, 9 ст.181 СК України, якщо місце проживання чи перебування батьків невідоме, або вони ухиляються від сплати аліментів, або не мають можливості утримувати дитину, дитині призначається тимчасова державна допомога, яка не може бути меншою ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Виплата тимчасової державної допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Згідно ч. 10 ст. 181 СК України, суми наданої дитині тимчасової державної допомоги підлягають стягненню з платника аліментів до Державного бюджету України у судовому порядку.

Згідно п. 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливість утримувати дитину або місце проживання їх невідоме» № 189 від 22.02.2006р. (далі - Порядок), тимчасова допомога призначається у разі, коли рішення суду про стягнення аліментів з одного з батьків не виконується або місце проживання (перебування) одного з батьків не встановлено.

Відповідно до п.6 Порядку призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме, затвердженого постановою КМУ від 22.02.2006 року №189 (в редакції чинній на момент призначення тимчасової допомоги одержувач подає органу соціального захисту населення за місцем проживання (перебування): заяву за формою, затвердженою Мінсоцполітики; копію свідоцтва про народження дитини; довідку про реєстрацію місця проживання (перебування дитини); довідку про реєстрацію місця проживання (перебування) одержувача.

Залежно від підстав, на яких призначається тимчасова допомога, додатково подають такі документи: рішення суду (виконавчий лист) про стягнення з одного з батьків аліментів на дитину; довідка державної виконавчої служби, що підтверджує факт несплати аліментів одним з батьків протягом шести місяців, що передують місяцю звернення.

Відповідно до ч. 2 п. 7 Порядку тимчасова допомога призначається на кожні шість місяців починаючи з місяця, в якому подано усі необхідні документи.

Згідно ч. 2 п. 10 Порядку, виплата тимчасової допомоги припиняється у разі виявлення обставин, що свідчать про можливість одного з батьків утримувати свою дитину.

Виплата тимчасової допомоги припиняється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому виникла дана обставина.

14 серпня 2017 року до управління праці та соціального захисту населення Вінницької РДА звернулася жителька АДРЕСА_1 ОСОБА_2 за призначенням тимчасової допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, оскільки вона не отримувала аліменти від батька своєї дитини ОСОБА_1 згідно з рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 24 січня 2013 року про стягнення аліментів на неповнолітню дитину - доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7-8).

Для призначення тимчасової допомоги ОСОБА_2 подала до управління заяву про призначення тимчасової допомоги, декларацію про доходи та майновий стан, довідку, видану Томашпільським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, про неотримання аліментів від батька дитини ОСОБА_1 (а.с.9-10).

На підставі поданих документів, передбачених п.6 Порядку призначення та виплати тимчасової допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.02.2006 № 189 (далі Порядок), ОСОБА_2 було призначено тимчасову допомогу на 6 місяців: з 01.08.2017 по 31.01.2018 (а.с.11).

За періоди з 01.08.2017 по 31.01.2018 перебування ОСОБА_2 в УПСЗН Вінницької РДА на обліку, як одержувача тимчасової допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, вона отримувала зазначену допомогу на суму 3248,40 грн.

Відповідно до ч.10 ст. 181 СК України та п.12 Порядку передбачено, що суми наданої дитині тимчасової допомоги підлягають стягненню з платника аліментів до Державного бюджету України у судовому порядку.

Отже, сума коштів, сплачених у вигляді тимчасової допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 до Державного бюджету України становить 3248,40 грн.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 не сплачував аліменти на утримання неповнолітньої дитини у зв'язку з чим Управлінням на користь ОСОБА_2 виплачувалася тимчасова державна допомога, дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів.

Згідно з п. 12 Порядку призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме, на яку посилається позивач в поданій до суду позовній заяві, якщо виникла можливість стягнення аліментів з одного з батьків, виявлено, що один з батьків може утримувати дитину або місце проживання (перебування) одного з батьків встановлено, у зв'язку з чим можливе стягнення з нього коштів на утримання дитини, орган праці та соціального захисту населення звертається до суду із заявою про стягнення суми сплаченої тимчасової допомоги. Стягнуті кошти зараховуються до державного бюджету.

Утримання дитини являється, насамперед обов'язком її батьків. Держава несе субсидіарний (додатковий) обов'язок щодо надання дитині матеріального забезпечення.

Відповідач є платником аліментів в розумінні норм ст. 181 СК України, від сплати аліментів ухилявся.

Згідно ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судових розгляд.

Відповідно до п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясовування і дослідження інших обставин справи.

Відповідно ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, перевіривши зібрані у справі докази та давши їм оцінку в їх сукупності, оскільки судом встановлено, що ОСОБА_1 за період з 01.08.2017 по 31.01.2018 не сплачував аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, а фактично стягувач ОСОБА_2 отримала їх за рахунок коштів держави на загальну суму3248,40 грн., то за таких обставин суд вважає, що вказані кошти підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_1 на користь держави в особі Управління праці та соціального захисту населення Вінницької районної державної адміністрації, а відтак, суд вважає позов управління праці та соціального захисту населення Вінницької районної державної адміністрації обґрунтованим, який підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.5 ст.265 ЦПК України, у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем прокуратурою Вінницької області при подачі позову до суду не сплачено судовий збір, який мав би бути сплачений в розмірі 1762,00 гривень (а.с.1), однак не сплатили, оскільки не мали такої можливості (а.с.25), а тому враховуючи вимоги ч.1 ст. 142 ЦПК України, необхідно стягнути з відповідача на користь держави 50 відсотків судового збору, що становить 881,00 гривень, позивача звільнити від сплати судового збору, задовольнивши його клопотання.

На підставі викладеного, керуючись ст. 181 СК України, постановою Кабінету Міністрів України від 22.02.2006 року № 189 «Про затвердження Порядку призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме", ст.ст. ст.2, 4, 10, 12, 13, 76, 77, 81, 83, 89, 141,142, 200, 2006, 263-265, 268, 273, 352 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги управління праці та соціального захисту населення Вінницької районної державної адміністрації до ОСОБА_1 про стягнення виплаченої допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, задовольнити повністю.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь управління праці та соціального захисту населення Вінницької районної державної адміністрації кошти у сумі 3248,40 (три тисячі двісті сорок вісім гривень 40 копійок) виплаченої допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів з перерахуванням їх на р/р 6956, МФО 802015, ( в призначенні платежу вказати: повернення сплаченої тимчасової допомоги за минулі роки, прізвище, ім'я, по батькові, адресу, КПКВК 0813046, КЕКВ 2730).

Клопотання Управління праці та соціального захисту населення про звільнення від сплати судового збору задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь держави судові витрати в розмірі 881,00 грн (вісімсот вісімдесят одну гривню 00 копійок).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Повне найменування (ім'я) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження:

Позивач: управління праці та соціального захисту населення Вінницької районної державної адміністрації, , адреса: 21032, м.Вінниця, вул. Грибоєдова, 10а;

відповідач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, НОМЕР_1, виданий 07.03.2018 органом 0532, РНОКПП НОМЕР_2, адреса АДРЕСА_2.

Суддя: О. В. Пилипчук