ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 527/568/18 Номер провадження 22-ц/814/54/19Головуючий у 1-й інстанції Олефір А.О. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Бутенко С.Б.

Суддів: Обідіної О.І., Прядкіної О.В.

за участю секретаря: Кальник А.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 21 серпня 2018 року у складі судді Олефір А.О.

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору: Кременчуцький районний ВДВС ГТУЮ у Полтавській області, про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Заслухавши суддю-доповідача апеляційного суду, дослідивши матеріали справи,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2018 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просила про стягнення з відповідача на її користь пені за прострочення сплати аліментів за період з 15.10.2015 року по 01.02.2018 року у розмірі 10153,79 грн.

Позовна заява мотивована тим, що на підставі виконавчого листа, виданого Глобинським районним судом Полтавської області, з відповідача на її користь стягуються аліменти на утримання доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15.10.2015 року і до повноліття дитини. Виконавчий лист № 527/2508/15-ц від 24.12.2015 перебуває на примусовому виконанні в Кременчуцькому районному ВДВС ГТУЮ у Полтавській області. Відповідач недобросовісно виконує свій обов'язок по утриманню дитини, свідомо ухиляється від сплати аліментів, допускає їх прострочення. Боржник є працездатним та фізично здоровим, отже, має змогу отримувати дохід та утримувати свою дитину. За період з 15.10.2015 року по 01.02.2018 року утворилася заборгованість по сплаті аліментів, що становить 33301,40 грн., яка відповідачем не сплачується.

Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 21 серпня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване відсутністю вини відповідача ОСОБА_2 у виникненні заборгованості по аліментах, що є обов'язковою умовою для застосування наслідків, передбачених статтею 196 Сімейного кодексу України.

Не погодившись з вказаним рішенням, позивач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення її позовних вимог у повному обсязі.

Вважає, що рішення суду є безпідставним, прийняте з формальним підходом, без належного дослідження та аналізу доказів, та з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Вказує, що суд не звернув увагу на той факт, що перебування на лікуванні відповідача було нетривалим, він не є непрацездатним, проте у період виникнення заборгованості на обліку в центрі зайнятості не перебував та не намагався знайти роботу та сплачувати аліменти, хоча з 07.06.2018 року він офіційно працевлаштований. Звільняючи відповідача від відповідальності за прострочення сплати аліментів, суд невірно застосував положення статті 196 СК України, не встановив дійсні обставини справи та не перевірив їх у достатньому обсязі, що призвело до помилкового висновку про відмову у задоволенні позову.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції залишити без змін як законне та обґрунтоване, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Колегія суддів Полтавського апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про часткове задоволення скарги.

Частиною першою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (пункти 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України).

По справі встановлено, що сторони є батьками малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 27 листопада 2014 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходів), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15 жовтня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

На підставі вказаного рішення 24.12.2015 року судом було видано виконавчий лист № 527/2508/15-ц, який з 01.03.2016 року перебуває на примусовому виконанні у Кременчуцькому районному ВДВС ГТУЮ у Полтавській області.

Як вбачається із довідки-розрахунку, складеної державним виконавцем Кременчуцького районного ВДВС ГТУЮ у Полтавській області за період з 15.10.2015 року по 01.02.2018 року, заборгованість по стягненню аліментів із ОСОБА_2 згідно виконавчого листа № 527/2508/15-ц становить 33301,40 грн., що відповідачем не заперечується.

Відмовляючи повністю у задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що заборгованість по виплаті аліментів виникла не з вини відповідача ОСОБА_2, а тому відсутні підстави для стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України.

Статтею 180 СК України встановлений обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов'язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

З матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами, що заочним рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 19 листопада 2015 року шлюб між сторонами було розірвано. Після розірвання шлюбу сторін малолітня ОСОБА_5 проживає з матір'ю - позивачем по справі та перебуває на її утриманні, відповідач проживає окремо від дитини.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції встановив, що відповідач неналежно виконує покладений на нього обов'язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття, оскільки сплачує стягнуті з нього рішенням суду аліменти нерегулярно, проте суд дійшов невірного висновку про відсутність передбачених статтею 196 СК України підстав для відповідальності за прострочення сплати аліментів.

Відповідно до частини першої статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

За своєю правовою природою неустойка (пеня) - це вид забезпечення виконання зобов'язання. Згідно частини першої статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Кредитор не має права на неустойку в разі, якщо боржник не відповідає за порушення зобов'язання (частина третя статті 550 ЦК України). Особа, яка порушила зобов'язання звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника необхідних коштів (стаття 617 ЦК України).

Виходячи з аналізу вказаних правових норм, слід дійти висновку, що у спірних правовідносинах діє презумпція вини особи, яка прострочила виконання зобов'язання, у зв'язку з чим тягар доказування відсутності вини у виникненні заборгованості покладається на платника аліментів.

З матеріалів справи вбачається, що 21 червня 2015 року відповідач ОСОБА_2 отримав важку закриту черепно-мозкову травму, осколковий втиснутий перелом тім'яно-скроневої області зліва, забій, епідуральну гематому, набряк мозку, у зв'язку з чим з 21.06.2015 року по 09.07.2015 року перебував на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні, де 22.06.2015 року зазнав оперативного втручання, а саме резекційну трепанацію черепа з видаленням епідуральної гематоми. З 04.08.2015 року по 13.08.2015 року він також перебував на стаціонарному лікуванні, а з 2015 року і по теперішній час перебуває на «Д» обліку у сімейного лікаря та лікаря-невролога.

Належних та допустимих доказів обмеження працездатності відповідача за станом здоров'я матеріали справи не містять.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються таким засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно частини першої статті 77, частини другої статті 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За правилами частини шостої статті 81 ЦПК України доказування, а отже, і рішення суду, не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову про стягнення неустойки (пені), суд першої інстанції не дав належної оцінки наданим по справі доказам, обґрунтував свої висновки обставинами, які мали місце до утворення заборгованості, й за відсутності доказів об'єктивної неможливості виконання відповідачем аліментного обов'язку у період з 01.03.2016 року - часу звернення стягувачем виконавчого листа до виконання по 01.02.2018 року дійшов безпідставного висновку про відсутність вини відповідача у виникненні заборгованості по аліментах.

Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення по суті позовних вимог ОСОБА_2

При обрахуванні пені за несплату аліментів колегія суддів апеляційного суду виходить з положень частини першої статті 196 СК України та правового висновку Великої Палати Верховного Суду в постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц, згідно якого загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою:

?p=(A1?1%?Q1)+(A2?1%?Q2)+……….(An?1%?Qn), де:

?p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;

A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць;

Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;

A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць;

Q2 - кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;

An - нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;

Qn - кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Виходячи з розміру заборгованості та кількості днів прострочення аліментів за період з 01.03.2016 року по 01.02.2018 року, з урахуванням формули розрахунку, зазначеної у постанові Великої Палати Верховного Суду, а також змін, внесених до статті 196 СК України Законом України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який підлягає застосуванню до спірних правовідносин, загальна сума пені за прострочення сплати аліментів відповідачем обмежується 100 відсотками заборгованості та становить 33301,40 грн.

З позовної заяви вбачається, що позивач здійснювала розрахунок пені за формулою: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1% пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість, яка не відповідає вищевказаному способу визначення пені та не береться колегією суддів до уваги.

Разом з тим, колегія суддів апеляційного суду, зважаючи на матеріальний стан платника аліментів, який потребує постійного тривалого амбулаторного лікування внаслідок перенесеної важкої ЗЧМТ (а.с. 30), находить можливим зменшити розмір неустойки (пені) згідно частини другої статті 196 СК України до 3000 грн.

У зв'язку з викладеним, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

За правилами частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, справляється судовий збір у розмірі 1 відсотка цині позову, за подання апеляційної скарги на рішення суду - 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, що у даному випадку становить 1015,37 грн. та 1523,05 грн. відповідно, а всього 2538,42 грн.

Оскільки позов задоволено частково, а позивач звільнена від сплати судового збору, з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір у сумі 749,99 грн.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 21 серпня 2018 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 3000 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави 749 грн. 99 коп. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя: С.Б. Бутенко

Судді: О.І. Обідіна

О.В. Прядкіна