ПОСТАНОВА

Іменем України

22 січня 2019 року м. Кропивницький

справа № 398/4069/17

провадження № 22-ц/4809/269/19

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючий - Дьомич Л.М. (суддя доповідач),

судді - Карпенко О.Л.; Мурашко С.І.

за участю секретаря: Кравченко Я.С.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1, представник - адвокат ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3, представник - адвокат ОСОБА_4,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Олександрійського міського нотаріального округу Радова Світлана Володимирівна

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 вересня 2018 року у складі судді: Орловського В.В. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Олександрійського міського нотаріального округу Радова Світлана Володимирівна про визнання договору дарування будинку недійсним та застосування наслідків недійсності,-

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про:

- визнання недійсним договору дарування житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого по АДРЕСА_2, який укладений 26 серпня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу Радовою С.В., реєстровий № 737;

- визнання за ОСОБА_1 права власності на житловий будинок з надвірними будівлями.

В обгрунутування вимог зазначила, що їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 22 грудня 1998 року, належав житловий будинок з господарськими будівлями, розташований по АДРЕСА_3 Все своє життя вона проживала у вказаному будинку, іншого житла немає. Є особою похилого віку та страждає на хронічний психічний розлад - депресію. Крім психічного розладу має й інші хвороби, більшість часу проводе в ліжку, не здатна самостійно приготувати собі їжу, себе обходити.

У 2015 році онук ОСОБА_3 запропонував переоформити на нього будинок, взамін обіцяв догляд та матеріальну допомогу. 26 серпня 2015 року уклала з ним спірний правочин, вважала і бажала договір довічного утримання.

Після цього продовжувала постійно проживати у своєму будинку, самостійно сплачувала комунальні послуги, щорічно користувалася субсидією. Також нею здійснювалися певні ремонтні роботи.

У 2017 році близько місяця за станом здоров'я перебувала у своєї доньки. За час її відсутності, відповідач з родиною вселився в будинок, зайнявши її кімнату та здійснив переобладнання ванної кімнати, позбавивши її нормальних умов проживання.

19 жовтня 2017 року звернулася до приватного нотаріуса Радової С.В. та отримала копію правочину, ознайомившись з яким усвідомила, що фактично уклала договір дарування, яким не передбачено обов'язків по догляду за нею.

Проте, відчужуючи своє єдине житло на користь онука, мала намір укласти договір довічного утримання, за яким в силу її віку та стану здоров'я, набувач зобов'язався на довічний догляд та утримання, надавати фізичну та матеріальну допомогу, вселитись в будинок та проживати разом з нею, а в разі смерті поховати. Жодного наміру безоплатно дарувати своє єдине житло не мала. Укладення договору дарування є наслідком допущеної істотної помилки в природі правочину, уклавши який повністю віддала своє житло, не отримавши взамін ні належного догляду, ні матеріальної допомоги.

Після відчуження фактичної передачі будинку обдаровуваному не відбулося. Відповідач вселився в 2017 році.

Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13 березня 2018 року залучено до участі у розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватного нотаріуса Олександрійського міського нотаріального округу Радову Світлану Володимирівну (а.с.108).

Короткий зміст рішення суду

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 вересня 2018 року частково задоволено позов ОСОБА_1.

Визнано недійсним, укладений 26 серпня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 договір дарування будинку, який розташований АДРЕСА_2

Рішення суду мотивовано тим, що між сторонами існувала домовленість про надання догляду та утримання позивача, натомість відповідач жодним чином не доглядав за ОСОБА_1, не утримував, в спірне житло вселився майже через два роки. Правочин не відповідає дійсному волевиявленню сторони, суперечить нормам статтей 203, 215 ЦК України. Відчужувач не мала на меті безумовний договір, а в силу стану здоров'я, похилого віку та наявних домовленостей з відповідачем, помилилась щодо істотних умов договору.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову в задоволенні позову. Зазначає, що суд першої інстанції ухвалюючи рішення не повно з'ясував обставини, що мають істотне значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального і процесуального права. Позивачем не надано доказів в підтвердження того, що вона не розуміла суті правочину та не бажала безоплатно відчужувати будинок. З метою оформлення договору дарування, на виконання його умов, ОСОБА_1 замовлений та отриманий в Управлінні Держземагентства в Олександрійському районі витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-015, а 20 серпня 2015 року приватним підприємством «Виробничо-комерційне агентство «Ріко-Інвест» проведено оцінку та виготовлений звіт про незалежну оцінку нерухомого майна (п. 5 договору). На виконання пункту 8 угоди, нею також особисто замовлена та подана нотаріусу довідка голови квартального комітету № 23 Олександрійської міської ради щодо зареєстрованих у будинку осіб № 117 від 25 серпня 2015 року. Нотаріусом роз'яснено зміст правових норм, що регулюють укладення та виконання договору. В тексті, перед підписами, міститься застереження стосовно того, що сторони стверджують, що однаково розуміють значення і умови правочину та його правові наслідки для кожного з них, заперечень у них немає. Те що позивач продовжила проживати у спірному будинку, жодним чином не свідчить про відсутність у неї наміру на укладення договору дарування. Він не одразу переоформив на своє ім'я особові рахунки, оплата комунальних послуг після договору здійснювалася від імені позивача, так як вона має право на отримання житлової субсидії і не знята з реєстраційного обліку. Про реальність наміру позивача щодо безоплатної передачі спірного будинку, без будь-яких зобов'язань з його боку, вказує той факт, що за рік до правочину нею складений заповіт на нього.

Не погоджуючись з доводами апеляційної скарги ОСОБА_2, яка представляє інтереси ОСОБА_1 подано відзив. Зазначено, що спірний будинок є єдиним житлом позивача. Даний правочин укладений у зв'язку з похилим віком, хворобами та потребою позивача в сторонній допомозі, догляду. Яка з 1987 року перебуває під наглядом, через психічний хронічний розлад - депресію. У 2011 році перенесла хірургічну операцію, після якої її стан погіршився, втратила можливість самостійно вирішувати навіть свої фізіологічні потреби. Досягнута домовленість між сторонами не стосувалася безоплатної передачі будинку у власність відповідача без отримання винагороди, як це передбачено договором дарування, а була обумовлена потребою в допомозі та утриманні, ОСОБА_1 розраховувала отримати певні блага, у вигляді фізичного догляду, а взамін, після смерті, як винагороду передати онуку у власність будинок. Волевиявлення та дійсні наміри відчужувача були направленні на укладення договору довічного утримання. Та обставина, що документально було оформлено договір дарування, який не відповідає волевиявленню та навіть не встановлює особистого сервітуту щодо права проживання у будинку, є наслідком помилки в істотних обставинах правочину, зокрема в його природі, в правах і обов'язках сторін.

Ця помилка виникла через вік, стан здоров'я, юридичну недосвідченість та рівень довіри до відповідача, на добросовісність якого вона покладалась. Відповідно до п. 7.2 глави 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, такі документи як витяг з Державного земельного кадастру, незалежна оцінка будинку та довідка про зареєстрованих осіб є необхідними для посвідчення всіх договорів про відчуження нерухомого майна, як договору дарування, так і договору довічного утримання. ОСОБА_1 радилася з донькою на предмет укладення договору, який за умовами та змістом мав відповідати договору довічного утримання. Після спірних подій позивач продовжувала постійно проживати в будинку, не звільняла його від всіх своїх речей, самостійно сплачувала комунальні послуги, щорічно користувалася субсидією, вважаючи це своєю власністю. Вона не передавала ОСОБА_6 ні ключів від житла, ні документів, домова книга знаходиться у неї.

Апеляційне провадження відкрито 3 грудня 2018 року.

В судове засідання приватний нотаріус Олександрійського міського нотаріального округу Радова С.В. не з'явилась, повідомлена про час та місце розгляду справи. Подала заяву про розгляд справи без її участі (а.с.216-221).

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_7, пояснення ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, за наступного.

Судом встановлено такі обставини:

26 серпня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір дарування, який посвідчений приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу Радовою С.В. та зареєстрований за № 737. Згідно умов позивач, як дарувальник, передає безоплатно у власність, а обдаровуваний ОСОБА_3 приймає безоплатно у власність житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_4 (а.с.12). Одночасно обдаровуваний під час підписання договору дарування приймає ключі та книжки по оплаті за комунальні послуги, домову книгу, що прирівнюється до прийняття від дарувальника будинку (пункт 11).

Згідно довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 270, виданої 26 жовтня 2017 року головою квартального комітету № 23 Олександрійської міської ради ОСОБА_8, ОСОБА_1 з 1959 року по даний час зареєстрована у будинку за адресою: АДРЕСА_2, однак з середини жовтня 2017 року фактично проживає у доньки ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.15).

ОСОБА_3 проживає в спірному будинку разом з дружиною ОСОБА_10 та сином ОСОБА_11 без реєстрації з вересня 2017 року. ОСОБА_1 зареєстрована, але не проживає за вказаною адресою (а.с.16).

Доход позивача складається з пенсії, станом на 2015 рік на час виникнення спору, розмір становив 1148,00 грн. З 2011 року постійно перебуває під наглядом лікаря з діагнозом хронічний психічний розлад у формі депресії, має і інші захворювання.

Протягом 2014 - 2018 роки ОСОБА_1 призначалась субсидія на житлово-комунальні послуги за місцем проживання в АДРЕСА_2. Домова книга знаходиться у позивача, розрахункові книжки на оплату комунальних послуг також видані на її ім'я і нею здійснюється оплата.

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Згідно ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Загальними вимогами чинності правочину є такі: зміст правочину не може суперечити ЦК України та іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; не може суперечити правам та інтересам осіб.

За ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

В порядку ч. 2 статті 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

За змістом ст.ст. 202,717 ЦК України за своєю правовою природою договір дарування передбачає наявність з боку обдаровуваного лише волевиявлення на прийняття дарунку.

Право власності обдарованого на дарунок виникає з моменту його прийняття ( ч. 1 ст.722 ЦК України).

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3 ст. 203 ЦК України).

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін. Помилка щодо мотивів правочину немає істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України).

Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, повинні існувати саме на момент вчинення. Особі, на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним, необхідно довести, що така помилка дійсно була і має істотне значення.

За змістом статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони повністю уявляють не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не вважається договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

Стороні необхідно довести на підставі належних і допустимих доказів наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров'я та потреба у зв'язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у відчужувача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі предмету дарування та продовження проживати в будинку після договору, тощо.

Колегія суддів погоджується з висновком суду щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсним договору дарування, у зв'язку з неправильним сприйняттям фактичних обставин правочину через об'єктивні підстави.

Наявність чи відсутність помилки, тобто неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз?яснення нотаріусом суті договору, а й за такими обставинами, як: вік позивача, його стан здоров'я та потреба у зв'язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати у спірному житлі після укладення договору дарування.

Лише в разі встановлення цих обставин норми частини першої статті 229 та статей 203, 717 ЦК України у сукупності вважаються правильно застосованими (постанова Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року справа № 6-372цс16).

Матеріалами справи підтверджено, ОСОБА_1 є особою похилого віку ІНФОРМАЦІЯ_2, згідно довідок виданих КЗ «Олександрійська психіатрична лікарня» та КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги м Олександрія», з 1988 по 2011 рік перебувала під консультативним наглядом з приводу хронічного психічного розладу у формі депресії, неодноразово приймала амбулаторне та стаціонарне лікування, з 2011 року постійно спостерігається у психіатричному диспансері. Також має ряд загальних захворювань, через що з 2006 року періодично проходить лікування. В 2011 році перенесла операцію, за наслідками якої потребує дотримання дієтичного харчування, постійного прийому медикаментів (а.с. 19-21,105).

Свідок ОСОБА_9, донька позивача і мати відповідача свідчила, що її мати перебувала і перебуває у депресивному і хворобливому стані, потребує постійного догляду, періодично не може себе обходити, здійснювати базові фізіологічні потреби, в цей час постійно лежить. Це і зумовлює необхідність постійного стороннього догляду за нею. Натомість, її син не дотримуючись обіцянки проживати з бабусею, допомагати та зробити ремонт, лише інколи навідувався. Свідок ОСОБА_12, син позивача, аналогічно свідчив про потребу матері в постійній допомозі, яку племінник не надавав, проживав окремо.

Після укладення спірного правочину, ОСОБА_1 з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_4 не знімалась. Вказаний будинок є її єдиним житлом. До жовтня 2017 року оплачувала комунальні послуги, користуючись при цьому субсидією для відшкодування витрат з їх оплати, що підтверджується оригіналами розрахункових книжок за послуги з газопостачання, квитанціями з оплати послуг водопостачання і електроенергії та повідомленнями про надання субсидії (а.с.23-26; 92-103).

У позивача зберігається домова книга на зазначений будинок, заведена 17 грудня 1984 року і вона є єдиною особою, що зареєстрована у ньому (а.с.84-91).

ОСОБА_3, згідно інформації квартального комітету № 273 Олександрійської міської ради, почав проживати разом з сім'єю без реєстрації у спірному будинку з вересня 2017 року, тобто через 2 роки після правочину.

В суді відповідач пояснив, що мав ключі від будинку «усе своє життя», адже є онуком позивача. Тобто, після угоди вони йому не передавались.

Отже, фактична передача спірного нерухомого майна за оскаржуваним договором не відбулась та не настали правові наслідки, що обумовлені правочином.

На момент укладення договору дарування ОСОБА_1 вже була особою похилого віку; мала і має численні захворювання, через які постійно потребувала сторонньої допомоги і яку розраховувала отримати за наслідками укладеного договору; не мала іншого житла; спірний будинок на даний час є зареєстрованим місцем її проживання (сервітут не встановлювався); фактичної передачі нерухомого майна за оспорюваним договором не відбулось. Враховуючі перелічені обставини, які підтверджені належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, абсолютно правильним є висновок суду першої інстанції щодо помилки сторони відносно обставин, які мають істотне значення, зокрема, юридичної природи правочину, прав та обов'язків сторін за ним. Зазначене не спростовується запереченнями відповідача, які лише ґрунтуються на тому, що нотаріусом роз'яснено умови договору дарування і його наслідки. З якими позивач погодилась, про що скріпила підписом. Попередньо нею здійснювався заповіт і особисто замовляла документи для нотаріального посвідчення спірної угоди.

Підписуючи договір, ОСОБА_1 не мала волевиявлення на безоплатну передачу нерухомого майна у власність відповідачу, позбавивши себе таким чином єдиного житла. Неправильно сприйняла фактичні обставини правочину, наслідком чого стало укладення договору дарування замість договору довічного утримання.

Текст в договорі, що дарувальник та обдаровуваний у присутності нотаріуса стверджують, що однаково розуміють його значення, умови та правові наслідки для кожної із сторін, а також прочитаний сторонами текст договору, не спростовують судових висновків. Лише в разі встановлення відсутності обставин, які вказують на помилку, що вплинула на волевиявлення сторони, норми статей 203, 717 ЦК України у сукупності вважаються правильно застосованими.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1, з метою укладення договору дарування, вчинила ряд дій, а саме замовила витяг з Державного земельного кадастру, незалежну оцінку будинку та довідку про зареєстрованих у ньому осіб і це свідчить про її намір подарувати будинок, судом не приймаються до уваги. Так як такі дії були вчиненні з метою укладення, на її думку, договору довічного утримання. Більш того, зазначені документи є необхідними для посвідчення будь-яких договорів відчуження нерухомого майна.

Складення на ім'я ОСОБА_3 заповіту, який скасований за заявою заповідача 5 лютого 2018 року, також не є підтвердженням позиції відповідача, не визначає волю власника на безоплатне відчуження.

За встановлених обставин спірний договір дарування не є безумовним, не відповідає вільному волевиявленню позивача, а отже суперечить положенням статтей 203, 215 ЦК України та підлягає визнанню недійсним.

Відповідач просить скасувати рішення повністю, навіть в частині, в якій в задоволенні позову відмовлено, що не порушує його прав.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються як в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в цих межах.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому, відповідно до ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення, а рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 вересня 2018 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 1 лютого 2019 року.

Головуючий суддя:

Судді: