КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції: Гуменюк А.І.
Апеляційне провадження №22ц/824/193/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мережко М.В.,

суддів - Верланова С.М., Савченка С.І.,

секретар - Тютюнник О.І.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 15 липня 2016 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 , третя особа - публічне акціонерне товариство «Будівельне управління №813» про стягнення заборгованості за кредитним договором, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», публічного акціонерного товариства «Будівельне управління №813» про визнання правочину недійсним.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, -

в с т а н о в и в:

У липні 2014 року позивач звернувся до суду з даним позовом.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23 вересня 2011 року між позивачем, публічним акціонерним товариством «Південьзахідшляхбуд» та третьою особою було укладено генеральний кредитний договір № 491/31/1 з максимальним лімітом кредитування 350 000 000 грн.

В рамках генерального кредитного договору між позивачем та відповідачем було укладено договір кредитної лінії № 491/31/1/-1 від 23 вересня 2011 року з максимальним лімітом кредитування 223 000 000,00 грн та сплатою 15% річних за користування кредитними коштами, із датою остаточного повернення кредиту - 22 вересня 2016 року.

В забезпечення належного виконання зобов`язань третьої особи за кредитним договором, 26 вересня 2011 року між позивачем, третьою особою та відповідачем було укладено договір поруки № 491/31/1-6, відповідно до якого Відповідач зобов`язався перед позивачем відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання третьою особою зобов`язань за кредитним договором, а також додатковими договорами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому (пункт 1.1 договору поруки). Оскільки ні третя особа, ні відповідач, повністю не виконали зобов`язання, передбачені кредитним договором та договором поруки, позивач звернувся до суду з даним позовом.

На підставі викладеного позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь прострочену заборгованість за договором кредитної лінії № 491/31/1-1 від 23 вересня 2011 року, яка станом на 04 червня 2014 року, складає 265 304 014,38 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 215 000 000,00 грн; заборгованість за процентами -35 312 322, 97 грн; пеня за непогашення кредиту -5 985 384,05 грн; відшкодування 3% річних за непогашення кредиту -1 129 467,68 грн; втрати від інфляції за несплату кредиту -2 355 082,70 грн; пеня за непогашення процентів - 2 955 478,52 грн; відшкодування 3% річних за непогашення процентів - 618 670,47 грн; втрати від інфляції за несплату процентів -1 947 607,99 грн, а також стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір.

У листопаді 2014 року відповідач звернувся до суду із зустрічним позовом до позивача та третьої особи про визнання договору поруки недійсним.

Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач за первісним позовом за виконання зобов`язань третьої особи перед позивачем не поручався, оскільки договір поруки ним не підписувався. Про існування вказаного договору поруки відповідач за первісним позовом дізнався лише тоді, коли отримав позовні матеріали з Шевченківського районного суду м. Києва.

Оскільки відповідач не вчиняв жодних дій, спрямованих на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків, а саме не підписував договір поруки, вважає, що наданий позивачем до суду договір поруки є недійсним, у зв`язку з чим просив суд ухвалити судове рішення, яким визнати договір поруки недійсним.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 15 липня 2016 року у задоволенні первісного позову відмовлено.

Зустрічний позов задоволено та визнано недійсним Договір поруки № 491/31/1-6 від 26 вересня 2011 року, укладений між ПАТ «Державний ощадний банк України», ОСОБА_1 та ПАТ «Будівельне управління № 813» з моменту його вчинення - 26 вересня 2011 року.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ПАТ «Державний ощадний банк України» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 липня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким первісний позов задовольнити в повному обсязі, а в задоволенні зустрічного позову - відмовити.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права обґрунтовано безпідставною відмовою у задоволенні клопотання про призначення у справі повторної судової почеркознавчої експертизи, оскільки покладений в основу рішення суду висновок експерта, на думку апелянта, суперечить іншим матеріалам справи та викликає сумніви в його правильності.

У відзиві на апеляційну скаргу, представник ОСОБА_1 вказувала, що судово-почеркознавчу експертизу було призначено та проведено у відповідності до вимог чинного законодавства, а відтак рішення суду є законним та обґрунтованим.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав, просив задовольнити з наведених у ній підстав.

Представник відповідача в судовому засіданні просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ст.ст 128-131 ЦПК України особи, які приймають участь у справі були своєчасно повідомлені про день та час розгляду справи на 05 вересня 2019 року за адресами, які були зазначені в матеріалах справи. Заяв про причини неявки в судове засідання від зацікавлених осіб до апеляційного суду не надходило.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що зацікавлені особи належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, про причини неявки суду не повідомили, колегія суддів вважає, що підстави вважати причини їх неявки до суду поважними відсутні.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення,заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Судом встановлено, що 23 вересня 2011 року між ПАТ «Державний ощадний банк України», ПАТ «Будівельне управління №813» та ПАТ «Південьзахідшляхбуд» було укладено генеральний кредитний договір № 491/31/1 з максимальним лімітом кредитування 350 000 000 грн (т.1, а.с. 9-15).

В рамках генерального кредитного договору між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ПАТ «Будівельне управління № 813» було укладено договір кредитної лінії № 491/31/1/-1 (далі - кредитний договір) від 23 вересня 2011 року з максимальним лімітом кредитування 223 000 000,00 грн та сплатою 15% річних за користування кредитними коштами; дата остаточного повернення кредиту - 22 вересня 2016 року, з відповідними додатками та додатковими договорами (т.1, а.с. 17- 44).

В забезпечення належного виконання зобов`язань позичальника між ПАТ «Державний ощадний банк України», ОСОБА_1 та ПАТ «Будівельне управління № 813» було укладено договір поруки № 491/31/1-6 від 26 вересня 2011 року (т1, а.с. 45 - 46).

Відповідно до пункту 1.1. договору поруки, поручитель (відповідач за первісним позовом) зобов`язався перед позивачем відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання третьою особою зобов`язань за кредитним договором, а також додатковими договорами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому.

Пунктом 2.1. договору поруки передбачено, що у разі порушення позичальником (третьою особою) виконання зобов`язання, кредитор (позивач за первісним позовом) має право вимагати від поручителя (відповідача за первісним позовом) виконання зобов`язання позичальника перед кредитором згідно з умовами кредитного договору та договору поруки, в порядку, передбаченому цим договором.

Пункт 2.4. договору поруки передбачає, що якщо при настанні строку виконання зобов`язання відповідно до кредитного договору позичальником не буде виконано зобов`язання та не сплачено відповідний платіж кредитору, позичальник та/або кредитор зобов`язуються повідомляти поручителя про таке прострочення платежу. При цьому згідно пункту 2.5 договору поруки, поручитель зобов`язується протягом п`яти календарних днів з моменту отримання повідомлення кредитора або позичальника виплатити несплачену позичальником суму кредиту.

У зв`язку з невиконанням третьою особою умов кредитного договору, на адресу третьої особи позивачем було направлено вимогу № 26/3-06/617-3737 від 04 квітня 2014 року про дострокове повернення кредиту (т.1, а.с. 49-50). Також вимога № 26/3-06/837 від 12 травня 2014 року була направлена на адресу відповідача за первісним позовом (т.1, а.с. 51-54).

За заявою представника ОСОБА_1 ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 27 січня 2015 року у справі було призначено судову почеркознавчу експертизу на предмет вирішення експертом питання: «Чи виконаний підпис у договорі поруки № 491/31/1-6 від 26 вересня 2011 року, укладеному між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», ОСОБА_1 та Відкритим акціонерним товариством «Будівельне управління № 813», від імені ОСОБА_1 безпосередньо ОСОБА_1, чи іншою особою?».

Відповідно до висновку експертів Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз Служби безпеки України від 17 листопада 2015 року № 40/1, підписи у графах «Підпис Поручителя» та «Поручитель: ОСОБА_1 » у договору поруки № 491/31/1-6 від 26 вересня 2011 року, укладеному між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», ОСОБА_1 та Відкритим акціонерним товариством «Будівельне управління № 813», виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою (т.1, а.с. 213).

За клопотанням представника ПАТ «Державний ощадний банк України» ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 24 липня 2018 року було призначено повторну судову почеркознавчу експертизу.

У зв`язку з тим, що для проведення даної судової почеркознавчої експертизи було надано більше порівняльного матеріалу, відповідно до п.п. 1.2.13, 4.2 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом МЮУ від 08 жовтня 1998 року №53/5, статус даної експертизи змінено з повторної на додаткову судову почеркознавчу експертизу (т.2, а.с. 179).

Відповідно до висновку експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України №19878?19880/18-32 від 14 червня 2019 року, підписи від імені ОСОБА_1 у графах «Підпис Поручителя» та «Поручитель: ОСОБА_1. » у договору поруки № 491/31/1-6 від 26 вересня 2011 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», ОСОБА_1 та Відкритим акціонерним товариством «Будівельне управління № 813», виконані ОСОБА_1 (т.2, а.с. 175).

Представник ОСОБА_1 - адвокат Демидюк О.Б., вважаючи даний висновок експерта необґрунтованим, надала до суду рецензію на висновок експерта, складену експертом ТОВ «Центр судових експертиз «Альтернатива» Логвіною Г.В. (т.2, а.с. 197-203). З наданої рецензії вбачається, що додаткова судова почеркознавча експертиза проведена неповно, а зроблені висновки щодо справжності підписів від імені ОСОБА_1 у договорі поруки №491/31/1-6 від 26 вересня 2011 року є недостатньо обґрунтованими.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно ч.2 ст. 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши всі наявні у справі докази, колегія суддів критично оцінює висновок експертів за результатами проведення додаткової судової почеркознавчої експертизи №19878?19880/18-32 від 14 червня 2019 року як такий, що суперечить іншим доказам, наявним у матеріалах справи.

Натомість, суд першої інстанції обґрунтовано прийняв до уваги висновок експерта № 40/1 від 17 листопада 2015 року, оскільки підстав не довіряти йому у суду не було, так як доказів, які б спростовували його суду не були надані.

Доводи апеляційної скарги про те, що у розпорядженні експертів було недостатньо вільних зразків ОСОБА_1 для проведення почеркознавчої експертизи відхиляються колегією суддів як безпідставні, оскільки 06 березня 2015 року від Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз Служби безпеки України надійшло клопотання про надання додаткових матеріалів, а саме: вільних та умовно-вільних зразків підпису ОСОБА_1 , що виконані у офіційних документах в період 2010-2012 року у кількості не менше 20-ти підписів ( т.1, а.с. 185).

На виконання зазначеного клопотання 26 березня 2015 року суд направив Українському НДІ спеціальної техніки та судових експертиз СБУ вільні та умовно-вільні зразки підпису ОСОБА_1 ( т.1, а.с. 191).

Український НДІ спеціальної техніки та судових експертиз СБУ 29 травня 2015 року направило клопотання про надання додаткових матеріалів, необхідних для надання висновку, а саме: вільних зразків підпису ОСОБА_1 виконаних ним у період 2011 - 2012 роки в документах, що знаходяться в державних установах та інших органах і організаціях, у кількості не менше 20 підписів. При неможливості вилучення вказаних документів, просили надати експертам доступ до них для проведення дослідження за місцем знаходження документів ( т.1, а.с. 193).

На виконання вказаного клопотання, судом було витребувано у приватного нотаріуса оригінал згоди ОСОБА_1 на укладення його дружиною ОСОБА_4 будь-яких правочинів, посвідчений 15 грудня 2011 року приватним нотаріусом КМНО Назарчук О.М. (т.1, а.с. 208). Докази наявності будь-яких інших зразків підписів ОСОБА_1 в державних та інших органах та організаціях відсутні.

Інших клопотань від експертів Українського НДІ спеціальної техніки та судових експертиз СБУ до суду не надходило. Висновок експертизи було складено. Отже, для проведення експертизи експертам було достатньо вільних зразків підпису ОСОБА_1 .

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав до задоволення зустрічного позову та визнання недійсним договору поруки № 491/31/1-6 від 26 вересня 2011 року між ПАТ «Державний ощадний банк України», ПАТ «Південьзахідшляхбуд» та ОСОБА_1 .

Виходячи з того, що підставою до пред`явлення ПАТ «Державний ощадний банк України» позову до ОСОБА_1 був договір поруки № 491/31/1-6 від 26 вересня 2011 року, який визнаний судом недійсним, а тому в суду першої інстанції були відсутні підстави для задоволення позову про стягнення заборгованості за недійсним договором.

Крім того, у матеріалах справи містяться копії судових рішень, які набрали законної сили, по цивільним справам за позовними вимогами тих самих сторін, що виникли на підставі того ж кредитного договору (т.2, а.с 214-246). Вказаними рішеннями встановлено, що ОСОБА_1 не підписував, зокрема, договір поруки №491/31/1-5 від 26 вересня 2011 року та договір поруки №491/31/1-7 від 20 грудня 2012 року, укладені між ПАТ «Державний ощадний банк України», ПАТ «Південьзахідшляхбуд» та від імені ОСОБА_1 .

Посилання апелянта на порушення судом норм матеріального та процесуального права при призначенні судової експертизи відхиляються судом як необґрунтовані, оскільки колегія суддів не вбачає порушень норм матеріального та процесуального права, які б були підставою для скасування рішення суду та свідчили про неправильне вирішення спору.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що вказане рішення є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі норм матеріального та процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 15 липня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення буде виготовлений не пізніше 12 вересня 2019 року.

Головуючий

Судді