ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/970/19 Справа № 174/429/14-ц Суддя у 1-й інстанції - Борцової А.А. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.

за участі секретаря Черкас Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 10 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи ОСОБА_3 в інтересах малолітньої ОСОБА_4, Виконавчий комітет Вільногірської міської ради Дніпропетровської області, Дмитрівська сільська рада Верхньодніпровського району Дніпропетровської області про припинення права власності на частку у спільному майні, усунення перешкод у здійсненні права власності на житло та виселення з житла,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2014 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про припинення права власності на частку у спільному майні, усунення перешкод в здійсненні права власності на житло та виселення з житла.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилалася на те, що ОСОБА_2 є її рідним братом, а ОСОБА_3 - є донькою ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер ОСОБА_5 - її батько та батько відповідача ОСОБА_2 Після смерті батька, вона, як спадкоємець за заповітом, успадкувала належні при житті спадкодавцю ОСОБА_5 3/4 частки квартири АДРЕСА_1, та 3/4 частки будинку АДРЕСА_5 та отримала свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Відповідач ОСОБА_2, як непрацездатна особа, успадкував за законом обов'язкову частку в спадщині та має право на спадщину в розмірі 1/4 частини квартири та будинку, перелічених вище, що вона не заперечує. Крім того, відповідач ОСОБА_2, незаконно, без її згоди та без її дозволу, впустив для проживання в будинок свою доньку - ОСОБА_3, яка на цей час фактично користується всім будинком та земельною ділянкою та перешкоджає їй користуватися як будинком, так і земельною ділянкою, у зв'язку з чим вона зверталася до правоохоронних органів із заявою, на яку отримала відповідь про відмову внесення її заяви до ЄРДР в зв'язку з наявністю спору про право. На цей час відповідач ОСОБА_2, спадковою квартирою в м.Вільногірську і спадковим будинком в с. Посуньки не користується, за утримання та за комунальні послуги не сплачує, наміру користуватися цим майном в майбутньому не має, оскільки постійно проживає в іншому населеному пункті та в майбутньому змінювати своє місце проживання також наміру не має. Так само і відповідач ОСОБА_3 за користування будинком не платить, комунальні послуги також не сплачує, плату за землю та інші обов'язкові платежі не здійснює. На цей час мирним шляхом здійснювати спільне користування квартирою та будинком немає можливості, оскільки між нею та відповідачами неможливо досягнути згоди щодо усіх істотних умов користування цією квартирою з причин відмови відповідачів домовлятися у будь-який спосіб вирішувати це питання. Запропоновані нею варіанти вирішення спору щодо квартири та будинку, відповідач ОСОБА_2 з невідомих їй причин обговорювати не бажає. Від сплати вартості за його частку в спірній квартирі та будинку відповідач ОСОБА_2 також відмовляється. Коштів сплатити їй вартість її 3/4 частки в квартирі та будинку відповідач ОСОБА_2 не має і така можливість у нього в майбутньому виключається. Зазначає, що на цей час вона має достатньо коштів для того, щоб сплатити відповідачу ОСОБА_2 дійсну вартість його 1/4 частини спірної квартири та 1/4 частину будинку, що дасть йому змогу значно поліпшити своє житло, зазначене вище, розташоване в Межівському районі Дніпропетровської області. В зв'язку з викладеним, позивач вважає за можливе припинити право власності відповідача ОСОБА_2 на його 1/4 частку в спірній квартирі та на 1/4 частку в спірному будинку. Вказує, що за слів ОСОБА_3, остання має житло в м. Вільногірську, право на користування житлом в будинку АДРЕСА_5, відповідно до вимог чинного законодавства України не отримала, вселилась в будинок незаконно - без відома позивача, без її згоди та без узгодження з нею всіх питань щодо користування цим майном. ОСОБА_3 не є членом її сім'ї, користується її майном без її дозволу та без її згоди на це, створює їй перепони в реалізації нею свого права власності на своє майно, договорів з нею на користування житлом в будинку та земельною ділянкою в садибі вона не укладала та укладати наміру не має, вона вважає, що слід усунути перешкоди в здійсненні нею свого права власності на зазначений вище будинок шляхом виселення відповідачки ОСОБА_3 з цього будинку. На підставі викладеного, ОСОБА_1 просила суд припинити право власності відповідача ОСОБА_2 на належну йому 1/4 частку квартири АДРЕСА_1, а також на належну йому 1/4 частку будинку АДРЕСА_5, що є її з відповідачем ОСОБА_2 спільною частковою власністю; визнати за нею право власності на спірні квартиру АДРЕСА_1 та на будинок АДРЕСА_5 в цілому; стягнути з неї на користь відповідача ОСОБА_2 дійсну (ринкову) вартість належних відповідачу 1/4 частки спірної квартири та 1/4 частки будинку, зазначених вище; усунути перешкоди в здійсненні нею свого права власності на належний їй будинок АДРЕСА_5, шляхом виселення з нього відповідачки ОСОБА_3

Рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 10 травня 2018 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи ОСОБА_3 в інтересах малолітньої ОСОБА_4, Виконавчий комітет Вільногірської міської ради Дніпропетровської області, Дмитрівська сільська рада Верхньодніпровського району Дніпропетровської області про припинення права власності на частку у спільному майні, усунення перешкод в здійсненні права власності на житло та виселення з житла.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду від 10 травня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, про задоволення її позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України, відповідно до якого закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а також не допускає позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ч 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Згідно ст. 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Відповідно до ч. 1 ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

За змістом зазначеної норми для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Така ж правова позиція викладені і у постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі №6-81цс11.

Згідно з положеннями ст. ст. 364, 365, 367 ЦК України кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності, в натурі або його поділ з дотриманням вимог ст. 183 ЦК України; у разі якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки; компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Відповідно до ч. 2 ст. 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Судом встановлено ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер ОСОБА_6, який є батьком позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2

З матеріалів справи вбачається, позивачу ОСОБА_1 належить на праві приватної спільної часткової власності 3/4 частки успадкованої нею після смерті ОСОБА_5 квартири АДРЕСА_1 (т.1 а.с.8-10).

Згідно копії технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 вбачається, що квартира складається з двох житлових кімнат, має загальну площу 40,3 кв.м. (т.1 а.с.11, 12).

Згідно копій свідоцтва про право на спадщину за заповітом та витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що ОСОБА_1 також належить на праві приватної спільної часткової власності 3/4 частки успадкованої нею після смерті ОСОБА_5 житлового будинку АДРЕСА_5 (т.1 а.с.13-15).

Згідно копії технічного паспорту на АДРЕСА_5 вбачається, що будинок складається з 2-х жилих кімнат, має загальну площу 42,1 кв.м. (т.1 а.с.16-18).

Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності відповідачу ОСОБА_2, належить на праві приватної спільної часткової власності 1/4 частка успадкованого ним після смерті ОСОБА_5 житлового будинку АДРЕСА_5 (т.1 а.с. 198, 199).

Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом та витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ОСОБА_2, належить на праві приватної спільної часткової власності 1/4 частка успадкованої ним після смерті ОСОБА_5 квартири АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 200, 201).

З висновку судової оціночно-будівельної експертизи № 4523-15 від 12 травня 2016 року ринкова вартість квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 складає 326 633 грн. та відповідно, ринкова вартість 1/4 частини цієї квартири складає - 81 658 грн. (т.2 а.с. 46-53).

З акту від 06 липня 2016 року, складеного депутатом Вільногірської міської ради, ОСОБА_7 вбачається, що проведено обстеження квартири АДРЕСА_1 та встановлено, що в квартирі проживає син позивача ОСОБА_1 її невістка та малолітня дитина. В квартирі також було проведено ремонт, встановлені нові вікна, вхідні та балконні двері, вбудована шафа, зроблена заміна сантехніки, газової плити, виконані електромонтажні двері, вбудована шафа, ремонт підлоги, оздоблювальні ремонтні роботи квартири та встановлено газовий котел. (т.2 а.с. 119).

Згідно висновку судової оціночно-будівельної експертизи № 6173-16 від 18 вересня 2017 року ринкова вартість квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, до проведення поліпшень, здійснених відповідно до будівельно-кошторисної документації, що містяться в матеріалах справи, станом на час проведення експертизи, складає 110 020 грн., та відповідно, ринкова вартість 1/4 частини цієї квартири складає - 27 505 грн. (т.2 а.с.102-119, 218-226).

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 25 вересня 2014 року ОСОБА_2 іншого нерухомого майна, крім вищезазначеного не має (т.1 а.с. 104, 105).

Згідно інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 04 листопада 2016 року, від 25 січня 2018 року ОСОБА_2 не має на праві власності іншого житла, окрім 1/4 частки квартири АДРЕСА_1 та 1/4 частини житлового будинку АДРЕСА_5 (т.2 а.с.70, 71, т.3 а.с.190, 191).

За відповідачем ОСОБА_3 зареєстровано право спільної часткової власності на 1/5 частку квартири АДРЕСА_2. (т.1 а.с.106, 151, т.2 а.с.171).

Відповідач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є дочкою відповідача ОСОБА_2 (т.2 а.с.4).

Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання громадян від 13 квітня 2015 року, складеного комісією в складі депутата Дмитрівської сільської ради, встановлено, що за адресою: АДРЕСА_5 з 2003 року проживає ОСОБА_3 на даний час з дочкою ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.1 а.с.197, 204).

Згідно копій квитанцій ОСОБА_2 сплачує вартість спожитої у будинку електроенергії за вказаною адресою (т.1, а.с.133-143).

Згідно довідки № 892 від 05 жовтня 2015 року ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (т.2 а.с. 170).

Згідно звіту про незалежну оцінку оціночної, ринкової вартості двокімнатної квартири АДРЕСА_1, складеного 23 травня 2014 року, ОСОБА_8, сертифікованим експертом-оцінювачем приватного підприємства «ГЕОТРОН», ринкова вартість вказаного об'єкта становить 108 000 грн., а 1/4 частина вартості квартири складає 27 000 грн. (т.1 а.с.36).

Згідно звіту про незалежну оцінку оціночної, ринкової вартості житлового будинку АДРЕСА_5, складеного 23 травня 2014 року, ОСОБА_8, сертифікованим експертом-оцінювачем приватного підприємства «ГЕОТРОН», ринкова вартість вказаного об'єкта становить 120 000 грн., а 1/4 частина вартості квартири складає 30 000 грн. (т.1 а.с.37).

Звернувшись до суду зі вказаними позовними вимогами, ОСОБА_1 в якості підстав для припинення права ОСОБА_2 на частки у праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1 та житловий будинок АДРЕСА_5 та визнанням за нею права власності на це майно в цілому посилалася на те, що частка відповідача є незначною і не може бути виділена у натурі, спільне володіння і користування майном є неможливим, а припинення права власності на частку в майні не завдасть відповідачу істотної шкоди, а також вказує, що нею внесено на депозитний рахунок суду компенсацію вартості часток відповідача у спільному майні у розмірі 57000 грн., що буде достатньо для відшкодування відповідачу вартості належних йому часток.

Відповідач ОСОБА_2 заперечував проти позовних вимог позивача, посилаючись на те, що іншого нерухомого майна у власності він не має.

ОСОБА_2 заперечував проти отримання ним компенсації від позивача вартості його часток у спірному майні, а за приписам ч.2 ст. 364 ЦК України, вказана компенсація може бути надана співвласникові лише за його згодою.

Позивачем не доведено, що спільне володіння і користування спірним майном є неможливим, оскільки сторони проживають за різними адресами, спільно володіти та користуватись цим майном навіть не намагалися, а у спірній квартирі проживає син позивача із своєю сім'єю, а в будинку проживає дочка відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 із своєю сім'єю.

Отже, відсутні докази на підтвердження того, що припинення права власності ОСОБА_2 на належне йому майно, не завдасть йому істотної шкоди, а тому позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими.

Щодо позовних вимог позивача в частині виселення ОСОБА_3 з будинку АДРЕСА_5, слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно з ст. 157 ЖК УРСР, членів сім'ї власника будинку може бути виселено у випадках, передбачених ст. 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого житлового приміщення.

Згідно зі ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. При цьому приміщення, яке вони мають право займати, визначається самим власником.

Відповідно до ч.ч.1 ст. 156 ЦК України, члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

За згодою власника будинку член його сім'ї справі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають на праві спільної часткової власності будинок АДРЕСА_5, в якому проживає з 2003 року дочка ОСОБА_2 - ОСОБА_3, яка вселилася у це житло з дозволу її діда - ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року, і проживає разом з малолітньою дитиною у вказаному будинку за згодою співвласника цього житла - відповідача ОСОБА_2 Доказів зворотного позивачем не надано.

Доказів того, що відповідачем ОСОБА_3 вчиняються будь-яких дії, які б давали підстави для її виселення із займаного нею житла, власником частини якого є її батько - відповідач ОСОБА_2, передбачені ст.116 ЖК УРСР (руйнування і псування жилого приміщення, використання його не за призначенням, систематичне порушення правил співжиття, що робить неможливим для інших проживання із ними в одному житлі) суду не надано.

Враховуючи, що питання поділу спірного будинку в натурі чи порядку користування ним між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не вирішено, ОСОБА_1 не є єдиним власником спірного будинку в цілому, а ОСОБА_3 у будинку проживає з дозволу колишнього власника та за згодою теперішнього співвласника будинку - свого батька ОСОБА_2, то підстави для її виселення із займаного нею житла відсутні.

Отже, позовні вимоги в цій частині є недоведеними належними та допустимими доказами.

За таких обставин, суд першої інстанції, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, дійшов обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Посилання позивача ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що нею внесено на депозитний рахунок суду суму компенсації вартості часток у квартирі та будинку в розмірі 57000 грн., не є підставою для задоволення позовних вимог, за умови відмови відповідача від вказаної компенсації.

Крім того така компенсація була внесена позивачем на депозитний рахунок суду - 20 червня 2018 року, тобто вже після ухвалення оскаржуваного рішення суду у справі від 10 травня 2018 року (т.3 а.с.164).

Доводи апеляційної скарги щодо можливості набуття відповідачем в майбутньому права власності на житло за адресою АДРЕСА_3, в якому він на даний час проживає, є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального права та процесуального права є безпідставними та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 10 травня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді