справа № 631/1113/18
провадження № 2/631/427/19
11 вересня 2019 року селище міського типу Нова Водолага
Нововодолазький районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді Трояновської Т.М.
за участі секретаря судового засідання М`ячиної Ю.В.,
розглянув у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань приміщення Нововодолазького районного суду Харківської області цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , із залученням в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Нововодолазької селищної ради Нововодолазького району Харківської області, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання,
ОСОБА_1 звернувся до Нововодолазького районного суду Харківської області з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просить визнати останню такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 та примусово зняти її з реєстраційного обліку.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є власником житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за вищевказаною адресою,в якому досі зареєстрована відповідач по справі - його колишня дружина ОСОБА_2 та донька позивача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Проте колишня дружина позивача - ОСОБА_2 , вже тривалий час, а саме з 2012 року в даному будинку не проживає, комунальні послуги не сплачує.
Як зазначив позивач, через реєстрацію відповідача він не має можливості користуватися своїм майном на власний розсуд та змушений нести додаткові витрати по оплаті комунальних послуг. Відповідач добровільно не бажає знятися з реєстрації, на даний час місце її знаходження невідоме, а тому позивач вимушений звернутися з вищевказаним позовом до суду.
Ухвалою від 07 грудня 2018 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.
19 січня 2019 року було постановлено ухвалу, відповідно до якої було задоволенно клопотання старости Новоселівського старостинського округу № 6 Нововодолазької селищної ради Харківської області Бирка В. П. про заміну третьої особи по справі та замінено третю особу, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Новоселівський старостинський округ № 6 Нововодолазької селищної ради Харківської області на Нововодолазьку селищну раду Нововодолазького району Харківської області.
Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був сповіщений завчасно відповідно до вимог статті 128 Цивільного процесуального кодексу України, про що свідчать наявні в матеріалах справи повідомлення про вручення рекомендованих поштових відправлень. Скориставшись своїм правом, передбаченим частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України, ОСОБА_1 через канцелярію суду 19 лютого 2019 року надав заяву, зареєстровану за вхідним № 1270/19-вх, відповідно до якої позовні вимоги підтримав в повному обсязі, розгляд справи просив провести за його відсутності, зазначивши, що проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач ОСОБА_2 у судові засідання не з`являлася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась відповідно до вимог Цивільного процесуального законодавства України за адресою місця реєстрації, вказаною у довідці Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в Харківській області (а.с. 14). Згідно з даними поштових відділень судові повістки повернулися на адресу суду з відміткою про неможливість вручення - «за закінченням встановленого строку зберігання», за таких обставин, відповідно до частини 1 статті 131 Цивільного процесуального кодексу України, відповідач ОСОБА_2 вважається такою, що належним чином повідомлена про розгляд справи.
Причини неявки відповідача суду не відомі. Відзив на позовну заяву відповідач не подала.
Уповноважений представник Нововодолазької селищної ради Нововодолазького району Харківської області у судове засідання не з`явився, про розгляд справи були повідомлені завчасно відповідно до вимог статті 128 Цивільного процесуального кодексу України, про що свідчать наявні в матеріалах справи повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення. Голова Нововодолазької селищної ради Харківської області Єсін О.С. надав до суду пояснення, які були зареєстровані за вхідним № 1274/18-вх від 19.02.2019 року, відповідно до яких зазначив, що Нововодолазька селищна рада Нововодолазького району Харківської оласті проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням не заперечує та разом з тим вважає, що позовні вимоги про зняття з реєстрації місця проживання особи є зайвами, оскільки визнання особи такою, що втратила право користування житлом тягне за собою й зняття такої особи з реєстрації.
З цього приводу суд зазначає, що відповідно до положень частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Крім того, частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що особи, які беруть участь у справі, мають право заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Про наявність такого клопотання у позивача та представника третьої особи свідчать їх відповідні заяви, долучені до матеріалів справи.
За таких обставин, приймаючи до уваги те, що підстав для визнання явки учасників справи обов`язковою для надання особистих пояснень не має, суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності, при цьому відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Крім того, відповідно до частини 1 статті 280 Цивільного процесуального кодексу України у зв`язку із неявкою в судове засідання відповідачів, які належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи, і від яких не надійшло заяви про розгляд справи за їх відсутності, зі згоди представника позивача по справі, суд вирішив за можливе розглянути справу на підставі наявних в ній доказів та ухвалити заочне рішення.
Вивчивши доводи позовної заяви, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі обставини справи в межах заявлених вимог, перевіривши їх доказами, які були безпосередньо досліджені у судовому засіданні, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів.
Вирішуючи спірні правовідносини суд виходить з того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України).
Відповідно до положень частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках (частина 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України).
При цьому частиною 1 статті 77 вказаного нормативно - правового документа визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Частина 2 статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Аналогічні приписи передбачені частиною 3 статті 12 та частиною 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до яких кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього кодексу.
Частиною 2 статті 77 та частиною 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.
Із матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується копією договору дарування, посвідченого 09 серпня 1991 року державним нотаріусом Нововодолазької державної нотаріальної контори Змієвською Т.М., зареєстрованого в реєстрі за № 1215 (а.с. 11).
Приписами частини 4 статті 334 Цивільного кодексу України закріплено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.
Відповідно до штампу, що мається на договорі дарування, посвідченого 09 серпня 1991 року державним нотаріусом Нововодолазької державної нотаріальної контори Змієвською Т.М., житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , було зареєстроване у Валківському міжміському бюро технічної інвентаризації 09 серпня 1991 року за реєстровим номером 363, про що в зроблено запис в реєструючу книгу № 4.
Згідно довідки, виданої Комунальним підприємством «Нововодолазьке архітектурно-інвентаризаційне бюро» 26 вересня 2018 року за № 829 встановлено, що житловому будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_2 присвоєно нову поштову адресу - АДРЕСА_1 .
У вище вказаній довідці також зазначено, що назву вулиці змінено на підставі рішення Нововодолазької селищної ради Харківської області LIX сесії VI скликання від 09 жовтня 2015 року № 2668 «Про перейменування назв вулиць, площ, провулків, в`їздів по Нововодолазькій селищній раді».
Номер будинку змінено на підставі Рішення Виконавчого комітету Нововодолазької селищної ради Харківської області № 19 від 26 лютого 2015 року «Про затвердження нумерації об`єктів нерухомого майна смт Нова Водолага та села Новоселівка, Нововодолазького району Харківської області».
Домоволодіння, що розташоване на земельній ділянці селищної ради за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 , підстава виникнення права власності - договір дарування від 09.08.1991року (а.с. 12).
Зі змісту довідки про склад сім`ї, виданої старостою Новоселівського старостинського округу №6 Нововодолазької селищної ради Харківської області Бирка В.П. 07 вересня 2018 року за № 151 встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , донька позивача - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дружина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.13).
Відповідно до запису у паспорті громадянина України ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , виданого Нововодолазьким РВ УМВС України в Харківській області 12 серпня 1999 року встановлено, що на аркуші 10 мається штамп про розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 29 листопада 2012 року (а.с.6).
Згідно акту депутата округу № 19 Нововодолазької селищної ради Нововодолазького району Харківської області ОСОБА_4 , складеного 09 липня 2019 року в присутності свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , з`ясовано, що ОСОБА_1 дійсно проживає у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 . Громадянка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрована у вищевказаному домоволодінні, але з 2012 року за даною адресою не проживає.
Під час вирішення спірних правовідносин суд виходить з того, що їх правове регулювання здійснюється нормами Конституції України, Цивільного та Житлового кодексів України.
Так, з огляду на положення статті 47 Конституції України та статті 1 Житлового кодексу України кожен громадянин має право на житло.
У свою чергу, положеннями частини 4 статті 9 Житлового кодексу України закріплена гарантія кожного громадянина, відповідно до якої ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Права власника житлового будинку, квартири визначені статтею 383 Цивільного кодексу України та статтею 150 Житлового кодексу України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Згідно положень статей 391, 396 Цивільного кодексу України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.
Відповідно до наданих доказів по справі достовірно встановлено, що позивач, ОСОБА_1 є власником домоволодіння, розташованого за адресою:АДРЕСА_1 .
Згідно статті 41 Конституції України та статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого Протоколу та протоколів № № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб.
Аналогічні приписи містить й у частині 1 статті 317 Цивільного кодексу України де передбачено, що власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» застосовуючи положення статі 391 Цивільного кодексу України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.
Приписами частини 1 статті 383 Цивільного кодексу України встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
За правилами статті 391 Цивільного кодексу України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 Цивільного кодексу України.
Статтею 156 Житлового кодексу України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Аналогічну норму містить також стаття 405 Цивільного кодексу України.
Проте, відповідно до частини 2 статті 405 Цивільного кодексу України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод пред`явивши одну із таких вимог: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.
Аналогічні роз`яснення також передбачені у пункті 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав». Так, при розгляді справ про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, судам необхідно розрізняти правовідносини, які виникають між власником та колишнім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, колишніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї колишнього власника житла.
Реєстрація місця проживання є похідним правом від права користування житлом, а тому зняти особу з реєстрації за місцем проживання можна лише за умови втрати нею права користування цим житлом чи у зв`язку з її виселенням (добровільно чи у примусовому порядку).
До членів сім`ї власника належать дружина, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом і ведуть з ним спільне господарство.
Кваліфікуючи спірні правовідносини, з урахуванням наданих доказів по справі, встановлено, що відповідач по справі ОСОБА_2 не є членом сім`ї позивача, з 2012 року не мешкає у домоволодінні, що належить ОСОБА_1 ,судові виклики у судові засідання відповідачу також вручити не виявилося можливим, в зв`язку з тим, що вона за місцем своєї реєстрації не проживає, ніяких доказів, що після виїзду зі спірного житлового будинку до сьогоднішнього дня, вживались будь-які спроби вселитись до спірного будинку відповідачем не надано.
З урахуванням вищенаведеного, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги, щодо визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають задоволенню.
Щодо вимоги ОСОБА_1 у частині примусового зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_2 , то суд дійшов висновку, що ця вимога не підлягає задоволенню з наступних підстав.
У постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року по справі № 6-57цс11 зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 Житлового кодексу УРСР, стаття 405 Цивільного кодексу України). Отже у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас одну із таких вимог:
1) про позбавлення права власності на житлове приміщення;
2) про позбавлення права користування житловим приміщенням;
3) про визнання особи безвісно відсутньою;
4) про оголошення фізичної особи померлою.
Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані зі зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин виникнення, зміни чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Відповідно до частини 1статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрація місця проживання особи здійснюється органом реєстрації на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Приписами частини 1 статті 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації.
Пунктом 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 207, встановлено перелік підстав зняття з реєстрації місця проживання особи, серед яких є рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Таким чином, наявність рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення, дає підстави уповноваженому державному реєстраційному органу здійснити функції щодо зняття цієї особи з реєстрації.
Тому, суд приходить до переконання, що вимоги позивача ОСОБА_1 щодо примусового зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_2 не підлягають задоволенню. Крім того, Нововодолазький районний сектор Державної міграційної служби України у Харківській області не є стороною по справі.
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 суд відповідно до пункту 6 частини 1 статті 264 Цивільного процесуального кодексу України вважає за необхідне вирішити питання щодо розподілу між сторонами справи судових витрат.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (частини 1 та 2 статті 133 Цивільного процесуального кодексу України).
Відповідно до частини 1, підпункту 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
За подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Частиною 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача (пункт 1 частини 2 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України).
З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність стягнути з ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 704 гривня 80 копійок.
Керуючись статтями 41, 47 Конституції України, статтями 16, 317, 383, 391, 396, 405 Цивільного кодексу України, статтями 1, 9, 150, 156 Житлового кодексу України, статтями 1 - 5, 10 - 13, 17 - 19, 23, 76 - 81, 89, 133, 141, 211, 214, частиною 3 статті 211, частиною 1 статті 223, статтею 247, пунктом 2 частини 1 та частиною 2 статті 258, статтею 259, статтями 263 - 265, 267, 268, частинами 5 та 11 статті 272, частинами 1 і 2 статті 273, статтями 280 - 289, частиною 1 статті 352, статтями 354 і 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , із залученням в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Нововодолазької селищної ради Нововодолазького району Харківської області, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання - задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням в житловому будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути зОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 704 (сімсот чотирі) гривні 80 копійка.
В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до підпункту 15 пункту 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме Нововодолазький районний суд Харківської області.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , паспорт громадянина України НОМЕР_1 , виданий Нововодолащзьким РВ ГУДМС Харківської області 09 лютого 2016 року.

Відповідач: ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України НОМЕР_3 , виданий Нововодолащзьким РВ УМВС Ураїни в Харківській області 16 березня 2002 року.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Нововодолазька селищна рада Нововодолазького району Харківської області, місце знаходження: Харківська область, селище міського типу Нова Водолага, вулиця Донця Григорія 14, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 04397997.

Суддя: Т.М. Трояновська