Єдиний унікальний номер справи 473/4029/18
Провадження № 22-ц/812/237/19, № 22-ц/812/273/19
Категорія - 30 Доповідач в апеляційній інстанції Лисенко П.П
П О С Т А Н О В А

іменем України

04 лютого 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Лисенка П.П.,

суддів - Галущенка О.І. та Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання - Андрієнко Л.Д.,

за участі:

представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

представника відповідача - Колодяжної Ю.А.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційними скаргами ОСОБА_2, подану її представником ОСОБА_3та акціонерного товариства «Миколаївобленерго» рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області,яке ухвалено та проголошено 07 грудня 2018 року о 09 годині 52 хвилин, у приміщенні Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської областіпід головуванням судді Старжинської О.Є., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до АТ «Миколаївобленерго» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди спричиненої незаконним відключенням від електропостачання,

В С Т А Н О В И Л А:

18 жовтня 2018 року ОСОБА_2пред'явила до акціонерного товариства «Миколаївобленерго» (далі - АТ «Миколаївобленерго») зазначений позов, який обґрунтовувала наступним.

Вона є споживачем електричної енергії, що постачається філією АТ «Миколаївобленерго» Вознесенського району Північного округу за адресою АДРЕСА_1.

22 червня 2010 року між ВАТ «Миколаївобленерго» та ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, було укладений договір про користування електричною енергією та відкрито особовий рахунок НОМЕР_1.

У зазначеному будинку, який за життя належав її чоловіку, позивач зареєстрована та проживає понад 50 років, користується послугами відповідача та заборгованості не має.

08 червня 2018 року контролер АТ «Миколаївобленерго», з метою перевірки засобу обліку електроенергії, не зміг потрапити до квартири за вищезазначеною адресою, про що склав акт про не допуск № 0000407 з зазначенням дати відключення на 19 липня 2018 року, у разі якщо споживач не узгодить та не надасть доступ контролеру до приладу обліку електроенергії.

Зазначений акт бут направлений поштою на адресу позивача, який повернувся до АТ «Миколаївобленерго» з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Вважаючи це належним повідомленням споживача, АТ «Миколаївобленерго», в зазначену дату в Акті, вчинило дії по відключенню будинку АДРЕСА_1, від електроенергії.

За відновлення електропостачання позивач сплатила 323 гривні 42 копійки.

Посилаючись на те, що за період відсутності електроенергії, у позивача зіпсувалися продукти в холодильнику, вона вимушена була купували свічки та від цього, позивач, як людина похилого віку, морально страждала, у зв'язку з чим витратила значні кошти на лікування, просила визнати дії АТ «Миколаївобленерго» по відключенню її будинку від електроенергії неправомірними, стягнути з відповідача на її користь:

?матеріальні збитки сплачені нею за повторне підключення будинку до електроенергії у сумі 323 гривні 42 копійки;

?заподіяну шкоду за зіпсовані продукти та витрачені кошти на лікування у розмірі 3 614 гривень 06 копійок;

?моральну шкоду у розмірі 5 000 гривень.

Представник відповідача проти позову заперечував, зазначивши, що ОСОБА_2 неодноразово чинила перешкоди контролеру, який мав здійснити перевірку приладу обліку згідно «Правил користування електричною енергією для населення», а тому, відповідно до «Умов та порядку відключення споживача від енергопостачання» їй було відключено електроенергію.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської областівід 07 грудня 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з АТ «Миколаївобленерго» на користь ОСОБА_2, на відшкодування матеріальних збитків - 376 гривень 89 копійок та стягнуто судовий збір. В задоволені інших позовних вимог - відмовлено.

ОСОБА_2, діючи через свого представника ОСОБА_3 подала на це рішення апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом І інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення частково скасувати, та винести постанову, якою задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

АТ «Миколаївобленерго» також подало на це рішення апеляційну скаргу, та просило рішення суду скасувати повністю та ухвалити нове судове рішення - про відмову у позові у повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовувало порушеннями судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи та ігноруванням наданих ними доказів.

Обидві апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду 1 інстанції - без змін, оскільки суд І інстанції повно і всебічно з'ясувавши обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень; давши оцінку доказам, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість; правильно витлумачивши норми матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, та виконавши всі інші вимоги цивільного судочинства - ухвалив законне та обґрунтоване рішення, крім вимог, що стосуються стягнення моральної шкоди.

Так, задовольняючи частково позов, суд 1 інстанції виходив з того, що позивачем доведено факт безпідставного відключення внутрішньо-будинкової системи електропостачання системи електропостачання, належної відповідачеві, у зв'язку з чим на користь першої слід стягнути суму коштів, витрачених нею на повторне підключення будинку до мережі електропостачання та відмовити у вимогах про стягнення майнової та моральної шкоди.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду, в межах доводів апеляційних скарг, погоджується з обставинами та правовідносинами, встановленими судом І інстанції, вважає їх вірними, обґрунтованими й законними.

Дійсно, за Конституцією України, ст. 4 ЦПК України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожній особі, як фізичній так і юридичній, а також державі гарантовано судовий захист їх інтересів.

Відповідно до статей 1, 3 ЦК України, 2, 4, 12-13, 367 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення, в порядку позовного, наказного та окремого провадження, цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, слід зауважити, що, виходячи із загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, в порядку цивільного судочинства регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у встановлених законом випадках, органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України і обраний позивачем.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

При цьому, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, для чого роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і допомагає здійсненню їхніх прав.

Відповідно до статей 12, 78, 81, 263 ЦПК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» - рішення суду у цивільній справі, як найважливіший акт правосуддя, покликаний забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини і наповнити реальністю принцип верховенства права, повинен ухвалюватися за неухильного додержання вимог чинного процесуального законодавства про його законність і обґрунтованість.

Рішення визнається законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд бере до уваги, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при рівності прав щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Враховуючи принцип безпосередності судового розгляду цивільних справ, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.

Суд оцінює докази відповідно до вимог статей 77 - 78, ч.ч. 3-4 ст. 82, 89 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

При цьому, згідно із статтею 81 ЦПК України, обов'язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову, а, відповідно, для задоволення вимог позивача.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Для цього він досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

При цьому, апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення суд апеляційної інстанції виходить з повноважень суду апеляційної інстанції, визначених статтею 374 ЦПК України, і відповідних їм підстав щодо перегляду судових рішень в апеляційному порядку, передбачених статтями 375, 383 ЦПК України.

Зокрема, він повинен з'ясувати: чи враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти), якими мотивовано рішення, належними й допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримано та чи правильно застосовані норми матеріального й процесуального права.

Як результат розгляду, апеляційний суд визначає підстави перегляду судового рішення, і відповідно до наданих йому повноважень формулює резолютивну частину своєї ухвали чи рішення.

Оскаржене рішення у повній мірі відповідає виписаному.

Позивач є споживачем електроенергії, відповідно до договору, укладеному між відповідачем, який є постачальником послуги, та чоловіком позивача, спадкоємцем та правонаступником якого, після смерті того, є позивач.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про електроенергетику» енергія - це електрична чи теплова енергія, що виробляється на об'єктах електроенергетики і є товарною продукцією, призначеною для купівлі-продажу; споживачі енергії - це суб'єкти господарської діяльності та фізичної особи, що використовують енергію для власних потреб на підставі договору про її продаж та купівлю.

За ст. 26 Закону України «Про електроенергетику» споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником.

Споживач енергії зобов'язаний додержуватися вимог нормативно-технічних документів та договору про постачання енергії.

Споживач енергії несе відповідальність за порушення умов договору з енергопостачальником та правил користування електричною та тепловою енергією та виконання приписів державних інспекцій з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної та теплової енергії згідно із законодавством України. Правила користування електричною і тепловою енергією для населення затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі ст.714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До зазначеного договору застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Відповідно до ПКЕЕН (із змінами, в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) об'єктом споживача є житловий будинок, гараж, майстерня або інша електрифікована споруда, що належить споживачу на правах власності або користування.

Споживання електричної енергії здійснюється на підставі договору про користування електричною енергією між споживачем і енергопостачальником, що розробляється енергопостачальником згідно з Типовим договором про користування електричною енергією і укладається на три роки з наступним продовженням за певних умов.

Таким чином, ОСОБА_2 є споживачем електричної енергії, що постачається філією АТ «Миколаївобленерго» Вознесенського району Північного округу за адресою АДРЕСА_1. У зазначеному будинку, який за життя належав її чоловіку, позивач зареєстрована та проживає понад 50 років, користується послугами відповідача.

08 червня 2018 року контролер АТ «Миколаївобленерго», з метою перевірки засобу обліку електроенергії, дістався житла і вчинив спробу зайти в нього, проте, не зміг потрапити до житла за вищезазначеною адресою, про що склав акт, про не допуск № 0000407, в якому попередив наслідки повторного не допуску до житла та наслідки такого.

А саме, що у разі, якщо споживач не узгодить та не надасть доступ контролеру до приладу обліку електроенергії, то 19 липня 2018 року буде проведено відключення внутрішньо будинкової мережі електропостачання від загальної мережі, належної відповідачеві (а.с. 76).

Зазначений акт був направлений поштою на адресу позивача, який повернувся до АТ «Миколаївобленерго» з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 78 та на звороті).

Вважаючи це належним повідомленням споживача, АТ «Миколаївобленерго», в зазначену дату, вчинило дії по відключенню будинку АДРЕСА_1, від електроенергії.

Проте, з законністю таких дій відповідача, позивач не погодилася та звернулася із відповідними скаргами до керівництва юридичної особи, контролюючої її організації та компетентних державних органів, які визнали допущене товариством порушення і зобов'язали структурний підрозділ його усунути за власний кошт.

Товариство частково вказівку виконало, примусивши, все таки, позивача провести оплату робіт, на що та витратила 323 гривні 42 копійки власних коштів.

Між тим, загальний зміст поняття повідомлення передбачає не тільки направлення відомостей, з якими особу слід ознайомити, а й отримання цією особою зазначених відомостей.

З урахуванням викладеного відключення позивача від електропостачання житлового будинку є незаконним.

За такого, колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду вважає, що дії АТ «Миколаївобленерго» по відключенню від енергопостачання будинку АДРЕСА_1, споживачем в якому є ОСОБА_2, слід визнати неправомірними, оскільки вчинені з порушенням вимог ПКЕЕН (із змінами, в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин).

Вказане вірно констатував і суд 1 інстанції.

У відповідності до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або його виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Відповідно до п.10 Розділу «Права та обов'язки енергопостачальника» Правил користування електричною енергією для населення енергопостачальник зобов'язаний забезпечувати надійне постачання електричної енергії згідно з умовами ліцензії та договорами на користування електричною енергією.

Статтею 611 ЦК України визначено, що одним із правових наслідків порушення зобов'язання, встановленого договором або законом є відшкодування збитків та моральної шкоди.

При цьому, збитки повинні бути доведені належними та допустимими доказами, зокрема, порча продуктів - відповідним актом, складеним, за участю компетентної особи, споживача та представника надавача послуг.

Позивач зазначала, що за період відсутності електроенергії, зіпсувалися продукти харчування в холодильнику, вона вимушена була купували свічки, що підтверджується копіями квитанцій та чеків (а.с. 16-38).

Проте зазначена вимога не могла бути задоволена, оскільки щоб зафіксувати зазначене, існує спеціальний порядок та правила, відповідно до яких мав бути складений Акт в присутності винуватця заподіювання шкоди.

Позивач таких доказів не надав, хоча за процесуальним законом, то є її обов'язком.

Безпідставну сплату грошей за відновлення електропостачання та внесення плати за інтернет, у загальному розмірі 376 гривень 89 копійок, позивач підтвердила, а тому районний суд вірно стягнув з відповідача на її користь названу грошову суму.

Так, з листів АТ «Миколаївобленерго» та Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг, після проведеної перевірки, дії АТ «Миколаївобленерго» визнано неправомірними, а тому кошти за повторне підключення мають бути повернуті ОСОБА_2 або зараховані на особовий рахунок споживача (а.с. 7-10).

Відповідно до рахунку на оплату № 9916 від 02 серпня 2018 року і квитанції № 97 від тієї ж дати, за відновлення електропостачання позивач сплатила 303 гривні 42 копійки та повідомлення про оплату рахунків (користування інтернетом за липень 2018 року - 53 гривні 35 копійки (а.с. 14-16, 19).

Районний суд вірно витлумачив вказані обставини та докази, правильно оцінив їх і прийняв обґрунтоване та законне рішення по ним.

Таким же є і висновок суду про необхідність відмови у вимозі про стягнення компенсації за моральну шкоду.

Спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ст. ст. 4, 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на відшкодування моральної шкоди тільки в разі її заподіяння небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією у випадках , передбачених законом.

Такого судом не встановлено, а тому у названій вимозі слід відмовити, як вірно вчинив і суд 1 інстанції.

Що ж до правил, встановлених статтею 1167 ЦК України щодо відшкодування моральної шкоди, то вони на спірні відносини не поширюються, оскільки регулюють позадоговірні (деліктні) відносини. Правовідносини сторін випливають з договірних відносин щодо постачання відповідачем електричної енергії до будинку позивача - споживача цієї енергії.

З урахуванням вище викладеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку та відмовив в задоволені цієї вимоги.

Що ж до доводів апеляційної скарги АТ «Миколаївобленерго» про порушення споживачем Правил користування електроенергією, що призвело до дій по відключенню від енергопостачання будинку де проживає позивач, то вони не заслуговують на увагу, оскільки вищестоячим органом - НКРЕКП, здійснено перевірку конфлікту та їх дії, визнано неправомірними.

За такого апеляційні скарги ОСОБА_2 та АТ «Миколаївобленерго» слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-382 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги ОСОБА_2, подану її представником ОСОБА_3, та акціонерного товариства «Миколаївобленерго» залишити без задоволення, а рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 07 грудня 2018 року - без зміни

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий П.П. Лисенко

Судді: О.І. Галущенко

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 06 лютого 2019 року.