П О С Т А Н О В А

Іменем України

05 лютого 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Джуги С.Д. і Собослоя Г.Г., розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) апеляційну скаргу Ужгородської місцевої прокуратури на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 22 листопада 2018 року (у складі судді Малюка В.М.) за позовом Ужгородської місцевої прокуратури до Ужгородської міської ради, ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 про скасування рішення органу місцевого самоврядування і витребування земельних ділянок у комунальну власність,-

ВСТАНОВИВ:

Керівник Ужгородської місцевої прокуратури звернувся до суду з позовом у листопаді 2018 р.

Просив:

-визнати незаконним і скасувати пункт 1.19 рішення 27 сесії 6 скликання Ужгородської міської ради від 09.11.2015 р. № 1882;

-витребувати від ОСОБА_3 земельну ділянку за кадастровим номером НОМЕР_1 площею 0,0031 га вартістю 28 554,41 грн. на користь територіальної громади м. Ужгорода в особі Ужгородської міської ради;

-витребувати від ОСОБА_4 земельну ділянку за кадастровим номером НОМЕР_2 площею 0,0049 га вартістю 42 877,45 грн. на користь територіальної громади м. Ужгорода в особі Ужгородської міської ради.

На обґрунтування позовних вимог указав, що досудовим розслідування встановлено, що 27 сесія 6 скликання Ужгородської міської ради від 09.11.2015 р. відбулася із порушенням вимог Конституції України та законодавства України в цілому, а тому прийняті на цій сесії рішення підлягають скасуванню. Участь у цій сесії узяло 29 депутатів, що складає менше половини депутатів від загального складу раду, а тому вказана сесія не була повноважною, відтак, зміни до порядку денного і всі прийнятті на цій сесії рішення є незаконними.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду від 13 листопада 2018 р. позовну заяву керівника Ужгородської місцевої прокуратури залишено без руху у зв'язку з невідповідністю такої вимогам ст.ст.175,177 ЦПК України.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду від 22 листопада 2018 р. (оскаржувана ухвала) позовну заяву керівника Ужгородської місцевої прокуратури визнано неподаною і повернуто позивачеві.

Керівник Ужгородської місцевої прокуратури просить скасувати цю ухвалу, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. Доводить про неправильне застосування норм процесуального права. Указує, що відповідно до ст. 131-1 Конституції України на органи прокуратури покладається представництво інтересів держави та в суді у випадках, визначених законом. При визначенні позивача, який діє від імені держави України, прокурор керується положеннями рішення Конституційного Суду № 3 рп/99 від 08.04.1999 р. у справі № 1-1/99, згідно з п.5 якого поняття «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах», означає орган, на який державою покладено обов'язок по здійсненню конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованих на захист інтересів держави. Таким органом відповідно до Конституції України може виступати орган державної влади або орган місцевого самоврядування, якому надані повноваження органу виконавчої влади. Однак враховуючи, що органи Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру не наділені повноваженнями щодо звернення з позовами до суду про вжиття заходів реагування шляхом оскарження рішення Ужгородської міської ради з метою усунення порушень земельного законодавства, а прокуратура в силу вимог ст.131-1 Конституції України, ст.56 ЦПК України та ст.23 Закону України «Про прокуратуру», наділена повноваженнями щодо звернення до суду з метою захисту інтересів держави у сфері регулювання земельних відносин і охорони землі шляхом усунення порушень неправомірного володіння земельною ділянкою та набула статусу позивача. Зазначає, що звернення прокурора до суду в інтересах держави у сфері регулювання земельних відносин і охорони землі спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішення суспільно значимого питання щодо порядку та правомірності розпорядження земельної ділянки комунальної власності та повернення у законне розпорядження текторіальної громади землі, яка вибула з її користування.

Письмового відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала - скасуванню із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, із таких мотивів.

Суд дійшов висновку що ухвала Ужгородського міськрайонного суду від 13 листопада 2018 р. виконана позивачем не в повній мірі, а саме: звертаючись до суду в інтересах держави в особі органу Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру, прокурор не надав суду належних доказів на підтвердження обґрунтування щодо наявності підстав для представництва в інтересах держави та не підтвердив факт повідомлення суб'єкта владних повноважень про його представництво.

Апеляційний суд не погоджується із таким висновком, оскільки він суперечить обставинам справи та нормам процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвала суду першої інстанції не відповідає.

Відповідно до статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює,зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» та відповідно до ч.ч.3,4,5 ст.56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу. У разі відкриття провадження за позовною заявою особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (крім прокурора), особа, в чиїх інтересах подано позов, набуває статусу позивача. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 8 квітня 1999 року N 3-рп/99 у справі про офіційне тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України під представництвом прокуратурою України інтересів держави треба розуміти правовідносини, в яких прокурор, реалізуючи визначені Конституцією України та законами України повноваження, вчиняє в суді процесуальні дії з метою захисту інтересів держави. Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чийого заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує в позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Поняття «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах» означає орган, на який державою покладенообов'язокщодоздійсненняконкретноїдіяльностіувідповіднихправовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави.

Таким органом відповідно до статей 6, 7, 13 та 143 Конституції України, може виступати орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Згідно з ст.14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Відповідно до ст.5 Закону України «Про державний контроль за використанням і охороною земель» і постанови КМУ №15 від 14.01.2015 р. Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру є центральним органом виконавчої влади, до повноважень якої, згідно з ст.6 цього Закону, належить здійснення контролю за додержанням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства України та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю.

Статтею 2 Закону України «Про державний контроль за використанням і охороною земель» визначено, що основним завданням державного контролю за використанням і охороною земель є запобігання порушенням законодавства України в сфері використання і охорони земель, своєчасне виявлення таких порушень і вжиття відповідних заходів щодо їх усунення.

Разом із тим цей контролюючий орган не наділений повноваженням звернутися до суду про скасування незаконних рішень ради.

Натомість, прокуратура в силу вимог ст.131-1 Конституції України, ст.56 ЦПК України та ст.23 Закону України «Про прокуратуру», наділена повноваженнями щодо звернення до суду з метою захисту інтересів держави у сфері регулювання земельних відносин і охорони землі шляхом усунення порушень неправомірного володіння земельною ділянкою та набула статусу позивача.

Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що прокурором у позовній заяві вказано та обґрунтовано, що порушення порядку відведення землі, яка відповідно до ст. 14 Конституції України є основним національним багатством і перебуває під особливою охороною держави, у спірних правовідносинах є порушенням інтересів держави у сфері регулювання земельних відносин і охорони землі, за захистом яких звернувся прокурор.

Згідно з положеннями п.4 ч.1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

У контексті наведеного та відповідно до вимог ст. 379 ч.1 п.4 ЦПК України оскаржена ухвала підлягає скасуванню як незаконна, а справа - направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись п.6 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.379, ст.ст.382, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Керівника Ужгородської місцевої прокуратури задовольнити.

2.Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 22 листопада 2018 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

4.Повне судове рішення складено 05 лютого 2019 року.

Судді: