КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №754/1167/16-ц
Апеляційне провадження №22-ц/824/2210/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах - головуючого Сержанюка А.С., суддів Матвієнко Ю.О., Сушко Л.П., із участю секретаря Пітенко І.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 15 серпня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів на дітей, стягнення заборгованості по аліментам, пені, компенсації втрати частини доходу у зв'язку із порушенням строків виплати, 3 відсотків річних,

В С Т А Н О В И В :

27 січня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із названим позовом, де просила, із врахуванням заяви про збільшення позовних вимог,змінити розмір аліментів, визначений договором та зобов'язати відповідача сплачувати аліменти на її користь на утримання дітей - ОСОБА_3, ОСОБА_4 по 3 000 грн., щомісячно, на кожну дитину до досягнення ними повноліття, починаючи з дати звернення до суду з даним позовом,

стягнути з відповідача на її користь заборгованість по аліментах в розмірі 1 218 993,07 грн., з яких: 69 076,50 грн. - розмір аліментів, 1 099 227,08 грн. - пеня, інфляційні втрати в сумі 41 654,75 грн. та 3% річних - 9 034,74 грн.

На обґрунтування своїх вимог, зазначає, що сторони мають спільних дітей - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

19 листопада 2004 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про сплату аліментів на дітей, відповідно до умов якого сторони визначили розмір аліментів на дітей, які повинен сплачувати відповідач, - по 50 грн. на кожну дитину.

Як зазначає позивач, з моменту укладення договору відповідач аліменти навіть у цій незначній сумі на дітей не сплачував, в результаті чого утвориласяназвана заборгованість по їх сплаті.

При цьому, на теперішній час у позивача виникла необхідність змінити розмір аліментів, так як, визначений розмір аліментів за договором значно менший мінімального розміру аліментів та недостатній на утримання дітей.

У зв'язку із несплатою аліментів, відповідач має сплатити такою пеню, інфляційні втрати та три відсотки річних в названому розмірі.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 15 серпня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено частково.

Змінено розмір аліментів, що підлягають сплаті ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_2 ОСОБА_6, згідно договору про сплату аліментів на дитину від 19 листопада 2004 року з 50 грн., щомісячно, та стягувати починаючи з 27 січня 2016 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_2 ОСОБА_6 аліменти у розмірі 2 000 грн., щомісячно, з подальшою індексацією відповідно до закону, до досягнення дитиною повноліття.

В задоволенні інших вимог позову відмовлено.

На обґрунтування ухваленого рішення, місцевий суд зазначив, що сторонами було досягнуто згоди щодо аліментних зобов'язань, шляхом укладення договору в добровільному порядку та посвідчено в нотаріуса.

Таким чином, стягнення аліментів за укладеним між сторонами договором відбувається у позасудовому порядку за виконавчим написом нотаріуса.

Так, згідно п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» до виконавчих документів, зокрема, належить і виконавчий напис нотаріуса.

При цьому, з положень ст. 71 Закону випливає, що обов'язок обчислення розміру заборгованості зі сплати аліментів покладається на державного виконавця, на примусовому виконанні у якого перебуває виконавчий документ ( виконавчий лист, судовий наказ, виконавчий напис нотаріуса тощо ).

Як було встановлено в судовому засіданні, позивач за виконавчим написом нотаріуса про примусове стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей, згідно укладеного договору, не зверталась, не отримувала, та надалі на примусове виконання до органів державної виконавчої служби не пред'являла.

Враховуючи, що позивачкою не надано доказів звернення до нотаріуса за одержанням виконавчого напису та його подальшого пред'явлення до виконання, загалом розрахунок наявної за відповідачем заборгованості зі сплати аліментів державним виконавцем не здійснювався, а відтак суд приходить до висновку про недоведеність частини заявлених позивачем вимог та відмовляє позивачу у задоволенні її позовних вимог в частині стягнення з відповідача розміру заборгованості по аліментів, пені, інфляційних втрат та 3% річних.

Що стосується позовних вимог в частині збільшення розміру аліментів, то слід врахувати наступне.

Судом враховано, що у відповідача на утриманні перебуває малолітня донька - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Враховуючи вимоги діючого законодавства, а також встановлені по справі обставини, розмір прожиткового мінімуму, який встановлений на даний час, матеріальне становище сторін по справі, враховуючи інші обставини справи, суд приходить до висновку, що розмір аліментів, на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_4, повинен бути встановлений у розмірі 2 000 грн. щомісячно. Саме такий розмір аліментів суд вважає таким, що може забезпечити достатній життєвий рівень для неповнолітньої дитини.

При цьому, суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача про збільшення розміру аліментів на утримання сина ОСОБА_3, враховуючи ті обставини, що ним було складено та посвідчено нотаріально заяву про те, що він перебуває на утриманні відповідача, на момент розгляду справи досяг повноліття, а також, як було встановлено судом під час розгляду справи, на момент подачі позову до суду ОСОБА_3 проживав окремо від батьків.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу,посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права при його ухваленні.

Просить рішення Деснянського районного суду м. Києва від 15 серпня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Суд, закінчивши з'ясування обставин справи і перевірку їх доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та відзиві на неї, у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вислухавши учасників процесу в судових дебатах, вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Якщо одна із сторін визнала пред'явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, сторони по справі мають спільних дітей - сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с. 46 т. 1 ).

19 листопада 2004 року сторони уклали договір про сплату аліментів на дітей, що був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9 ( а.с. 49 т. 1 ).

Відповідно до п. 2 цього договору діти - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 постійно проживають разом з ОСОБА_1, у зв'язку з чим, відповідач зобов'язався сплачувати аліменти на утримання дітей у розмірі по 50 грн. на кожного, щомісячно, до досягнення ними повноліття.

Відповідно до п. 3 договору, сторонами було визначено, що сплата відповідачем аліментів проводиться не пізніше п'ятого числа поточного місяця шляхом сплати всієї суми готівкою матері дітей - ОСОБА_1.

Як визначено п. 11 укладеного між сторонами договору у разі несвоєчасного виконання умов цього договору і виникнення заборгованості по аліментам з вини відповідача, останнім сплачується на користь позивача пеня у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення ( там же ).

Відповідач, окрім цього, має на утриманні малолітню доньку - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 ( а.с. 118 т. 1 ).

Відповідно до нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_3 від 09 лютого 2017 року він, починаючи з грудня 2004 року і по день написання цієї заяви, проживає в квартирі АДРЕСА_1 матеріально його повністю забезпечує відповідач, всі витрати на його виховання, навчання, проживання, соціальне та медичне забезпечення несе батько ( а.с. 116 т. 1 ).

У зв'язку з тим, як зазначає позивач, батько добровільно не сплачує аліменти на утримання дітей, 27 січня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із названим позовом ( а.с. 1-5, 14-18 т. 1, а.с. 55-58 т. 2 ).

При цьому, матеріали справи не містять будь-яких належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів у відповідності до ст. 77-80 ЦПК України на підтвердження того, що відповідач по справі належним чином виконує взяті на себе зобов'язання за укладеним договором.

Окрім цього, з точки зору другої інстанції, укладений договір між сторонами є правомірним в розумінні ст. 204 ЦК України та підлягає до належного виконання сторонами.

Таким чином, на переконання апеляційного суду, враховуючи зазначене, відповідач мав сплачувати аліменти в розмірі 50 грн. щомісячно на утримання своїх дітей до досягнення ними повноліття, а відтак, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по аліментах у період з 19 листопада 2004 року по 05 січня 2016 року, в межах заявлених вимог, підлягають до часткового задоволення в розмірі 13 350 грн., відповідно до наданого розрахунку ( а.с. 50-59 т. 1 ).

При цьому, згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.

На виконання зазначених положень Конвенції суд апеляційної інстанції вважає за необхідне розглянути ці вимоги позивача у порядку цивільної юрисдикції.

Окрім цього, щодо стягнення пені, то відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду викладеного у постанові від 25 квітня 2018 року по справі №572/1762/15-ц пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Відтак, враховуючи період цих платежів і положення ч. 1 ст. 196 СК України, відповідно до яких у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки ( пені ) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості, то позовні вимоги, з точки зору суду другої інстанції, підлягають лише частковому задоволенню - в розмірі 13 350 грн., що не перевищує 100 відсотків цієї заборгованості.

Також, враховуючи надані відповідачем виписки щодо руху коштів ( а.с. 111-249 т. 1, а.с. 3-41 т. 2 ) та наявність на його утриманні іншої дочки, то з точки зору другої інстанції, відповідач спроможний сплачувати аліменти на утримання сина ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1, сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 3 000 грн. на кожного, щомісячно, починаючи з 27 січня 2016 року, і до досягнення дітьми повноліття.

Разом з тим, апеляційний суд, не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення інфляційних втрат в сумі 41 654,75 грн. та 3% річних - 9 034,74 грн., оскільки, відповідно до ч. 4 ст. 196 СК України, їх застосування можливе лише до суми заборгованості за додатковими витратами, а не до заборгованості по сплаті аліментів.

За таких обставин, суд першої інстанції на вищенаведені обставини справи уваги не звернув, і, як наслідок, ухвалив незаконне і необґрунтоване рішення про часткове задоволення позовних вимог, з порушенням норм матеріального і процесуального права, зокрема, ст.ст. 204, 526, 629 ЦК України, ст.ст. 180, 181, 182, 184, 189, 196 СК України, ст.ст. 5, 12, 13, 76-80, 263-265, 374, 376 ЦПК України.

А тому, доводи апелянта про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права при його ухваленні, встановлених судом другої інстанції, знайшли своє часткове підтвердження при розгляді справи, а тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відтак, враховуюче зазначене, з точки зору суду другої інстанції, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову відповідно до ст. 376 ЦПК України та названих норм права, зокрема, ст. 196 СК України.

При цьому, інші обставини, зазначені апелянтом, зокрема, про те, що відповідач повинен сплатити компенсацію втрати частини доходу у зв'язку із порушенням строків виплати, три відсотки річних в якості відповідальності із порушення грошового зобов'язання, на думку апеляційного суду, спростовуються викладеним та не є правовою підставою для задоволення апеляційних вимог в частині стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних.

Доводи відзиву ОСОБА_2( а.с. 152-157 т. 2 ) на апеляційну скаргу, зокрема, про те, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за договором не ґрунтуються на положеннях закону і не є належним способом захисту свого права, ОСОБА_3 проживає разом з батьком, позивач не надала інформації про розмір її доходів та матеріальний стан, на переконання апеляційного суду тав силу викладеного не є належною правовою підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення.

Окрім цього, надана ним заява ОСОБА_3 про проживання із батьком з грудня 2004 року, знаходження на його утриманні, на переконання апеляційного суду, не є правовою підставою для відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення аліментів на його утримання, оскільки зазначені відомості повністю спростовуються договором ( а.с. 49 т. 1 ), який суд визнав правомірним.

Також, суд апеляційної інстанції відповідно до положень ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ст. 141 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути із ОСОБА_2 на користь держави судовий збір відповідно до задоволених вимог у розмірі 627 (( 13 350 + 13 350 + 18 000 + 6 000 ) х 1 : 100 + ( 13 350 + 13 350 + 18 000 + 6 000 ) х 1 : 100 х 150 : 100 ) грн.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 10-13, 76-81, 263, 367, 374, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 15 серпня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів на дітей, стягнення заборгованості по аліментам, пені, компенсації втрати частини доходу у зв'язку із порушенням строків виплати, 3 відсотків річних скасувати і ухвалити по справі нове судове рішення про часткове задоволення заявлених позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за аліментами на утримання сина ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1, сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 13 350 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1, сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти у розмірі 3 000 грн. на кожного, щомісячно, починаючи з 27 січня 2016 року, і до досягнення дітьми повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню у розмірі 13 350 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 627 грн.

В решті позову відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: Ю.О. Матвієнко

Л.П. Сушко