Провадження № 22ц-824/7127/19 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Іванової І.В., Матвієнко Ю.О.,

за участі секретаря Зубленка Ю.О.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 11 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом, в кому просила визнати за нею право власності на будівельні матеріали, що складають житлову прибудову площею 97,1 кв. м, погріб площею 10,4 кв. м та навіс площею 41,4 кв. м., та розташовані на земельній ділянці по АДРЕСА_1 .

Мотивує позовні вимоги тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а відповідачка є матір`ю її померлого чоловіка.

Вказує, що починаючи з 1999 р. відповідачка неодноразово пропонувала їй та чоловіку продати свою квартиру в м . Луцьк , в якій вони мешкали, та переїхати до м. Києва, збудувавши для себе житло на вказаній земельній ділянці, яка належала відповідачці, і на ній розташовувався невеликий старий будинок разом з господарськими спорудами, які було збудовано ще в 1970-ті роки, тому вони з чоловіком погодилися переїхати і спільними зусиллями, за рахунок власних заощаджень, коштів, отриманих від продажу житла в м. Луцьк, збудували на вказаній земельній ділянці житлову прибудову площею 97,1 кв. м, погріб площею 10,4 кв. м та навіс площею 41,4 кв. м., будівельна вартість цих об`єктів склала 695 539,00 грн.

Проте, невдовзі ІНФОРМАЦІЯ_2 її чоловік помер, відносини з відповідачкою погіршилися, відповідачка відмовилася подавати відповідні документи, необхідні для прийняття в експлуатацію, відмовляється це робити і до цього часу, погрожуючи її виселити без будь-якої компенсації витрат. Вважає, що оскільки вона разом з чоловіком збудували це нерухме майно за власний кошт та за згодою відповідачки, однак ці об`єкти не приймаються до експлуатації, і вона позбавлена можливості зареєструвати право власності на них з вини відповідачки, а усі спроби вирішити спір мирним шляхом виявилися марними, то вимушена звернутися до суду із цим позовом.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 11 липня 2019 року позов задоволено, визнано за ОСОБА_2 право власності на будівельні матеріали, що складають житлову прибудову площею 97,1 кв.м., погріб площею 10,4 кв.м. та навіс площею 41,4 кв. м., та розташовані на земельній ділянці за адресою АДРЕСА_1 , стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 6955, 40 грн. судових витрат.

Не погодившись із цим рішенням, ОСОБА_1 , який не брав участі у справі, подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом усіх обставин справи.

У обґрунтування доводів апеляційної скарги зокрема зазначив, що оскаржуваним рішенням порушуються його права як власника спірного майна, крім того позивачкою не надано належних і допустимих доказів, що вона брала будь-яку участь у будівництві цієї прибудови до будинку.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка за рахунок власних коштів та коштів з продажу іншої нерухомості разом з чоловіком побудували спірний об`єкт нерухомості, який не було введено в експлуатацію, тому за позивачкою необхідно визнати право власності на будівельні матеріали, використані в процесі будівництва прибудови.

Однак, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 с 1978 р. по 1998 р. та з 2004 р. по 14 листопада 2011 року до смерті ОСОБА_4 (т.1, а.с.11).

З копії технічного паспорту на спірне домоволодіння вбачається, що житлова прибудова до старого будинку площею 97,1 кв.м., погріб площею 10,4 кв.м. та навіс площею 41,4 кв. м. розташовані на земельній ділянці за адресою АДРЕСА_1 , збудовані без дозволу державних органів на виконання будівельних робіт та проекту (т.1, а.с.13).

З копії договору дарування житлового будинку від 15 листопада 2017 року вбачається, що ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_1 у відповідних частинах житловий будинок по АДРЕСА_1 (т.2, а.с.23-26).

З матеріалів справи також вбачається, що відповідачка ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , після ухвалення оскаржуваного судового рішення, та ухвалою Київського апеляційного суду від 15 липня 2019 року залучено до участі у справі правонаступників померлої ОСОБА_3 - ОСОБА_1 (апелянта) та ОСОБА_7

Право на будівництво нерухомого майна (забудову) мають власники земельних ділянок (стаття 90 Земельного кодексу України), землекористувачі (стаття 95 Земельного кодексу України), особи, які набули права користування чужою земельною ділянкою (суперфіцій) за договором із власником земельної ділянки або з інших, передбачених законом, підстав.

Власником або землекористувачем земельної ділянки право на її забудову (будівництво) реалізується за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням та видом відповідно до містобудівних умов і обмежень, встановлених законодавством. Крім того, відповідно до частини другої статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об`єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об`єкт проводиться після прийняття його до експлуатації в установленому законодавством порядку.

Під відведенням (наданням) земельної ділянки слід розуміти рішення компетентного органу влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність або надання у користування, або передачу права користування земельною ділянкою на підставі цивільно-правових договорів, укладених із фізичною чи юридичною особою.

Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги не підтверджені належними і допустимими доказами, оскільки спірна прибудова була зведена як частина домоволодіння, яке належало на праві власності ОСОБА_3 , та на її земельній ділянці, будь-яких доказів про те, що спірне майно було збудоване шляхом спільної участі у будівництві позивачки та інших членів сім`ї за угодою із власником будинку та земельної ділянки, матеріали справи не містять, при цьому будинок по АДРЕСА_1 відповідно до договору дарування перейшов у власність ОСОБА_1 , ОСОБА_7 та ОСОБА_5 разом зі спірною прибудовою і місцевим судом їх, в порушення вимог закону, не було залучено до участі у справі.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню як таке, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та неповним з`ясуванням судом усіх обставин справи, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 374, 376 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 11 липня 2019 року - скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН - НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (ІПН - НОМЕР_2 ) 10 433, 10 грн. судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Судді: