РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2019 року

м. Рівне

Справа № 569/12026/18

Провадження № 22-ц/4815/60/19

Головуючий суддя в суді 1 інстанції: Бердій М.А.

Рішення ухвалене в м. Рівне Рівненської області

Дата ухвалення повного тексту не зазначена

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючий : Боймиструк С.В., судді: Гордійчук С.О., Шимків С.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Рівнеазот» на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 14 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Рівнеазот» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ПрАТ «Рівнеазот» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що працював в ПрАТ «Рівнеазот». Наказом № 635-ВК від 03 квітня 2018 року був звільнений з роботи 11 квітня 2018 року за статтею 38 КЗпП України, за власним бажанням, у зв»язку з невиконанням власником законодавства про працю. При звільненні з роботи йому не була виплачена заробітна плата в сумі 19 229 грн. 34 коп. У зв"язку з чим він звернувся до суду із позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 14 вересня 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ "Рівнеазот" на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 35966,70 грн та компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати в розмірі 2826,35 грн. Вирішено питання про судові витрати.

У поданій на вказане рішення апеляційній скарзі ПрАТ «Рівнеазот» не погоджується із вказаним рішенням в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, з підстав необґрунтованості, вважає дане рішення прийнятим з порушенням норм процесуального і матеріального права.

Зазначає, що кількість днів затримки за період з 12.04.2018 по 14.09.2018 становить 107, а не 110, як зазначено в оскаржуваному рішенні. Отже, середній заробіток з 12.04.2018 по 14.09.2018 становить 34 985,79 грн. (107 роб. днів х 326,97 грн.)

Крім того вказує, що судом першої інстанції не зазначено в оскаржуваному рішенні, що середній заробіток за час затримки розрахунку зазначений без утримання прибуткового податку й інших обов'язкових платежів, як наслідок, виникає ймовірність при виконанні даного рішення повторного стягнення відповідних відрахувань органами державної виконавчої служби, в результаті чого безпідставно збільшується розмір відповідальності роботодавця.

Також зазначає, що наявні поважні причини та об'єктивні обставини, які мають істотне значення та підтверджують відсутність його вини у несвоєчасному виконанні своїх зобов'язань по виплаті заробітної плати перед позивачем.

Вказує, що згідно Договору № 1798 від 25.11.2005 року, ПрАТ "Рівнеазот" здійснює очистку каналізаційних госппобутових та промислових стічних вод усього міста Рівне. Однак, РОВКП ВКГ "Рівнеоблводоканал" має заборгованість перед ПрАТ "Рівнеазот", яка станом на 16.05.2017 року становила 11238581,67 грн. в зв'язку з чим утримання очисних споруд здійснюється за власні кошти ПрАТ "Рівнеазот", що спричиняє додаткові непередбачувані витрати на забезпечення належної діяльності очисних споруд, оскільки перебої в їхній роботі можуть призвести до значного забруднення навколишнього природного середовища в межах усього міста.

Крім того, 07 березня 2017 року, ПрАТ "Рівнеазот" було повністю обмежено поставку природного газу, що унеможливило виробництво ним мінеральних добрив та іншої продукції.

Вважає, що порушуючи строки розрахунку із звільненими працівниками товариство діє у стані крайньої необхідності, що у відповідності до ч. 2 ст. 1171 ЦК України, є підставою для звільнення його від відшкодування шкоди частково або в повному обсязі.

Покликаючись на викладені обставини, просить оскаржуване рішення скасувати, ухвалити нове, яким звільнити ПрАТ "Рівнеазот" від відшкодування шкоди заподіяної затримкою розрахунку при звільненні ОСОБА_2 в повному обсязі.

У визначений судом апеляційної інстанції строк відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_2 не подано.

Згідно з ч.13 ст.7, ч.1 ст.274, ч.1 ст. 368, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду у порядку письмового та спрощеного позовного провадження, як малозначна справа, що виникає з трудових правовідносин.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати не оскаржене, а тому, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України та роз'яснень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку" апеляційним судом не перевіряється.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та неоспорено відповідачем, ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з відповідачем.

Наказом № 635-ВК від 03 квітня 2017 року позивач був звільнений з роботи з 11 квітня 2018 року за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, у зв'язку з невиконанням власником законодавства про працю. При звільненні з роботи йому не була виплачена вчасно заробітна плата, а відтак він має право на стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 12 квітня 2018 року.

Як вказує позивач ОСОБА_2 в позовній заяві, рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 29 березня 2018 року по справі №569/2694/18, задоволено його позовні вимоги до ПрАТ «Рівнеазот» про стягнення не виплаченої заробітної плати за період з лютого 2017 року по червень 2017 року в сумі 19 229,34 грн. Проте заборгованість по заробітній платі відповідачем не виплачена.

Під час розрахунку розміру стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 12 квітня 2018 року по 14 вересня 2018 року, судом першої інстанції було нараховано 110 робочих днів та з урахуванням середньоденної заробітної плати позивача в розмірі 326,97 грн., місцевий суд задовольнив вимоги на суму 35966,70 грн., однак при цьому була допущена помилка, щодо кількості днів прострочення.

Відповідно до ст.241-1 КЗПП України, коли строки визначаються днями, то їх обчислюють з дня, наступного після того дня, з якого починається строк.

Звільнення відбулось 11.04.2018 і в той же день мав бути проведений розрахунок з позивачем, тому строк затримки розрахунку слід рахувати з 12 квітня 2018 року.

Розрахунок по сумах належних при звільненні ПрАТ "Рівнеазот" проведено з ОСОБА_2 не було, а тому підлягає до стягнення середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні на момент ухвалення рішення судоми першої інстанції, строк затримки розрахунку до цієї дати склав 107 робочих днів. З 12 по 30 квітня 2018 року - 12 робочих днів; травень 2018 року - 21 робочих днів; червень 2018 року - 20 робочих днів; липень 2018 року - 22 робочих днів; серпень 2018 року - 22 робочих днів; з 01 по 14 вересня 2018 року - 10 робочих днів.

Колегія суддів перераховує розмір суми затримки відповідно до п.8 складає 34 985,79 грн., тому Постанови КМ України від 8.02.1995 року №100 та розміру середньогодинного заробітку ( 107 х 326,97), що розмір стягнутої місцевим судом суми за затримку розрахунку при звільненні слід зменшити до вказаної суми.

Натомість, доводи про справляння податків і зборів при стягненні середнього заробітку на увагу не заслуговують, адже відповідно до роз'яснень, даних в абзаці п'ятому п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику застосування судами законодавства про оплату праці " № 13 від 24 грудня 1999 року, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Згідно з ч.1 ст.67 Конституції України, кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Нормами п.171.1 ст.171 та 14.1.180 ст.14 Податкового Кодексу України та ст. 7 Закону України „Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування " врегульовано порядок утримання податків з будь-яких виплат на користь громадян України, і суди не є суб'єктами, уповноваженими надавати тлумачення вимог чинного законодавства.

Оскільки суд не є податковим агентом, тому обов'язок відрахувати зазначені податки і збори закон покладає на роботодавця.

Також, колегія суддів не погоджується з аргументами апелянта про відсутність його вини у не виконанні обов'язків з виплати заробітної позивачу та відхиляє їх.

Згідно із ч.1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно до ч.1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно з роз'яснень даних в п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми у день звільнення, коли він у цей день не був на роботі, - наступного дня, після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності у цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Покликання відповідача на відсутність його вини у невиплаті належних позивачу сум при звільненні в зв'язку з наявністю непогашеної заборгованості РОВКП ВКГ "Рівнеоблводоканал" перед ПрАТ "Рівнеазот", а також неможливістю виробляти продукцію в наслідок обмеження постачання природного газу, не заслуговують на увагу, оскільки відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини у невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України.

Також, безпідставними є доводи апеляційної скарги щодо порушення відповідачем строків розрахунку із звільненим працівником у стані крайньої необхідності, що у відповідності до ч. 2 ст. 1171 ЦК України, є підставою для звільнення його від відшкодування шкоди частково або в повному обсязі, так як вказана правова норма передбачає підстави для звільнення від відшкодування шкоди, а не від відповідальності роботодавця за невиплату належних працівнику сум при звільненні, а тому не підлягає застосуванню до даних правовідносин.

Отже, відповідачем були порушені права та інтереси за захистом яких ОСОБА_2 звернулася до суду, а тому вони підлягали захисту шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованих сум, що й було зроблено місцевим судом, однак при цьому було допущено помилку в розрахунках.

За таких обставин, суд першої інстанції не повній мірі дотримався норм матеріального та процесуального права, не всі його висновки відповідають обставинам справи, а тому оскаржене рішення підлягає зміні в частині розміру стягнення.

Враховуючи, що апеляційна інстанція доходить висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, судовий збір сплачений відповідачем при подачі апеляційної скарги в сумі 1057,20 грн. підлягає до стягнення з позивача на користь відповідача пропорційно до задоволених вимог (2,73%), тобто з ОСОБА_2 на користь ПрАТ "Рівнеазот" підлягають до стягнення судові витрати, що складаються із судового збору сплаченого при подачі апеляційної скарги в розмірі 28,86 грн. Решта понесених відповідачем судових відносяться на його рахунок.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Рівнеазот" задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 14 вересня 2018 року змінити, зменшивши суму стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що стягнуто з ПрАТ «Рівнеазот» на користь ОСОБА_2, з 35 966,70 грн. до 34 985,79 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПрАТ "Рівнеазот", судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 28,86 грн.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складений 31 січня 2019 року.

Головуючий: Судді :