Справа № 686/4408/19
Провадження № 2/686/2464/19
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 вересня 2019р. м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд в складі: головуючого судді Продана Б.Г., за участю секретаря судового засідання Боднар А.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хмельницькому цивільну справу №686/4408/19 за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Хмельницькій області, Прокуратури Хмельницької області, Головного управління Державної казначейської служби України в Хмельницькій області

про стягнення майнової та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

18.02.2019 року до суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління національної поліції в Хмельницькій області, Прокуратури Хмельницької області, Головного управління Державної казначейської служби України в Хмельницькій області, в якому просить стягнути на його користь 50 000 000 000, 00 грн. моральної шкоди та 1 005 000 грн. матеріальної шкоди. Позив мотивує тим, що зазнав моральну та матеріальну шкоду через порушення його гідності шляхом прилюдного принизливого огляду його слідчим, який не внесений в ЄРДР і не мав на це повноважень.

В судове засідання позивач не з`явився, подав заяву про слухання справи у його відсутності, позов підтримав в повному обсязі, з підстав зазначених у ньому, просить задоволити.

Представник відповідача, Головного управління національної поліції в Хмельницькій області, в судове засідання не з`явився, подав заяву про слухання справи у його відсутності, проти позову заперечив, вважає його безпідставним та необґрунтованим, просить відмовити в його задоволенні в повному обсязі.

Представник відповідача, Прокуратури Хмельницької області, в судове засідання не з`явився, подав відзив на позов, в якому проти позову заперечив, вважає його надуманим, просить відмовити в його задоволенні.

Представник відповідача, Головного управління Державної казначейської служби України в Хмельницькій області, в судове засіданні не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином.

11.03.2019 року Головним управлінням Національної поліції в Хмельницькій області надано відзив на позовну заяву.

13.03.2019 року Прокуратурою Хмельницької області надано відзив на позов, який долучено до матеріалів справи.

13.06.2019 року позивач заявив відвід головуючому, провадження по справі зупинялось для вирішення питання про відвід.

26.06.2019 року провадження по справі поновлено.

Вивчивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся з позовом до прокуратури Хмельницької області Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області та головного Управління Державної казначейської служби у Хмельницькій області в якому просить стягнути на його користь 50 000 000 000, 00 грн. моральної шкоди та 1 005 000 грн. матеріальної шкоди.

Позивач вважає, що підставою для задоволення позову є те, що він зазнав моральну шкоду через порушення його гідності шляхом прилюдного принизливого огляду його слідчим, який не внесений в ЄРДР і не мав на це повноважень. Майнова шкода, на думку позивача, полягає у понесених витратах, які були зроблені для відновлення його порушених прав, у тому числі і транспортні витрати та витрачений і змарнований час з його особистого життя. Вказує, що ним витрачено 100 годин дорогоцінного часу, які він оцінив в 1 000 000 грн. та 5 000 грн. витрат на проїзд в суд і участь в судових засіданнях.

Суд вважає за необхідне зазначити, що слідчий у своїй діяльності керується міжнародними договорами згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України, Конституцією України. Кримінальним кодексом України, Кримінальним процесуальним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до вищевказаних нормативно-правових актів: слідчий - службова особа органу Національної поліції, органу безпеки, органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства, органу державного бюро розслідувань, органу Державної кримінально-виконавчої служби України, підрозділу детективів, підрозділу внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України, уповноважена в межах компетенції, передбаченої цим Кодексом, здійснювати досудове розслідування кримінальних правопорушень. Слідчий, відповідно до статті 40 Кримінального 1 процесуального кодексу України наділений певним колом повноважень, а саме: 1) починати досудове розслідування за наявності підстав, передбачених цим Кодексом; 2) проводити слідчі (розшукові) дії та негласні слідчі (розшукові) дії у випадках, встановлених цим Кодексом; 3) доручати проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій відповідним оперативним підрозділам; 5) звертатися за погодженням із прокурором до слідчого судді з клопотаннями про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій; 6) повідомляти за погодженням із прокурором особі про підозру; 7) за результатами розслідування складати обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру та подавати їх прокурору на затвердження; 8) приймати процесуальні рішення у випадках, передбачених цим Кодексом, у тому числі щодо закриття кримінального провадження за наявності підстав, передбачених статтею 284 цього Кодексу, 9) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Кодексом.

Отже складення обвинувального акта є повноваженням слідчого, яке передбачене законом, а тому доводи позивача про складення обвинувального акту слідчим без повноважень є надуманим та не відповідає законодавству.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст.208 КПК України, уповноважена службова особа, слідчий, прокурор може здійснити обшук затриманої особи з дотриманням правил, передбачених частиною сьомою статті 223 і статтею 236 цього Кодексу. Таким чином, до повноважень слідчого входить здійснення обшуку затриманої особи, відтак твердження позивача про здійснення його обшуку слідчим без повноважень, не відповідає нормам законодавства.
Позивач, просить суд стягнути моральну та майнову шкоду, яка за його твердженням, завдана йому порушенням гідності і незаконними рішеннями та діями посадових і службових осіб відповідачів, однак доказів або рішення суду, якими б визнавались допущені відносно позивача порушення його гідності чи визнавалися б незаконними рішення та дії посадових і службових осіб відповідачів. ОСОБА_1 суду не надав, а тому позовні вимоги про відшкодування моральної та майнової шкоди суд вважає безпідставними.

Загальні підстави відшкодування моральної шкоди визначено ст. 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (шкода, завдана каліцтвом, ушкодженням здоров`я, незаконним засудженням тощо).

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначенні статтями 1173 та 1174 ЦК України.

Згідно із ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, незалежно від вини цієї особи.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України.

Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювані в шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Однак, для настання відповідальності з вказаних підстав, обов`язковою умовою є визнання наведених рішень незаконними та їх подальше скасування, а також визнання дій або бездіяльності таких органів (посадових осіб) протиправними.

Також визначення моральної шкоди міститься у ст. 23 ЦК України та у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», згідно з якими під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю . інших осіб.
Як передбачено абз. 2 п. 5 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з`ясувати чим підтверджується факт завдання потерпілому моральних чи фізичних страждань, за яких обставин і якими діями (бездіяльністю) вони завдані, ступінь вини заподіювана, яких моральних чи фізичних страждань зазнав потерпілий, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі він оцінює пов`язані з ними витрати та з чого при цьому виходить.
В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Таким чином, позивач має довести не лише протиправність поведінки відповідача, але й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.
Однак, позивачем до суду не надано жодних доказів на підтвердження заподіяння йому відповідачем моральної шкоди у вигляді моральних чи фізичних страждань, погіршення стану здоров`я, порушення нормальних життєвих зв`язків та стосунків з оточуючими людьми тощо, а також не зазначено з яких саме міркувань моральна шкода визначена у сумі один мільярд гривень.
Також суд не вбачає підстав і для відшкодування майнової шкоди.

Позивач не доводить заподіяння йому майнової шкоди, яку він пов`язує із транспортними витратами, які жодним чином не підтверджені та витрачанням ста годин його життя.
У рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 2 ст. З Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист. Право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обгрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення (ст. 55 Конституції У країни). (Постанова Верховного Суду від 28.03.2018 року Справа № П/9901/370/18).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може грунтуватися на припущеннях.
Таким чином, позивачем не надано жодного належного доказу того, що дії відповідачів є неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є їх вина.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовна заява є безпідставною та необгрунтованою, а викладені в ній обставини не знайшли свого підтвердження під час слухання справи.

Керуюючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 263 265 ЦПК України, ст. ст. 22, 23, 1166, 1167, 1173, 1174 ЦК України, постановою Пленуму ВСУ від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Хмельницькій області, Прокуратури Хмельницької області, Головного управління Державної казначейської служби України в Хмельницькій області про стягнення 50 000 000 000, 00 грн. моральної шкоди та 1 005 000 грн. матеріальної шкоди - залишити без задоволення.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 . АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 .

Відповідач: Головне управління національної поліції в Хмельницькій області, м. Хмельницький, вул. Зарічанська 7. тел. 69 23 09.

Відповідач: Прокуратура Хмельницької області. м. Хмельницький, пров. Військоматський 3.

Відповідач: Головне управління Державної казначейської служби України в Хмельницькій області. м. Хмельницький. вул. Свободи 70. тел. 70 19 00.

Повний текст рішення суду виготовлено 12.09.2019 року.

Суддя