КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
Іменем України

10 вересня2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Сліпченко О.І., Сержанюка А.С.,

секретар судового засідання: Спеней О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 25 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Центр надання адміністративних послуг Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового Фонду Дніпровського району міста Києва" про визнання права на реєстрацію місця проживання,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 за участю третіх осіб ОСОБА_3 , Центру надання адміністративних послуг Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації. Обгрунтовуючи свої вимоги тим, що з 01 жовтня 1987 року він перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , третьою особою у давній справі. З 2009 року разом з дружиною проживає в квартирі, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 квартира не приватизована та була надана в користування покійному тестю позивача. 12 лютого 2003 року рішенням Дніпровського районного суду міста Києва, задоволено позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , третя особа: Дніпровська районна адміністрація м. Києва про визнання права на житлову площу. Відповідач не дає згоди на його реєстрацію у спірній квартирі. У зв`язку з чим позивач просить визнати за ним право на реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 25 червня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, і порушення судом норм процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити. Вказував, що викладені судом першої інстанції висновки не відповідають дійсності, оскільки рішеннями Дніпровського районного суду міста Києва від 14 грудня 2017 року та від 11 липня 2018 року встановлено, що відповідач не надає згоди на його реєстрацію, а судове рішення про визнання права на реєстрацію місця проживання є єдиним шляхом відновлення його порушеного права.

Відповідач та треті особи відзивів на апеляційну скаргу не надали.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір, і відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки суд може відновити порушено права в разі, якщо вони були у позивача. Разом з цим позивач не надав належних доказів про наявність у нього права користування спірним житлом для можливої подальшої реєстрації в ньому.
Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1-5 статі 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право.

Відповідно до статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
Згідно доабзацу 6 ч.1 ст. 3 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою.

У відповідності доч. 1 ст. 9 Закону України «Про адміністративні послуги» адміністративні послуги надаються суб`єктами надання адміністративних послуг безпосередньо або через центри надання адміністративних послуг.

За правиламип. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адміністративні послуги» суб`єкт надання адміністративної послуги - орган виконавчої влади, інший державний орган, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування, їх посадові особи, державний реєстратор, суб`єкт державної реєстрації, уповноважені відповідно до закону надавати адміністративні послуги.

Правила здійснення реєстрації місця проживання, форми необхідних для цього документів, порядок передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру встановлюються Кабінетом Міністрів України (ст. 10 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні).
Відповідно допункту 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 207 від 2 березня 2016 року для реєстрації місця проживання особа або її представник подає: 1) заяву за формами, наведеними відповідно у додатках 6, 7 або 8; 2) документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16 років, подається свідоцтво про народження. Реєстрація місця проживання дітей, які є іноземцями чи особами без громадянства, здійснюється за умови внесення даних про дітей до посвідки на постійне або тимчасове проживання їх батьків та копії свідоцтва про народження. Документи, видані компетентними органами іноземних держав, підлягають легалізації в установленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами; 3) квитанцію про сплату адміністративного збору (у разі реєстрації місця проживання одночасно із зняттям з попереднього місця проживання адміністративний збір стягується лише за одну послугу); 4) документи, що підтверджують: право на проживання в житлі, - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї (зазначені документи або згода не вимагаються при реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей за адресою реєстрації місця проживання батьків/одного з батьків або законного представника/представників); право на перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту особи, - довідка про прийняття на обслуговування в спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту особи за формою згідно з додатком 9, копія посвідчення про взяття на облік бездомної особи, форма якого затверджується Мінсоцполітики (для осіб, які перебувають на обліку у цих установах або закладах); проходження служби у військовій частині, адреса якої зазначається під час реєстрації, - довідка про проходження служби у військовій частині, видана командиром військової частини за формою згідно з додатком 10 (для військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової служби); 5) військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку); 6) заяву про зняття з реєстрації місця проживання особи за формою згідно з додатком 11 (у разі здійснення реєстрації місця проживання одночасно із зняттям з реєстрації попереднього місця проживання).

За правилами пункту1 Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 207 від 2 березня 2016 року цей Порядок визначає механізм, форми та строки передачі інформації про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання/перебування від виконавчих органів сільської, селищної або міської ради, їх посадових осіб, сільських голів (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації), що здійснюють реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання/перебування (далі - реєстрація) фізичних осіб на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради, до територіальних органів та підрозділів ДМС для внесення її до відомчої інформаційної системи ДМС Єдиного державного демографічного реєстру.

У відповідності до частини 2 статті64 Житлового кодексу України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно ч. 1 ст. 65 Житлового кодексу України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.
Судом встановлено, що відповідно ордеру квартира АДРЕСА_2 , надана ОСОБА_5 на сім`ю з чотирьох осіб: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 (а.с.13).
3 01 жовтня 1987 року позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , третьою особою по справі (а.с. 12).

Згідно довідки про зняття з реєстрації місця проживання від 06 грудня 2017 року, виданої Виконавчим комітетом Гребінківської міської ради Полтавської області, ОСОБА_1 22 червня 2017 року знятий з реєстрації за адресою: с. Корніївка, Гребінківський район, Полтавська область (а.с. 5).

12 лютого 2003 року рішенням Дніпровського районного суду м. Києва, задоволено позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , третя особа: Дніпровська районна адміністрація м. Києва про визнання права на житлову площу (а.с. 6-7).

21 березня 2011 року рішенням Дніпровського районного суду м. Києва відмовлено у задоволенні позовних вимог за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: Комунальне підприємство утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва, Дніпровська районна у м. Києві державна адміністрація про зміну договору найму житлового приміщення (а.с. 8) .

Відповідно до довідки МСЕ № 0370711, що позивач є інвалідом 2 групи з 18 листопада 2011 року (а.с. 3).
З виписки з історії хвороби № 3831 Клінічної лікарні №15 зазначено місце проживання позивача АДРЕСА_1 (а.с. 15-16).

З витягу з амбулаторної картки, щодо виклику або відвідування лікаря позивачем у Центрі первинної медико-санітарної допомоги №1 Дніпровської району м. Києва (а.с. 4) та з акту Житлово-експлуатаційної дільниці № 412 від 18 липня 2017 року про проживання позивача вказана адреса АДРЕСА_1 , без реєстрації (а.с. 14).

Відповідач ОСОБА_2 у відзиві на позовну заяву посилається на те, що вона, як ветеран праці та вдова ветерана військової служби Міністерства внутрішніх справ користується пільгами та субсидією по оплаті комунальних послуг, а реєстрація позивача у спірній квартирі порушить її майнові права. На підтвердження відзиву надала суду довідку Пенсійного відділу Фінансово-економічного управління Головного управління МВС України № 89/14790 від 24 січня 2003 року про наявність у відповідача права на 50 % знижку плати за користування житлом та комунальні послуги (а.с. 38).

Також, судом встановлено, що позивач проживає за адресою: АДРЕСА_1 , без реєстрації, що визнається відповідачем.

14 грудня 2017 року постановою Дніпровського районного суду м. Києва адміністративний позов ОСОБА_1 до Дніпровської державної адміністрації Відділ з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб, третя особа: ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити дії, відмовлено (а.с. 9-11).
11 липня 2018 року рішенням Дніпровського районного суду м. Києва у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за частю третьої особи ОСОБА_3 про визнання права на проживання та користування квартирою відмовлено (а.с. 18-22).

Проаналізувавши наявні у матеріалах справи докази у сукупності із вище переліченими нормами законодавства, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позивач не надав жодного доказу того, що він має право користування спірним житловим приміщенням, для можливої подальшої реєстрації в ньому.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що право користування житловим приміщенням з правом на реєстрацію місця проживанняпозивача не було порушено відповідачем.
Доводи апеляційної скарги про те, що рішеннями Дніпровського районного суду міста Києва від 14 грудня 2017 року та від 11 липня 2018 року встановлено, що відповідач не надає згоди на його реєстрацію, отже порушує його права на реєстрацію місця проживання, не ґрунтуються на вимогах закону та є безпідставними, оскільки зареєструватись у житловому приміщенні можливо виключно зі згоди користувача квартири у разі, якщо вона не приватизована або власника квартири. Зазначеної згоди позивач не отримав, а відповідних документів на право користування або володіння спірною квартирою позивач не має, отже його права не порушені.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, рішення суду ухвалене з додержанням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права, і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 25 червня 2019 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови складено «10» вересня 2019 року.

Головуючий суддяЛ.П. Сушко СуддіО.І. Сліпченко А.С. Сержанюк