Постанова

Іменем України

28 січня 2019 року

м. Київ

справа № 313/1581/14-ц

провадження № 61-24747св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»на рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 15 березня 2017 року у складі судді Олійника М. Ю. та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 29 травня 2017року у складі колегії суддів: Полякової О. З., Крилової О. В., Кухаря С. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У вересні 2014 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулася в суд із позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 15 грудня 2005 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 укладений кредитний договір б/н, згідно з яким відповідач отримав кредит в розмірі 5 000, 00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. В порушення умов договору відповідач зобов'язання належним чином не виконав, у зв'язку з чим, станом на 30 червня 2014 року у нього виникла заборгованість у розмірі 5 998,81 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом - 1082,45 грн, та заборгованості за процентами за користування кредитом - 4 916,36 грн. Від цієї суми заборгованості віднімається сума у розмірі 1 450,69 грн стягнута судовим наказом Веселівського районного суду Запорізької області від 22 квітня 2008 року. Крім того заборгованість включає також і штрафи, відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн - штраф (фіксована частина) та 227,41 грн - штраф (процентна складова).

Посилаючись на викладене позивач просив стягнути з відповідача 5 275,53 грн.

Рішенням Михайлівського районного суду Запорізької області від 15 березня 2017 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із недоведеності банком своїх позовних вимог, оскільки ОСОБА_4 не підписував договору кредиту, що підтверджується висновком почеркознавчої експертизи від 27 грудня 2016 року № 4856-16.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 29 травня 2017року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції погодився із висновком суду першої інстанції про відсутність волевиявлення відповідача на укладення договору кредиту, оскільки він його не підписував, що підтверджується належними та допустимими доказами у справі.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги та позиції інших учасників

У червні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 15 березня 2017року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 29 травня 2017року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Вказує на те, що судами не враховано, що судовим наказом Веселівського районного суду Запорізької області від 22 квітня 2008 року з відповідача стягнуто заборгованість, судовий наказ набрав законної сили, але боржником не виконаний. Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі кредитної картки відповідача - баланс станом на дату укладання кредитного договору (надана сума кредиту), всі операції за кредитною карткою (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після проведеної з коштами операції). Висновок експертизи є недостатнім доказом, тому що не дозволяє зробити достовірний висновок про факт, що доказується, вірогідність доказу сумнівна.

У жовтні 2017 року ОСОБА_4 подав до суду заперечення на касаційну скаргу, згідно з якими судовий наказ Веселівського районного суду Запорізької області від 22 квітня 2008 року скасований ухвалою цього суду від 27 серпня 2015 року. Почеркознавча експертиза проведена у справі за ухвалою суду, а тому це є належним доказом, який підтверджує те, що він не підписував кредитний договір.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 серпня 2017 року відкрито провадження у справі, витребувано матеріали цивільної справи та надано строк для подання заперечення на касаційну скаргу.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ указану справу передано до Верховного Суду.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За змістом частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій відповідають вимогам статей ЦПК України щодо законності та обґрунтованості.

Судом встановлено, що банк звернувшись до суду із цим позовом вказував на те, що 15 грудня 2005року між ним та відповідачем укладений кредитний договір, за умовами якого ОСОБА_4 отримав кредит у розмірі 5 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків 36 % річних. Проте своїх зобов'язань за кредитним договором відповідач належним чином не виконував, у зв'язку з чим станом на 30 червня 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 5 998,81 грн.

Заперечуючи щодо вказаних обставин, відповідач вказав на те, що він не підписував кредитний договір.

Ухвалою Михайлівського районного суду Запорізької області від 12 вересня 2016 року у справі призначено судову почеркознавчу експертизу.

Відповідно до висновку експерта Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз від 27 грудня 2016 року № 4856-16, підпис від імені ОСОБА_4 у графі «Підпис» після друкованого тексту: «Я ознайомився та згодний з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку. Я виражаю згоду, що ця Заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами складає між мною та банком договір про надання банківських послуг» у заяві від 15 грудня 2005 року б/н, - виконаний не ОСОБА_4, а іншою особою з наслідуванням його справжнього підпису.

Нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 626 ЦК Українидоговором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків (стаття 11 ЦК України).

Стаття 204 ЦК Українизакріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права і обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню.

За змістом статті 629 ЦК Українидоговір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з частиною четвертою статті 10 ЦПК України2004 року суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Частиною першою статті 60 ЦПК України 2004 рокувстановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб'єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об'єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов'язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред'явленого позову за загальним правилом покладається на позивача; за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов'язків.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Установивши, що договір кредиту від 15 грудня 2005 року б/н підписаний не ОСОБА_4, що підтверджується висновком судової почеркознавчої експертизи, що має категоричний характер, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки на виконання загальних засад цивільного судочинства щодо змагальності сторін, рівності їх прав щодо подання доказів та доведеності перед судом їх переконливості, доведення тих обставини, на які сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, позивач під час розгляду справи не спростував наведених вище доводів відповідача належними і допустимими доказами та не виконав покладеного на нього процесуальним законом обов'язку доведення факту підписання поручителем договору поруки і спростування його заперечень цього факту, підтверджених письмовим доказом (висновком почеркознавчого дослідження), який будь-яким іншим доказом не спростовано.

Доводи касаційної скарги банку щодо необґрунтованості висновку почеркознавчого дослідження не ґрунтуються на об'єктивних даних та не підтверджуються належними і допустимими доказами. Під час розгляду справи, як в суді першої інстанції, так і при апеляційному розгляді справи, представниками банку на спростування наданого відповідачем почеркознавчого дослідження не заявлялось жодного клопотання, в тому числі про призначення і проведення судової почеркознавчої експертизи.

З урахуванням того, що доводи касаційної скарги, є ідентичними доводам апеляційної скарги, яким суд надав належну оцінку, вони є достатньо аргументованими, Верховний Суд доходить висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи заявника, при цьому Верховний Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції під час розгляду справи в касаційному порядку перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суди першої й апеляційної інстанцій забезпечили повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржувані рішення відповідають нормам матеріального та процесуального права.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, арішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк»залишити без задоволення.

Рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 15 березня 2017року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 29 травня 2017року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

С.О. Погрібний

Г. І. Усик