ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«05» лютого 2019 року

м. Харків

справа № 640/7442/18-ц

провадження № 22ц/818/1048/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Бровченка І.О., Колтунової А.І.,

за участю секретаря - Ігнатової Т.В.,

учасники справи:

позивачі - ОСОБА_1, представник позивача - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

відповідач - Харківська міська рада,

треті особи - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Полехіна А.М., приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Гуменна А.А., ОСОБА_6

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 30 жовтня 2018 року в складі судді Зуба Г.А.,

в с т а н о в и в:

У квітні 2018 року ОСОБА_1, ОСОБА_3 звернулись до суду з позовом до Харківської міської ради, треті особи: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Полехіна Алла Миколаївна, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Гуменна Анна Анатоліївна, ОСОБА_6 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер ОСОБА_7, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 який був двоюрідним дядьком ОСОБА_1 та двоюрідним дідом ОСОБА_3

Вказали, що 24 червня 2009 року ОСОБА_7 складено заповіт, яким він заповів позивачам належну йому на праві власності квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

Зазначили, що померлий не був одружений, не мав інших родичів, вів самотній спосіб життя.

Вказали, що у зв'язку з особливостями характеру ОСОБА_7 особисто зв'язатись з ним було важко, мобільним зв'язком він не користувався, на стаціонарний телефон частіше за все не відповідав, його часто не було вдома, до квартири нікого не пускав, а пропонував почекати його на вулиці.

Зазначили, що про смерть ОСОБА_7 їм стало відомо 12 березня 2018 року зі слів його сусідів, коли вони навідались за адресою його проживання, де виявили, що замки на дверях висвердлені, а двері зачинені, проте встановити дату смерті і місце його захоронення не вдалося.

Вказали, що 13 березня 2018 року вони звернулись до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Полехіної А.М., яка посвідчувала заповіт, та вона роз'яснила, що за наявним заповітом вони не можуть отримати свідоцтво про право на спадщину, оскільки у ньому допущені помилки, зокрема, не вірно зазначена адреса квартири, яку заповів спадкодавець, а внесення виправлень у заповіт неможливо.

З метою уточнення виявлених обставин позивачі звернулись до Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори, де їм повідомили, що спадкова справа після померлого заведена приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гуменною А.А.

13 березня 2018 року позивачі звернулись із заявами про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Гуменної А.А., яка роз'яснила, що строк на прийняття спадщини пропущено, та в заповіті ОСОБА_7 допущені помилки, а саме, не вірно зазначена адреса квартири, яку заповів спадкодавець. Крім того, актовий запис про смерть складено на померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_8, а заповіт складено ОСОБА_7

Позивачі звернулись до Київського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, проте, їм відмовлено у видачі свідоцтва про смерть та роз'яснено необхідність вирішення даної ситуації у судовому порядку.

23 березня 2018 року нотаріусом Гуменною А.А. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі позивачам свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_7

Вказали, що поважність причин пропуску строку на прийняття спадщини підтверджується об'єктивними, непереборними, істотними труднощами.

Зазначили, що ОСОБА_1 з середини 2016 року постійно мешкає у м. Костянтинівка та доглядає за своєю хворою матір'ю похилого віку, приїжджає до м. Харкова дуже рідко, у випадках необхідності, а ОСОБА_3 - останні два роки проживає у м. Києві разом зі своїм дворічним сином, є матір'ю одиначкою і перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною, тому за межі м. Києва самостійно виїжджати не має можливості.

Зазначили, що нотаріус в порушення вимог закону не повідомив їх про відкриття спадщини.

Вказали, що у березні 2018 року під час спілкування із сусідами ОСОБА_7 встановлено, що вони викликали працівників правоохоронних органів, припускаючи факт смерті ОСОБА_7, які і забрали тіло померлого.

Із пояснень сусідів вбачається, що через деякий час після смерті ОСОБА_7 за його адресою приїжджали невідомі особи, які представились новими власниками квартири, та за допомогою вантажної машини вивезли всі речі з квартири, та документи померлого, після чого змінили замки.

Позивачам стало відомо, що квартира померлого відчужена на підставі договору купівлі-продажу від 21 жовтня 2018 року, та за вказаним фактом ОСОБА_1 звернувся до прокуратури Харківської області із заявою про вчинення кримінального правопорушення.

Просили визначити ОСОБА_1 та ОСОБА_3 як спадкоємцям після смерті ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року, додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини протягом трьох місяців з дня набрання законної сили рішенням суду.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 30 жовтня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_3 - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду - скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, основним предметом розгляду зробив саме питання невідповідності прізвищ померлого, дорікав неналежним виконанням родинних обов'язків, відсутністю документа про смерть спадкодавця та інформації щодо місця його поховання, а до вивчення питання поважності причин пропуску строку поставився поверхнево та формально; проігнорував об'єктивні обставини, що позбавили позивачів можливості звернутись із заявами про прийняття спадщини. Зазначив, що суд не звернув увагу на те, що наразі триває процес внесення змін до актового запису про смерть спадкодавця у позасудовому порядку та для усунення наявних розбіжностей потрібен додатковий час; що у заповіті померлого допущено помилку та ними надано докази на підтвердження того, що померлий мав право власності саме на ту квартиру, що зазначена ними у заявах про прийняття спадщини.

24 січня 2019 року до суду апеляційної інстанції від Харківської міської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому Харківська міська рада погоджується з рішенням суду першої інстанції, апеляційну скаргу вважає необгрунтованою. При цьому зазначила, що позивачі не надали суду безспірних доказів поважності причин пропуску строку для звернення із заявою про прийняття спадщини. Факт перебування позивачів за місцем їх проживання сам по собі не свідчить про наявність об'єктивних, непереборних перешкод для звернення із заявою про прийняття спадщини, навіть, якщо померлий вів самотній спосіб життя. Також, не може бути поважною причиною і відсутність інформації про смерть спадкодавця, якщо перешкод у спадкоємців для подання заяви не було. Зазначила, що розпочато досудове розслідування за фактами шахрайських заволодінь квартирами в місті Харкові та замахів на такі квартири. В рамках цього розслідування накладено арешт на квартири, які повинні відійти у власність територіальної громади м. Харкова. Арешт накладено і на квартиру АДРЕСА_2, власником якої був ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, померлий ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з'явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, рішення суду - залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, мотивовано тим, що наведені позивачами причини пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини не є поважними.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 24 червня 2009 року ОСОБА_7 складено заповіт на ім'я ОСОБА_1, ОСОБА_9, яким він заповів їм квартиру АДРЕСА_3, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Полехіною А.М. за реєстровим №1485.

ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_9, яка після шлюбу має прізвище «ОСОБА_9».

З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть від 05 лютого 2018 року №3 вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер ОСОБА_8

05 лютого 2018 року до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Гуменної А.А. із заявою про прийняття спадщини після ОСОБА_8 звернулась ОСОБА_6, яка зазначила, що проживала зі спадкодавцем однією сім'єю, інших спадкоємців немає.

На підставі вказаної заяви 05 лютого 2018 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гуменною А.А. заведено спадкову справу №03/2018 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_8

23 березня 2018 року до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Гуменної А.А. із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 звернувся ОСОБА_1, який діяв від власного імені та від імені ОСОБА_3 на підставі довіреності.

З пояснень приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Гуменної А.А., вбачається, що при відкритті спадкової справи нею перевірено інформацію про наявність заповітів, та/або спадкових договорів, складених від імені померлого ОСОБА_8, та за вказаними параметрами запиту у спадковому реєстрі інформація була відсутня, так само, як інформація про шлюб або наявність дітей, тому про відкриття спадщини нотаріус інших спадкоємців не повідомляла.

З відомостей зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) вбачається, що інформація щодо заповіту ОСОБА_8 відсутня, від імені ОСОБА_7 24 червня 2009 року посвідчено заповіт, який є чинним.

Як вбачається з постанови приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Гуменної А.А. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 23 березня 2018 року, позивачам відмовлено у видачі на їх ім'я свідоцтва про право на спадщину за заповітом, яке залишилось після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_8 на підставі того, що протягом встановленого шестимісячного строку ними не були подані відповідні заяви про прийняття спадщини, та зі спадкоємцем на час відкриття спадщини вони не проживали. Крім того, актовий запис про смерть складений на померлого ОСОБА_8, а заповіт посвідчений від імені ОСОБА_7 У заповіті вказано квартиру АДРЕСА_2 а у заяві про видачу свідоцтва про право на спадщину вказано квартиру АДРЕСА_2

З відповіді Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 28 вересня 2018 року вбачається, що на ім'я ОСОБА_7 проведено реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 27 жовтня 1995 року Національним науковим центром Харківського фізико-технічного Інституту, № 1327.

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 16 квітня 2018 року №120737756 вбачається, що квартира АДРЕСА_2, належить на праві власності ОСОБА_10 на підставі договору купівлі-продажу від 21 жовтня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Литвинюк Л.В. за №609.

Із зазначеного договору вбачається, що 21 жовтня 2017 року ОСОБА_7 продав ОСОБА_10 належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_2

За вказаним фактом 18 квітня 2018 року ОСОБА_1 звернувся із заявою про вчинення кримінального правопорушення до прокуратури Харківської області.

Згідно статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

За змістом статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Частинами 1, 3 статті 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

За змістом частини 1 статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина 1 статті 1270 ЦК України).

Главою 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, визначено, що спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини, у тому числі, на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першої заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини (пункт 2.1); якщо заява, в якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним чином, або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини (пункт 3.5).

За змістом частин 1 та 3 статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. У випадку, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Аналогічні роз'яснення викладені в пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування».

При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про

право на спадщину.

Не є поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними.

При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Аналогічний правовий висновок зроблений у постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року у справі № 6-85цс12 та від 04 листопада 2015 року у справі №6-1486цс15.

Верховним Судом підстав відступати від такого висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах не встановлено.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його представник пояснили, що ані він, ані його дочка не знали про наявність заповіту. Заповіт знаходився у його матері. Доказів того, що заповіт знаходився у матері, вони не мають. В місті Харкові ОСОБА_1 проживає з 1979 року, однак, з ОСОБА_7 не спілкувався. Факт родинних відносин між ними та заповідачем, факт належності правовстановлюючих документів ОСОБА_7, помилок в об'єкті спадкового майна, які, на їх думку, допущені в заповіті, на теперішній час не встановлені. Хто такий ОСОБА_8 та ОСОБА_6 їм невідомо.

Таким чином, посилання позивачів на те, що про наявність заповіту вони не знали, оскільки він знаходився у матері ОСОБА_1 не є підставою для визначення додаткового строку для прийняття спадщини, так як вказані посилання не є тими причинами, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій з прийняття спадщини, а саме по собі незнання про наявність заповіту без установлення інших об'єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення спадкоємцем дій щодо прийняття спадщини не свідчать про поважність причин пропуску зазначеного строку.

Доводи позивачів щодо того, що ОСОБА_1 постійно мешкає у місті Костянтинівка та доглядає за своєю хворою матір'ю похилого віку, а ОСОБА_3 проживає у місті Києві, є матір'ю одиначкою і перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною, тому за межі міста Києва самостійно виїжджати не має можливості, і такі обставини є поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини, є безпідставними, оскільки ОСОБА_1 в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції пояснив, що з 1979 року він постійно проживає в місті Харкові. Доказів того, що його мати хворіє і він тривалий час доглядав за своєю хворою матір'ю похилого віку у місті Костянтинівка, а також того, що ОСОБА_3 мала перешкоди самостійно виїжджати за межі міста Києва матеріали справи не містять і в суді апеляційної інстанції їх не надано.

Таким чином, наведені позивачами обставини не пов'язані з об'єктивними, непереборними та істотними труднощами для спадкоємців на вчинення цих дій.

Інших поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини позивачами не наведено.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що прізвища заповідача у заповіті та померлого у актовому записі про смерть відрізняються, належних доказів того, що це одна й та сама особа, не надано, відомостей щодо наявності відповідного рішення суду з цього питання або вирішення його у позасудовому порядку не надано.

Питання щодо наявності помилок у змісті заповіту до предмету доказування у даній справі не входить, тому посилання ОСОБА_1 на такі обставини як підставу для скасування рішення є необґрунтованими.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункту першого статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, питання щодо перерозподілу судових витрат не вирішувалось.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст.374, ст. ст. 375, 381- 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 30 жовтня 2018 року- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В.Бурлака

Судді І.О.Бровченко

А.І.Колтунова

Повний текст постанови складено 06 лютого 2019 року.