Справа № 182/3444/18
Провадження № 2/0182/69/2019
23.01.2019 м. Нікополь
Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді - Рунчевої О.В.
секретаря - Нагаєвої Н. О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Нікополя за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-
Позивач 16.05.2018 року звернувся до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області із зазначеним позовом (а.с.1-5), який згодом уточнював (а.с. 46-50), остаточно просив суд стягнути з відповідача на його користь в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 57 429,28 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди 100 000,00 грн., мотивуючи свої вимоги наступним.
-п. 1.3 ПДР України - учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно виконувати вимоги діючих Правил, а так само бути взаємно ввічливими.
-п. 2.9 ПДР України - водієві забороняється: а) керувати транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння або знаходячись під впливом наркотичних або токсичних речовин.
- п. 12.1. ПДР України - під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.
Вказане порушення п.12.1 Правил дорожнього руху ОСОБА_2 стало причинним зв'язком у настанні дорожньо-транспортної пригоди. Будь-яких перешкод технічного характеру для відповідача ОСОБА_2 не було. Згідно з висновком автотехнічної експертизи № 70/27 - 668 від 23.09.2014 року при виконанні п. 12.1 Правил дорожнього руху відповідач мав технічну можливість запобігти дорожньо-транспортну пригоду.
Після скоєння дорожньо-транспортної пригоди, з метою уникнення покарання ОСОБА_2 з місця дорожньо-транспортної пригоди зник. Виклик швидкої та доставку його до лікарні здійснили сторонні люди, без участі відповідача ОСОБА_2
Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 квітня 2018 року відповідача ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення за ст. 286 ч. 1 КК України та звільнено від кримінальної відповідальності на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України у звязку із закінченням строків давності.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди він отримав тілесні ушкодження - закритий перелом правої ключиці, закрита черепно-мозкова травма у вигляді струсу головного мозку, забиті рани волосяної частини голови в тім'яній області справа і на зовнішній поверхні правого стегна, садна правого колінного суглобу, надлопаткової області справа, грудної клітини справа які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров'я (згідно пункту 2.2.2 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, що підтверджується висновком судово-медичної експертизи № 504 від 09 вересня 2014 року).
В день дорожньо-транспортної пригоди він направлявся у с. Капулівка Нікопольського району для поливу та іншої садової роботи з виноградними кущами, які у кількості 130 штук він придбав та насадив навесні 2014 року. У звязку з отриманням травм, у нього не було можливості доглядати виноград, тому всі 130 кущів засохли. На придбання кущів винограду ним було витрачено суму у розмірі 5 850 грн., яку він повинен був сплатити до 01 вересня 2014 року. Сума втраченого доходу від продажу очікуваного врожаю винограду, за його розрахунками, складає 26 000 грн.
Також внаслідок дорожньо-транспортної пригоди був пошкоджений належний йому велосипед «Віаnсhi kuma 4600»: встановлена повна деформація заднього колеса, часткова деформація переднього та алюмінієвої рами, яка тріснула), ремонту та відновленню не підлягає, подальша експлуатація небезпечна, згідно рекомендацій виробника велосипеда та технічного огляду спеціалістом субєктом підприємницької діяльності фізичною особою ОСОБА_3 від 24 вересня 2014 року.
Станом на 16 квітня 2018 року новий велосипед вказаної марки коштує від 15 000 грн., що зазначено у довідці субєкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_3
Він, починаючи з 21 липня 2014 року по 05 серпень 2014 року знаходився на стаціонарному лікування у травматологічному відділенні Комунального закладу «Нікопольська міська лікарня № 1 ДОР», що підтверджується випискою з медичної картки стаціонарного хворого № 1140.
Також він перебував на амбулаторному лікуванні з 06 серпня 2014 року по 15 серпня 2014 року, що підтверджується відповідним листом непрацездатності та амбулаторною карткою.
На придбання ліків та медичних послуг, ним з 21 липня 2014 року по 15 серпня 2014 року, було витрачено 1 930 грн.
З 21 липня 2014 року по 15 серпня 2014 року він не працював за станом здоровя та недоотримав заробітної плати на суму 1 157,01 грн.
Також він знаходився на лікуванні у травматологічному відділенні Комунального закладу «Нікопольська міська лікарня № 1» з діагнозом зрощений перелом правої ключиці з 26 березня 2015 року по 06 квітня 2015 року та на лікуванні з 08 квітня 2015 року по 17 квітня 2015 року в ендокринному відділенні з діагнозом вперше виявлений цукровий діабет І типу. Зазначає, що стресова ситуація у звязку з дорожньо-транспортною пригодою викликала захворювання цукрового діабету автоімунного типу. На придбання ліків та медичних послуг, ним з 26 березня 2015 року по 17 квітня 2015 року було витрачено 2 491 грн. 26 коп., на дорогу до Запоріжжя з Нікополя, на діагностичне обстеження магнітно-резонансної томографії у Медичному центрі «Юнімед» було витрачено 33,83 грн.
З 26 березня 2015 року по 17 квітня 2015 року він не працював за станом здоровя, та недоотримав заробітної плати на суму 932,90 грн.
З часом його лікування продовжилося, він перебував на лікуванні в ДУ «Інституту ендокринології та обміну речовин ім. В. П. Комісаренка академії наук України» з 22 березня 2016 року по 07 квітня 2016 року з діагнозом травматична енцефалопатія з гіпертинзивно-гідроцефальним синдромом після отриманої у результаті дорожньо-транспортної пригоди закритої черепно-мозкової травми, антено-невротичний синдром, цукровий діабет у тяжкій формі в стадії декомпенсації, гіпертонічна хвороба 2 ступеня, з стадії з високим ризиком, тиреотоксикоз середнього ступеня тяжкості. За час лікування з 22 березня 2016 року по 07 квітня 2016 року ним було витрачено 2978,35 грн., сума недоотриманої заробітної плати за цей період становить 1055,93 грн.
Крім того, він вважає, що протиправними діями відповідача йому заподіяно моральну шкоду, яка полягає в наступному.
Так, на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди з вини відповідача, ОСОБА_2 він отримав ушкодження та стрімке прогресивне погіршення стану здоровя , втрати доходів, здоровя, майна. З часу дорожньо-транспортної пригоди він знаходиться у постійному негативному психоемоційному стані, який супроводжується втратою сну, внутрішньою напруженістю, постійними головними болями, запамороченнями, болями в області серця, високим артеріальним тиском, болями у шийному відділі хребта. Дорожньо-транспортна пригода у 2014 році стала причиною низки захворювань, у тому числі і цукрового діабету І типу, травматичної енцефалопатії та захворювань нервової системи. Він втратив роботу за станом свого здоровя та його родина перебуває у скрутному матеріальному становищі, оскільки він був єдиним годувальником у родині. Він на даний час також має проблеми з працевлаштуванням, зі здоровям, відчуває постійний фізичний біль у правій руці через поламану праву ключицю, обмеження рухів цією рукою, чутливість її до сих пір не відновлена.
За весь цей час відповідач жодного разу не поцікавився станом його здоровя, не надав ніякої матеріальної та моральної допомоги, зовсім відсторонився від даної ситуації, на телефоні дзвінки не відповідає.
Розмір завданої моральної шкоди оцінив у 100 000 грн. 00 коп., яку просить стягнути на його користь з відповідача.
Ухвалою про відкриття провадження від 20 серпня 2018 року позовна заява прийнята до розгляду за правилами загального позовного провадження. Відповідачу був наданий строк 15 днів з дня отримання ним такої ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву.
Відповідач не скористався правом на відзив, у судове засідання повторно не зявився, про день, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином за місцем реєстрації (а.с.52). До суду повернувся конверт з судовою повісткою з викликом на 23 січня 2019 року о 14.00 год., як не вручений у звязку із закінченням терміну зберігання (а.с.70). Судова повістка у відповідності до ч.8 ст.128 ЦПК України, вважається врученою.
Згідно ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв'язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутністю сторін, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України.
Оцінивши наявні у матеріалах справи докази кожен окремо та у їх сукупності, надаючи правову оцінку обставинам справи та ознайомившись з матеріалами кримінального провадження № 182/7650/14-к, суд приходить до наступного.
Відповідно доч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання.
Згідно зіч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ст. ст.12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини,якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
-п. 1.3 ПДР України - учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно виконувати вимоги діючих Правил, а так само бути взаємно ввічливими.
-п. 2.9 ПДР України - водієві забороняється: а) керувати транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння або знаходячись під впливом наркотичних або токсичних речовин.
- п. 12.1. ПДР України - під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.
Вказане порушення п.12.1 Правил дорожнього руху ОСОБА_2 стало причинним зв'язком у настанні дорожньо-транспортної пригоди. Будь-яких перешкод технічного характеру для відповідача ОСОБА_2 не було. Згідно з висновком автотехнічної експертизи № 70/27 - 668 від 23 вересня 2014 року при виконанні п. 12.1 Правил дорожнього руху відповідач мав технічну можливість запобігти дорожньо-транспортну пригоду (а.с. 7-8, 30-31, 34).
Після скоєння дорожньо-транспортної пригоди, з метою уникнення покарання ОСОБА_2 з місця дорожньо-транспортної пригоди зник. Виклик швидкої та доставку позивача до лікарні здійснили сторонні люди, без участі відповідача ОСОБА_2 , що встановлено ухвалою Нікопольського міськрайонного суду від 05 квітня 2018 року у кримінальній справі 182/7620/14-к, провадження № 1-кп/0182/9/2018 (а.с. 9-10)
Згідно протоколу огляду місця дорожньо-транспортної події від 21 липня 2014 року, велосипед ОСОБА_1 отримав наступні пошкодження - повна деформація заднього колеса, часткова деформація рами (а.с. 32-33).
Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 квітня 2018 року відповідача ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення за ст. 286 ч. 1 КК України, його винуватість була повністю доведена сукупністю належних, допустимих та достовірних доказів, безпосередньо досліджених судом у судовому засіданні, які були отримані у рамках діючого законодавства без істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.
Вказаною ухвалою суду було звільнено відповідача від кримінальної відповідальності на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України у звязку із закінченням строків давності. (а.с. 7-11).
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 504 від 09 вересня 2014, у ОСОБА_1 виявлені тілесні ушкодження - закритий перелом правої ключиці, закрита черепно-мозкова травма у вигляді струсу головного мозку, забиті рани волосяної частини голови в тім'яній області справа і на зовнішній поверхні правого стегна, садна правого колінного суглобу, надлопаткової області справа, грудної клітини справа - відносяться до категорії тілесних ушкоджень СЕРЕДНЬОГО ступеня тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров'я (згідно пункту 2.2.2 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень). Виявлені тілесні ушкодження утворилися від дії тупих твердих предметів, або від ударів об такі предмети. Виявлені тілесні ушкодження могли утворитися під час дорожньо-транспортної пригоди за обставинах вказаних обстежуваним. Давність спричинення тілесних ушкоджень може відповідати строку, вказаному у постанові слідчого. (а.с. 58-59 кримінального провадження № 182/7650/14-к).
Згідно ч.3 ст. 386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.
Згідно з ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно ч.ч. 1,2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою
Згідно ч. 1 ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Також відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.
Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Суд вважає, що позивачем доведено, що йому була заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди майнова шкода, але його вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Починаючи з 21 липня 2014 року по 05 серпня 2014 року позивач знаходився на стаціонарному лікування у травматологічному відділенні Комунального закладу «Нікопольська міська лікарня № 1 ДОР», що підтверджується випискою з медичної картки стаціонарного хворого № 1140 (а.с. 17).
Також позивач перебував на амбулаторному лікуванні 06 серпня 2014 року по 15 серпня 2014 року, що підтверджується відповідним листом непрацездатності та амбулаторною карткою (а.с. 36).
Відповідно до чеків, наданих позивачем суду, ним була витрачено на придбання ліків та медичних послуг з 21 липня 2014 року по 05 серпня 2014 року сума - 1930 грн. (а.с. 13, 14, 22 на звороті, 26, 34 на звороті, 37), яка підлягає стягненню з відповідача у повному обсязі.
Також підлягає стягненню з відповідача недоотримана позивачем сума заробітної плати за період з 21 липня 2014 року по 05 серпня 2014 року, відповідно наданого позивачем розрахунку у розмірі 1157,01 грн. ( за 10 робочих днів липня 2014 року та за 11 робочих днів серпня 2014 року), оскільки вона не нараховувалася та не виплачувалася йому у звязку з лікарняним після дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 40).
Також в обґрунтування позову позивач посилався, що знаходився на лікуванні у травматологічному відділенні Нікопольської міської лікарні № 1» з діагнозом зрощений перелом правої ключиці з 26 березня 2015 року по 06 квітня 2015 року та на лікуванні з 08 квітня 2015 року по 17 квітня 2015 року в ендокринному відділенні Комунального закладу «Нікопольська міська лікарня № 4» ДОР» з діагнозом вперше виявлений цукровий діабет І типу. Зазначає, що стресова ситуація у звязку з дорожньо-транспортною пригодою викликала захворювання цукрового діабету автоімунного типу. На придбання ліків та медичних послуг, позивачем з 26 березня 2015 року по 17 квітня 2015 року було витрачено 2491 грн. 26 коп., на дорогу до Запоріжжя з Нікополя, на діагностичне обстеження магнітно-резонансної томографії у Медичному центрі «Юнімед» було витрачено 33,83 грн.
З 26 березня 2015 року по 17 квітня 2015 року позивач зазначив, що не працював за станом здоровя, та недоотримав заробітної плати на суму 932,90 грн.
Тому суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог в цій частині та зменшенню сум, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, виключивши з розрахунків ті суми, що витрачені на придбання ліків та медичних послуг з 08 квітня 2015 року по 17 квітня 2015 року. Таким чином, до стягнення з відповідача підлягає сума, витрачена позивачем у період з 26 березня 2015 року по 06 квітня 2015 року включно, у тому числі і витрати на проїзд до м. Запоріжжя на необхідні дослідження, тобто 1868, 07 грн. (а.с. 12, 15, 18, 21, 26, 27, 28).
Також підлягає стягненню з відповідача недоотримана позивачем сума заробітної плати за період з 26 березня 2015 року по 06 квітня 2015 року у розмірі 438,97 грн., оскільки вона не нараховувалася та не виплачувалася йому у звязку з лікарняним після дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 40 на звороті), за 4 робочих дні березня 2015 року та за 4 робочих днів квітня 2015 року.
Недоотримана позивачем сума заробітної плати у період з 08 квітня 2015 року по 17 квітня 2015 року стягненню не підлягає, оскільки лікарняний у цей період не був повязаний з отриманими травмами внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 21 липня 2014 року.
Крім того, судом встановлено, що позивач перебував на лікуванні в ДУ «Інституту ендокринології та обміну речовин ім. В. П. Комісаренка академії наук України» з 22 березня 2016 року по 07 квітня 2016 року з діагнозом травматична енцефалопатія з гіпертинзивно-гідроцефальним синдромом після отриманої у результаті дорожньо-транспортної пригоди закритої черепно-мозкової травми, антено-невротичний синдром, цукровий діабет у тяжкій формі в стадії декомпенсації, гіпертонічна хвороба 2 ступеня, з стадії з високим ризиком, тиреотоксикоз середнього ступеня тяжкості (а.с. 19. 20).
За час лікування з 22 березня 2016 року по 07 квітня 2016 року позивачем було витрачено 2648,35 грн. (а.с. 15, 25, 29), сума недоотриманої заробітної плати за цей період за 9 робочих днів у березні 2016 року та за 5 робочих днів у квітні 2016 року) становить 1055,93 грн., які підлягають стягненню з відповідача у повному обсязі.
Суд не вбачає підстав відшкодовувати позивачу кошти у розмірі 330 грн., витрачені 24 червня 2017 року, згідно замовлення № 3728 (а.с. 22), оскільки вказані дослідження повязані з лікуванням ендокринної системи, та як зазначено вище не повязані з травмами, отриманими внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 21 липня 2014 року.
Так, в обґрунтування позову у цій частині позивач посилається на товарні чеки від 24 вересня 2014 року та 30 травня 2016 року, складені субєктом підприємницької діяльності фізичною особою ОСОБА_3 (а.с. 35,37), однак вказані товарні чеки не дають висновку щодо реальної шкоди, завданої транспортному засобу ОСОБА_1 за наслідками дорожньо-транспортної пригоди 21 липня 2014 року.
Також, належних та допустимих доказів того, що пошкоджений велосипед позивача поновленню не підлягає та його подальша експлуатація небезпечна у розумінні ст.ст. 76-79 ЦПК України суду не надано.
Товарні чеки субєкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_3 (а.с. 35, 37) є лише його власною думкою, він не є експертом чи спеціалістом, як того вимагають ст.ст. 72,74 ЦПК України, вказані товарні чеки не є експертним висновком, а консультації спеціаліста не замінюють висновок експерта.
Відповідно до п.4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз'яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Щодо позовних вимог ОСОБА_1 в частині відшкодування вартості 130 кущів винограду у розмірі 5850 грн. та відшкодування втраченого доходу від винограду у розмірі 26 000 грн.., суд приходить до наступного.
Доказів того, що через вищевказану дорожньо-транспортну пригоду у позивача ОСОБА_1 засохли 130 кущів винограду елітних сортів та наявність між дорожньо-транспортною пригодою та їх пошкодженням причинно-наслідкового звязку до суду не надано. Також матеріали справи не містять доказів на підтвердження безпосереднього причинно - наслідкового звязку між втраченим доходом позивача від продажу очікуваного врожаю винограду та дорожньо-транспортною пригодою, що сталася 21 липня 2014 року.
Таким чином, суд вважає за необхідне позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди завданої позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково, стягнути з відповідача на його користь витрати на лікування - 6446,42 грн., відповідно тих чеків, які були ним витрачені на придбання ліків, також підлягає стягненню з відповідача недоотримана заробітна плата позивача у звязку зі знаходженням його на лікарняному у сумі 2651, 91 грн.
Загальна сума матеріальної шкоди, яка заподіяна позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди становить 9 098 грн. 33 коп.
Щодо вимог позову в частині відшкодування моральної шкоди на користь позивача ОСОБА_1, суд прийшов до такого висновку.
Відповідно ч.1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Згідно до ч. 2,3 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступень зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.
Так, на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди з вини відповідача, ОСОБА_2 М позивач отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості та стрімке прогресивне погіршення стану здоровя , втрати доходів, здоровя, майна. З часу дорожньо-транспортної пригоди він знаходиться у постійному негативному психоемоційному стані, який супроводжується втратою сну, внутрішньою напруженістю, постійними головними болями, запамороченнями, болями в області серця, високим артеріальним тиском, болями у шийному відділі хребта. Дорожньо-транспортна пригода у 2014 році стала причиною низки захворювань, у тому числі травматичної енцефалопатії та захворювань нервової системи. Позивач і на даний час має проблеми зі здоровям, відчуває постійний фізичний біль у правій руці через поламану праву ключицю, обмеження рухів цією рукою, чутливість її до сих пір не відновлена.
За весь цей час відповідач жодного разу не поцікавився станом здоровя позивача, не надав ніякої матеріальної та моральної допомоги, зовсім відсторонився від даної ситуації.
Однак суд, з урахуванням обставин справи, обсягу душевних страждань позивача ОСОБА_1, внаслідок зазначених дій відповідача, вважає розмір моральної шкоди, визначений позивачем у розмірі 100 000 грн. 00 коп. завищеним. На думку суду, враховуючи вимоги розумності та справедливості, достатнім розміром у відшкодування моральної шкоди буде 20 000 грн. 00 коп.
Також суд вважає, що на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768, 40 грн. за вимоги майнового характеру та судовий збір у розмірі 768, 40 грн. за вимоги немайнового характеру.
Суд керуючись ст.ст.10, 12, 13,78, 81, 82, 141, 259, 263-265, 268, 273, 280-282 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 23, 386, 1166, 1167, 1187, 1188, 1192, 1195 ЦК України,-
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2, (РНОКПП НОМЕР_1) на користь держави судовий збір у розмірі 1536,80 грн. (одна тисячап'ятсот тридцять шість грн. 80 коп.).
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.
На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя: ОСОБА_7