Справа № 414/2081/18
Провадження № 22-ц/810/468/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2019 року, січня місяця, 30-го дня, Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ головуючого Яреська А.В. (судді - доповідача), суддів: Дронської І.О., Карташова О.Ю., за участю секретаря судового засідання Перишкіна Т.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Кремінського районного суду Луганської області від 16 листопада 2018 року у цивільній справі (№ 414/2081/18 суддя І інстанції - Ковальов В.М.) за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Луганськнафтопродукт» в особі директора Бажаєва Казбека Абдул-Мажидовича, ОСОБА_3, треті особи: ТОВ «Професіонал», приватний нотаріус Черняк Андрій Леонідович, про визнання окремої частини правочину недійсним та застосування наслідків недійсності правочину,

в с т а н о в и в:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Кремінського районного суду Луганської області із позовною заявою до ПАТ «Луганськнафтопродукт» в особі директора Бажаєва Казбека Абдул-Мажидовича, ОСОБА_3, треті особи: ТОВ «Професіонал», приватний нотаріус Черняк Андрій Леонідович, про визнання окремої частини правочину недійсним та застосування наслідків недійсності правочину. Просила суд визнати правочин за договором купівлі - продажу від 30.07.2016 року, посвідченим приватним нотаріусом Черняк Андрієм Леонідовичем, зареєстрованим в реєстрі за № 210, в частині продажу будівлі складу бочко тари літ. Л-2,л, загальною площею 281,60 кв.м. та будівлі складу матеріального літ. М,м, загальною площею 279,30 кв.м. недійсним. Застосувати наслідки недійсності правочину шляхом зобов'язання відповідача 2 повернути відповідачу 1 нерухоме майно, отримане за договором купівлі - продажу від 30.07.2016 року, а саме: будівлю складу бочко тари літ. Л-2,л, загальною площею 281,60 кв.м. та будівлю складу матеріального літ. М,м, загальною площею 279,30 кв. м., розташованих за адресою: АДРЕСА_1

Ухвалою Кремінського районного суду Луганської області від 16 листопада 2018 року закрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 про визнання окремої частини правочину недійсним та застосування наслідків недійсності правочину.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати ухвалу Кремінського районного суду Луганської області від 16 листопада 2018 року, та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача, пояснення апелянта, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про закриття провадження в зазначеній цивільній справі суд першої інстанції виходив з того, що згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, позивач ОСОБА_1 є керівником та підписантом ДП «Кремінська нафтобаза». Вказане підприємство здійснює господарську діяльність - роздрібну торгівлю пальним. Відповідно до п. 4.1 договору оренди № 20 від 30 квітня 2012 року, укладеного між ПАТ «Нафтопродукт» та ФО ОСОБА_1, остання в якості орендаря зобов'язалася використовувати орендоване майно (нафтобазу, розташовану по АДРЕСА_1) відповідно до його призначення, визначеного статутом підприємства та умовами цього договору. Виходячи з цього суд першої інстанції дійшов до висновків про те, що наявний спір між суб'єктами господарської діяльності, який відноситься до юрисдикції господарського суду. Колегія суддів не погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, адже до такого висновку суд дійшов поспішно та з порушення норм матеріального та процесуального права.

Так, частиною 1 ст.19 ЦПК передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Пунктом 15 ч.1 ст. 20 ГПК України передбачено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: інші справи у спорах між суб'єктами господарювання. Господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб'єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають, зокрема, з цивільних правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року). Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України у вказаній редакції). Господарські суди розглядають, зокрема, справи у спорах між суб'єктами господарювання (пункт 15 частини першої статті 20 ГПК України у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року). Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (частина друга статті 4 ГПК України у зазначеній редакції). Сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього кодексу (частина перша статті 45 ГПК України у вказаній редакції).

Як вбачається з матеріалів справи, 30 квітня 2012 року між ПАТ «Луганськнафтопродукт», в особі голови правління Бажаєва Казбека Абдул-Мажидовича та фізичною особою ОСОБА_1 було укладено договір оренди № 20. Відповідно до умов зазначеного договору ОСОБА_1 в оренду були передані об'єкти нерухомого майна, а саме будівлю складу бочко тари літ. Л-2,л, загальною площею 281,60 кв.м. та будівлю складу матеріального літ. М,м, загальною площею 279, 30 кв.м. (а.с.17). 30 червня 2016 року між ПАТ «Луганськнафтопродук» та ОСОБА_3 був укладений договір купівлі - продажу майна, у т.ч. і того нерухомого майна, яке було передане ОСОБА_1 відповідно до умов договору оренди № 20 від 30.04.2012 року (а.с.15).

З матеріалів справи вбачається що позовні вимоги заявлено фізичною особою до відповідачів : фізичної особи, що є власником нерухомого майна та юридичної особи - що була наймодавцем за договором оренди, де орендарем виступала теж фізична особа.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб'єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Позов заявлено теж фізичною особою про визнання недійсним правочину та застосування наслідків недійсності правочину, ця фізична особа є керівником та підписантом ДП «Кремінська нафтобаза», проте ДП «Кремінська нафтобаза» не є стороною договору оренди, не є позивачем у справі. Виходячи з предмету позову вимоги за ним заявлені саме щодо майна, що перебувало у оренді на підставі договору оренди, що укладеним із позивачкою як фізичною особою - і на цей час перебуває у власності фізичної особи- відповідача, тобто немає підстав розцінювати цю справу як спір між суб'єктами господарювання, власник спірного майна є визначений як фізична особа.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновків що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про те, що даний спір підлягає вирішенню у господарському суді, у зв'язку з чим неправомірно закрив провадження у справі. З огляду на викладене вище, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування оскаржуваної ухвали, адже остання постановлена з порушенням вимог процесуального законодавства, та направлення справи до суду першої інстанції для продовження її розгляду по суті.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 382 - 384 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Кремінського районного суду Луганської області від 16 листопада 2018 року за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Луганськнафтопродукт» в особі директора Бажаєва Казбека Абдул-Мажидовича, ОСОБА_3, треті особи: ТОВ «Професіонал», приватний нотаріус Черняк Андрій Леонідович, про визнання окремої частини правочину недійсним та застосування наслідків недійсності правочину скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 01 лютого 2019 року.

Головуючий

Судді