Дата документу 06.02.2019 Справа № 333/1028/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/860/19 Головуючий у 1-й інстанції: Круглікова А.В.
Є.У.№ 323/299/17 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

Гончар М.С.,

секретар: Бєлова А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про припинення права власності на Ѕ частку квартири та стягнення грошової компенсації

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 01 листопада 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що сторони є співвласниками однокімнатної квартири, загальною площею 28,9 кв.м, що знаходиться в АДРЕСА_1, яку вони в рівних частках успадкували після смерті батька позивача ОСОБА_5 Посилаючись на те, що спільне користування квартирою є неможливим, спірна квартира є постійним місцем проживання відповідачки, просив суд на підставі ст. 364 ЦК України припинити своє право власності на її Ѕ частку та стягнути з відповідачки компенсацію вартості у розмірі 190 566,60 грн.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 01 листопада 2018 року відмовлено у задоволені позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись напорушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, і ухвалити по справі нове рішення яким задовольнити позовні вимоги. Вважає, що судом першої інстанції дана неправильна оцінка зібраним у справі доказам, якими доведений факт спроможності відповідачки сплатити йому грошову компенсацію за належну йому Ѕ частку у спірному майні.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 вказує, що рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Наголошує на тому, що стягнення з неї грошової компенсації на користь позивача поставить її у скрутне матеріальне становище.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_3 і його адвоката Зеленогї Р.В., які підтримали апеляційну скаргу і просили про її задоволення, заперечення представника ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_11., перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно статті 375 ЦП К України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи в задоволені позову на підставі положень статті 364 ЦК України, суд першої інстанції виходив з того, що у зв'язку зі скрутним матеріальним становищем відповідачка не спроможна виплатити компенсацію вартості належної позивачеві частки у спільному майні, та з огляду на закріплені пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України засади добросовісності і розумності, що спонукають суд урахувати інтереси обох співвласників, дійшов висновку, що виплата компенсації становить для відповідачки надмірний тягар.

З таким висновком суду слід погодитись, оскільки він відповідає вимогам закону та ґрунтується на матеріалах справи.

Згідно з ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1). Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч. 2). Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом ч.ч. 1-3 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Статтею 321 ЦК України унормовано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1). Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом (ст. 328 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Таким чином, виходячи з аналізу вищезазначених норм, з врахуванням закріплених в п. 6 ст. 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити таке: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар.

Зазначений вище правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 13.01.2016 р. у справі № 6-2925цс15.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.10.2017 спірна квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової приватної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у рівних частках кожному (а.с.6).

Ринкова вартість спірної квартири станом на 11.10.2017р. становила 381 133 грн. (а.с.9-27).

Спірна квартира є місцем постійного проживання відповідачки з 08.08.2016р, де вона проживала разом зі своїм чоловіком ОСОБА_5 (батьком позивача) до його смерті, яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.80).

ОСОБА_4 працює продавцем-консультантом у ФОП ОСОБА_10 за трудовим договором від 03.05.2018р., де отримує заробітну плату у розмірі 3 900 грн., страждає на хронічне захворювання, лікування якого потребує значних коштів (а.с. 113, 147).

Даних про наявність у відповідачки будь-яких інших, крім заробітна плата, доходів матеріали справи не містять.

Установивши, що спірна квартира є єдиним постійним місцем проживання відповідачки, яка отримує невелику заробітну плату і не спроможна виплатити позивачеві компенсацію вартості Ѕ частки квартири, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що стягнення грошової компенсації становитиме для неї надмірний тягар.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального права є неспроможними.

Згідно із статтею 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Аналіз положень статті 365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім'ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об'єкта, який є спільним майном.

Надавши оцінку зібраним у справі доказам за правилами ст.89 ЦПК України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що стягнення грошової компенсації з відповідачки завдасть їй істотної шкоди.

Додані до позовної заяви роздруківки з інтернет-сайту із зображеннями відповідачки на різних заходах не свідчать про те, що остання спроможна виплатити співвласнику грошову компенсацію і що це не буде становити для неї надмірний тягар.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

За вказаних обставин доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду першої інстанції вимогам закону є безпідставними.

Отже, апеляційний суд вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляції, не вбачається.

Керуючись ст. ст.374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 01 листопада 2018 року по цій справі залишити без зміни.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено і підписано 07 лютого 2019 року.

Головуючий

Судді: