Провадження № 22-ц/801/1696/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Венгрин О. О.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2019 рокуСправа № 127/12975/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Судді-доповідача: Оніщука В.В.,

Суддів: Копаничук С.Г., Медвецького С.К.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07 червня 2019 року, постановлене у складі судді Венгрин О.О., в залі суду,

встановив:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини.

Позовні вимоги мотивовано тим, що сторони перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 29.11.2016 року (справа №127/21761/16-ц). Від шлюбу мають неповнолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з нею. За рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 21.11.2017 р. (справа №127/15871/17) з ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 в розмірі 1/3 частини його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За власні кошти вона лікує дитину, здійснює медичне обстеження, займається розвитком дитини і за період з 02.06.2016 року по 25.09.2018 року вона витратила 15467,67 грн., а відповідач добровільно не бажає брати участь у додаткових витратах на дитину, тому позивач просила стягнути з відповідача на її користь 1/2 частину понесених нею додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 7733,84 грн.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції позивач уточнила позовні вимоги та просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь 1000 грн. додаткових витрат на утримання дитини.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 07 червня 2019 року позов задоволено та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1000,00 (одну тисячу) грн. додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що додаткові витрати на медичне обстеження дитини і придбання самоката для розвитку ніг в розмірі 1000 грн. документально підтверджені та визнаються відповідачем, при цьому витрати на золоті сережки не є додатковими витратами, а також не є додатковими витратами, що викликані особливими обставинами, витрати на харчування і не дорогі по вартості ліки, які мають покриватися аліментними платежами, які сплачує відповідач.

Не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу у якій вказує про неповне з`ясування судом обставин справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема скаржник у апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції в порушення ст. 76-81 ЦПК України безпідставно та необґрунтовано проігнорував подані докази на підтвердження фактично понесених додаткових витрат на утримання дитини в розмірі 154467, 67 грн.

В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_2 не надходив.

Апеляційна скарга на підставі ст.369 ЦПК України розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційний суд перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вищевказаним вимогам закону відповідає.

Так, судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 29 листопада 2016 року.

Також, судом встановлено, що сторони є батьками дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . (а.с. 4)

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 02 грудня 2015 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки у розмірі 1000 грн., але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 21 листопада 2017 року змінено розмір аліментів та вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь позивача аліменти на утримання доньки в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно медичного висновку КЗ "ЦПМСД № 4" № 028 від 25.05.2016 р. ОСОБА_3 є дитиною з інвалідністю. (а.с. 5)

Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин належить до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які одержуються одним з батьків на утримання дитини (постанова Верховного Суду від 21.02.2018 р. у справі №127/16614/15-ц ).

Згідно частини другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

В підтвердження заявлених позовних вимог ОСОБА_1 надала фіскальні чеки, рахунки та квитанції на придбання лікарських засобів, канцтоварів, самоката, золотих сережок, на навчання дитини ОСОБА_3 (а.с. 10-27).

Звертається увага на те, що придбання золотих сережок, продуктів харчування не є додатковими витратами на дитину, що викликані особливими обставинами в розумінні ст. 185 ЦПК України, тобто не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини.

Квитанції та рахунки на придбання лікарських засобів не містять інформації про їх придбання позивачем, при цьому у матеріалах справи відсутні докази про призначення саме цих лікарських засобів для лікування малолітньої дитини ОСОБА_3 .

Також, колегія суддів враховує, що зміст частини наданих позивачем квитанцій взагалі не можливо прочитати.

Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Позивач, як на підставу для задоволення позову про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, посилається на обставини проведення самого лікування, яке не заперечує відповідач, проте доводи викладені в позовній заяві та апеляційній скарзі про розмір фактично понесених додаткових витрат у сумі 15467,67 грн. не підтверджені належними та допустимими доказами, а рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях.

Вказані обставини спростовують доводи апеляційної скарги про неповне з`ясування судом обставин справи.

Крім того, слід врахувати, що позивач під час розгляду справи в суді першої інстанції зменшила позовні вимоги, що підтверджується протоколом судового засідання (а.с. 43) та зафіксовано звукозаписом судового засідання, котрий приєднано до матеріалів справи. В свою чергу відповідач ОСОБА_2 визнав зменшені позовні вимоги в повному обсязі та рішення суду не оскаржував.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Щодо доводів скаржника про те, що малолітня дитина має інвалідність, постійно хворіє та відповідно потребує додаткових витрат, то за змістом ст. 185 Сімейного Кодексу України додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно, тому при наявності підстав, ОСОБА_1 не позбавлена права звернутися до суду із відповідним позовом.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд не дав оцінки наданим доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення скаржником норм матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: /підпис/ В.В. Оніщук

Судді: /підпис/ С.Г. Копаничук

/підпис/ С.К. Медвецький

Згідно із оригіналом:

Суддя-доповідач: В.В. Оніщук