Справа № 562/436/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" січня 2019 р.

Здолбунівський районний суд Рівненської області

в складі: головуючого судді Мичка І.М.

при секретарі Дацишиній Р.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у судовому засіданні в м. Здолбунові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання укладеним договору купівлі-продажу, визнання права власності на Ѕ частину автомобіля,

в с т а н о в и в:

У поданій заяві в лютому 2018 року позивач просить визнати укладеним між нею, ОСОБА_4 (Покупці) та ОСОБА_5 (Продавець) договір купівлі-продажу легкового автомобіля марки «Opel Vivaro», 2004 року випуску, шасі (кузов) НОМЕР_4, номер державної реєстрації НОМЕР_5, згідно якого ОСОБА_3 та ОСОБА_4 придбали у власність цей автомобіль по ціні 100000 гривень, та визнати її право власності на Ѕ вказаного автомобіля.

В обгрунтування своїх вимог позивач покликається на те, що 21 липня 2011 року нею та відповідачем ОСОБА_4, під час перебування в шлюбі придбано автомобіль марки «Opel Vivaro», 2004 року випуску, шасі (кузов) НОМЕР_4, номер державної реєстрації НОМЕР_5, у відповідача ОСОБА_5 Договір купівлі-продажу належним чином шляхом складення письмового документу не оформлено. Взамін цього гр. ОСОБА_5 надано довіреність на позивача та відповідача ОСОБА_4 про право володіння, користування та розпорядження зазначеним автомобілем. Грошові кошти за цей автомобіль нею та відповідачем ОСОБА_4 в сумі 100000 (сто тисяч) грн. сплачено гр. ОСОБА_5. Автомобіль придбаний в період шлюбу за спільні кошти, а тому вона та відповідач ОСОБА_4 є його співвласниками. Вона користувалася вказаним автомобілем разом із ОСОБА_4 Частіше за кермом їздив ОСОБА_4 Вони разом із дітьми виїжджали на цьому автомобілі за кордон, використовували його для роботи, сплачували кошти за страхові поліси.

Після розірвання шлюбу 14 липня 2016 року між нею та відповідачем ОСОБА_4 відсутня згода щодо порядку користування та розпорядження автомобілем. Відповідач ОСОБА_4 забрав свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, ключі та довіреність, одноосібно користується спірним автомобілем, не визнає право власності позивачки на нього.

Представник позивача ОСОБА_1 позов підтримала в повному обсязі. Зазначила, що договір доручення від 21.07.2011 року, укладений між позивачкою ОСОБА_3, відповідачем ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_5, є удаваним, так як вчинений сторонами для приховання іншого договору /договору купівлі-продажу/. Сторони договору доручення фактично мали на увазі договір купівлі-продажу автомобіля, а тому мають застосовуватися правила, передбачені ч.2 ст.235 ЦК України. Той факт, що між сторонами укладався саме договір купівлі-продажу легкового автомобіля марки «Opel Vivaro», 2004 року випуску, шасі (кузов) НОМЕР_4, номер державної реєстрації НОМЕР_5, стверджується і тим, що сторонами виконано умови саме договору купівлі-продажу. Позивачкою із відповідачем ОСОБА_4 сплачено за автомобіль кошти, відповідач ОСОБА_5 передав їм автомобіль. З 21.07.2011 року автомобіль знаходиться в спільному володінні та користуванні ОСОБА_4 та ОСОБА_3 Вони користуються та розпоряджаються вказаним транспортним засобом понад п'ять років. Передача зазначеного автомобіля в володіння та користування позивачки та відповідача ОСОБА_4 згідно вимог ст.334 ЦК України дає підстави для висновку про виникнення в нас права власності на нього. Вони є добросовісними набувачами. Оскільки автомобіль придбано в період шлюбу, він, згідно норм сімейного законодавства України, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не з'явився. Надав до суду письмове клопотання про розгляд справи без його участі та пояснив, що дійсно в 2011 році продав автомобіль марки «Opel Vivaro», 2004 року випуску ОСОБА_4 та ОСОБА_3 Кошти за автомобіль отримав, не пам'ятає в якій сумі, претензій до ОСОБА_4 не має. Зазначив, що договір купівлі-продажу не оформлявся на прохання ОСОБА_4

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився. Надав суду відзив на позовну заяву, в якому просив в позові відмовити. Зазначив, що договір купівлі-продажу спірного автомобіля не укладався, автомобіль протягом законно встановленого терміну (терміну дії довіреності) не знятий з обліку в уповноваженому органі МВС, не зареєстрований за ним чи за ОСОБА_4, тому визнати договір купівлі-продажу не має будь-яких законних підстав.

Представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_2 позовну заяву не визнав. Повністю підтримав пояснення ОСОБА_4, надані у відзиві. Додатково звернув увагу на правову позицію Верховного Суду України у справі № 6-688цс15, згідно якої видача довіреності на володіння, користування та розпоряджання транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала. Пояснив, що згідно Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затверджених Постановою КМУ №1388 від 07 вересня 1998 року, позивач або відповідач ОСОБА_4 автомобіль з обліку в органах МВС не знімали, та на своє ім'я не реєстрували. Вказав, що ОСОБА_4 заперечує факт передачі грошей гр. ОСОБА_5 за автомобіль. Йому невідомо, де є цей автомобіль. Автомобіль не перебуває в користуванні відповідача ОСОБА_4 після закінчення строку дії довіреності.

Вислухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що згідно рішення Здолбунівського районного суду від 14 липня 2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 22 червня 2007 року зареєстровано шлюб відділом реєстрації актів цивільного стану Здолбунівського районного управління юстиції Рівненської області.

Позов ОСОБА_4 задоволено повністю та шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розірвано.

Згідно Повного витягу з Єдиного реєстру довіреностей (перевірка дійсності довіреності) № 35082376 від 27.10.2017 року, виданого приватним нотаріусом ОСОБА_6, 21 липня 2011 року ОСОБА_5, ІдН НОМЕР_1, видано довіреність на ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на автомобіль легковий марки «Opel Vivaro», 2004 року випуску, серійний номер НОМЕР_4, номер державної реєстрації НОМЕР_5. Строк довіреності - 21.07.2016 року.

Укдадення 21.07.2011 року між позивачем ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_4 договору купівлі-продажу автомобіля марки «Opel Vivaro», 2004 року випуску, шасі (кузов) НОМЕР_4, номер державної реєстрації НОМЕР_5, із ОСОБА_5, та набуття ними спірного автомобіля в період шлюбу стверджується сукупністю доказів.

Так, відповідач ОСОБА_5 в поданому клопотанні не заперечив позовні вимоги ОСОБА_4 Визнав, що дійсно в 2011 році продав автомобіль марки «Opel Vivaro», 2004 року випуску ОСОБА_4 та ОСОБА_3 Кошти за автомобіль отримав, не пам'ятає в якій сумі, претензій до ОСОБА_4 не має. Зазначив, що договір купівлі-продажу не оформлявся на прохання ОСОБА_4

Стаття 82 ЦПК України містить підстави звільнення від доказування

Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_3 пояснила, що автомобіль «Opel Vivaro», 2004 року випуску, придбаний ОСОБА_4 та нею в період шлюбу за спільні кошти. Пояснила, що вони із відповідачем ОСОБА_4 вибрали автомобіль на автомобільному базарі в м. Рівне в суботу, але не купували його. Вже у робочий день 21.11.2011 року відповідач ОСОБА_4 хотів спочатку покористуватися автомобілем, оглянути його на СТО, а потім реєструвати його на своє ім'я. Тому вони звернулися до нотаріуса та оформили довіреність. Грошові кошти, зазначені в позовній заяві, передавали ОСОБА_5 того ж дня у офісі нотаріуса. З 2011 року вона користувалася вказаним автомобілем разом із ОСОБА_4 Вони разом із дітьми виїжджали на цьому автомобілі за кордон, використовували його для роботи, сплачували кошти за страхові поліси. ОСОБА_4 мав перереєструвати автомобіль на своє ім'я. Вона не могла цього зробити, бо перебувала у відпустці по догляду за дитиною - дочкою ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. Частіше за кермом їздив ОСОБА_4 Довіреність та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу знаходилися у відповідача ОСОБА_4

Перед подачею позовної заяви до суду про розірвання шлюбу в травні 2016 року, ОСОБА_4 забрав свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, ключі та довіреність, одноосібно користується спірним автомобілем, приїздить на ньому до сьогоднішнього дня на роботу, до суду.

Відповідно до довіреності від 21.07.2011 року, посвідченої приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Стрільчук М.М, реєстраційний номер 9491, бланк ВРМ 174003, ОСОБА_5 уповноважив ОСОБА_4 та ОСОБА_3 розпораджатися ( керувати, продавати, обмінювати, здавати в оренду тощо) транспортний засіб «Opel Vivaro», 2004 року випуску, шасі (кузов) НОМЕР_4, номер державної реєстрації НОМЕР_5.

Стаття 5 ЦПК України передбачає, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором . У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Якщо одна із сторін визнала пред'явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Покликання відповідача ОСОБА_4 на правову позицію Верховного Суду України не заслуговують на увагу. Обставини справи, в якій висловлений правовий висновок, є відмінними від обставин даної цивільної справи. Довіреність, видана позивачу ОСОБА_3 та відповідачу ОСОБА_4 21.07.2011 року є лише одним із доказів в справі.

У відповідності до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно зі ст. 316 ЦК України особливим видом права власності є право довірчої власності, яке виникає внаслідок закону, або договору управління майном.

Таким чином, позивач та відповідач ОСОБА_3, отримавши 21.07.2011 року довіреність на керування, розпорядження автомобілем марки «Opel Vivaro», 2004 року випуску, серійний номер НОМЕР_4, номер державної реєстрації НОМЕР_5 від відповідача ОСОБА_5 фактично отримали право володіння, користування та розпорядження - право власності на вказаний автомобіль.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається за підставами, які не заборонені законом, зокрема за правочинами.

Відповідно до ст.334 ЦК України право власності у набувача майна за правочином виникає з моменту передачі майна.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Стаття 61 СК України передбачає, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно з ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб'єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

В зв'язку з тим, що відповідачем ОСОБА_4 не визнається право позивача ОСОБА_3 на спірний автомобіль, який є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд прийшов до висновку про визнання за позивачем права власності на Ѕ автомобіля, так як повноцінне користування і розпорядження автомобілем без такого визнання буде неможливим.

При подачі позовної заяви до суду позивач по справі сплатив судовий збір в сумі 1654 гривень. В зв'язку із задоволенням позовних вимог в повному обсязі, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума в розмір 1654 гривні.

На підставі ст.ст. 316, 317, 328, 334, 368, 655 ЦК України, ст. ст. 60,61,70 СК України керуючись ст. ст. 5, 12,13, 76, 82, 90,92,141,206, 258,259, 263, 264 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 задовольнити.

Визнати укладеним між ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (Покупці) та ОСОБА_5 (Продавець) договір купівлі-продажу легкового автомобіля марки «Opel Vivaro», 2004 року випуску, шасі (кузов) НОМЕР_4, номер державної реєстрації НОМЕР_5, згідно якого ОСОБА_3 та ОСОБА_4 придбали у власність цей автомобіль по ціні 100000 гривень;

Визнати за ОСОБА_3 право власності на Ѕ автомобіля марки «Opel Vivaro», 2004 року випуску, шасі (кузов) НОМЕР_4, номер державної реєстрації НОМЕР_5

Стягнути солідарно з ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2), ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3 ( РНОКПП НОМЕР_3) судовий збір в розмірі 1654 ( одна тисяча шітсот п"ятдесят чотири) гривні.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, в разі подання апеляційної скарги рішення суду набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 30.01.2019 року.

Суддя: