Постанова

Іменем України

04 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 159/2641/16-ц

провадження № 61-15420св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

відповідач - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб,

треті особи: публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк», ОСОБА_4 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області у складі судді Логвинюк І. М. від 24 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області у складі колегії суддів:

Данилюк В. А., Киці С. І., Подолюка В. А., від 02 грудня 2016 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2016 року ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду із позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), треті особи: публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк» (далі - ПАТ «ВіЕйБі Банк), ОСОБА_4 , про стягнення грошових коштів за депозитними договорами.

Позовну заяву мотивовано тим, що рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 26 листопада 2014 року за ОСОБА_1 визнано право власності на Ѕ частину грошових вкладів як майно спільної сумісної власності подружжя, що оформлені на рахунках ОСОБА_5 і знаходять у ПАТ «ВіЕйБі Банк» за № № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 на загальну суму 17 719,42 доларів США та 39 500 грн. Цим же рішенням за ОСОБА_1 у порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 визнано право власності на 1/3 частину коштів у розмірі 5 170,65 доларів США на рахунку № НОМЕР_1 , на ј частину коштів у розмірі 551,86 євро на рахунку № НОМЕР_2 та на ј частину коштів у розмірі 9 875,22 грн на рахунку № НОМЕР_3 . Визнано за ОСОБА_2 , який є сином померлого ОСОБА_5 , та ОСОБА_3 , яка є матір`ю померлого, право власності у порядку спадкування за законом за кожним на 1/3 частину коштів у розмірі 5 170,65 доларів США на рахунку № НОМЕР_1 , на ј частину коштів у розмірі 551,86 євро на рахунку

№ НОМЕР_2 та на ј частину коштів у розмірі 9 875,22 грн на рахунку

№ НОМЕР_3 . Вказували, що постановою правління Національного банку України від 20 листопада 2014 року ПАТ «ВіЕйБі Банк» визнано неплатоспроможним, рішенням виконавчої дирекції Фонду від 20 березня 2015 року відкликано банківську ліцензію ПАТ «ВіЕйБі Банк», розпочато процедуру ліквідації банку та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк».

Посилаючись на те, що вони неодноразово зверталися до Фонду із заявами про виплату їм гарантованої суми відшкодування за вкладом, однак така сума їм не виплачена, ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача на її користь 125 000 грн, на користь її неповнолітнього сина 25 000 грн, а

ОСОБА_3 просила стягнути на свою користь з відповідача 25 000 грн.

Короткий зміст оскаржуваних судових рішень

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області

від 24 жовтня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 02 грудня 2016 року, у задоволенні позову

ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , ОСОБА_3 відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що обраний позивачами спосіб захисту прав щодо стягнення з відповідача коштів у вигляді частин суми гарантованого відшкодування, у тому числі в порядку спадкування, є неналежним, порушує порядок здійснення ліквідаційної процедури та суперечить положенням Глави 16 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та Розділу 8 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі, поданій у січні 2017 рокудо Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_3 просить скасувати судові рішення із ухваленням нового рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про неналежний спосіб захисту позивачами своїх порушених прав, оскільки обов`язок відповідача щодо виплати їм гарантованої суми відшкодування за вкладами спадкодавця регламентовано нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відзив (заперечення) на касаційну скаргу

У березні 2017 року від Фонду надійшли заперечення (відзив) на касаційну скаргу, в яких він посилається на необґрунтованість доводів скарги та законність ухвалених у справі судових рішень.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 січня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, а ухвалою цього ж суду від 26 квітня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справа передана до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області

від 26 листопада 2014 року за ОСОБА_1 визнано право власності на Ѕ частину грошових вкладів як майно спільної сумісної власності подружжя, що оформлені на рахунках ОСОБА_5 і знаходяться у ПАТ «ВіЕйБі Банк» за № № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 на загальну суму 17 719,42 доларів США та 39 500 грн. Цим же рішенням за ОСОБА_1 у порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 визнано право власності на 1/3 частину коштів у розмірі 5 170,65 доларів США на рахунку № НОМЕР_1 , на ј частину коштів у розмірі 551,86 євро на рахунку № НОМЕР_2 та на ј частину коштів у розмірі 9 875,22 грн на рахунку № НОМЕР_3 . Визнано за

ОСОБА_2 , який є сином померлого ОСОБА_5 , та ОСОБА_3 , яка є матір`ю померлого, право власності у порядку спадкування за законом за кожним на 1/3 частину коштів у розмірі 5 170,65 доларів США на рахунку № НОМЕР_1 , на ј частину коштів у розмірі 551,86 євро на рахунку

№ НОМЕР_2 та на ј частину коштів у розмірі 9 875,22 грн на рахунку № НОМЕР_3 .

Постановою правління Національного банку України від 20 листопада

2014 року ПАТ «ВіЕйБі Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 20 листопада 2014 року в банку з 21 листопада 2014 року запроваджено тимчасову адміністрацію.

Відповідно до постанови правління Національного банку України

від 19 березня 2015 року за № 188 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20 березня 2015 року № 63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк».

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_6 неодноразово зверталася до Фонду про виплату гарантованої суми відшкодування, проте листами від 12 листопада 2015 року, від 13 січня та 06 травня 2016 року Фонд повідомив, що надані нею документи не дають можливості ухвалити рішення про виплату такої суми.

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина третя статті 400 ЦПК України).

При розгляді справи суди порушили вимоги закону щодо юрисдикції загальних судів, що є обов`язковою підставою для скасування ухвалених у справі судових рішень, а тому колегія суддів вважає за необхідне вийти за межі доводів касаційної скарги.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України (у редакції, чинній на час розгляду справи у судах першої й апеляційної інстанцій) до адміністративних судів могли бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Пункт 1 частини першої статті 3 КАС України (у зазначеній редакції) визначав справою адміністративної юрисдикції публічно-правовий спір, в якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій (частина перша статті 17 КАС України (у вказаній редакції)).

У пункті 2 частини першої статті 4 КАС України передбачено, що публічно-правовим є, зокрема спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Тобто до справ адміністративної юрисдикції віднесені публічно-правові спори, ознакою яких є не лише спеціальний суб`єктний склад, але і їх виникнення з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень публічно-владних управлінських функцій.

Частиною першою статті 15 ЦПК України 2004 року передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають, зокрема, з цивільних та інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно з частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають, зокрема, з цивільних та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Закон установлює правові, фінансові й організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати відшкодування за вкладами, а також регулює відносини між Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, банками, Національним банком України, визначає повноваження та функції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Відповідно до частин першої та другої статті 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об`єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні.

Згідно з частиною другою статті 6 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантування вкладів фізичних осіб приймає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов`язковими до виконання банками, юридичними та фізичними особами.

Перелік функцій, що їх виконує Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, наведений у частині другій статті 4 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», згідно з якою Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у порядку, передбаченому цим Законом, здійснює, зокрема, заходи щодо організації виплат відшкодувань за вкладами (пункт 4 вказаної частини).

Отже, Фонд гарантування вкладів фізичних осібстворений з метою реалізації публічних інтересів держави у сфері гарантування вкладів фізичних осіб і виведення неплатоспроможних банків з ринку та здійснює у цій сфері нормативне регулювання, тобто наділений владними управлінськими функціями та є суб`єктом владних повноважень у розумінні КАС України.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантування вкладів фізичних осіб гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень. Адміністративна рада Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Частиною другою статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що вкладник має право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами.

Згідно з пунктом 17 частини першої статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - це працівник фонду, який від імені фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Відповідно до частини першої статті 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб складає перелік рахунків вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів фонду станом на день початку процедури виведення фондом банку з ринку.

Виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб затверджує реєстр відшкодувань вкладникам для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів фонду. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не пізніше ніж через 20 робочих днів з дня початку процедури виведення ним банку з ринку розміщує оголошення про початок відшкодування коштів вкладникам на офіційному веб-сайті фонду (частина третя статті 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Відповідно до частини першої статті 28 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантування вкладів фізичних осіб розпочинає виплату відшкодування коштів у національній валюті України в порядку та у черговості, встановлених Фондом, не пізніше 20 робочих днів (для банків, база даних про вкладників яких містить інформацію про більше ніж 500 000 рахунків, - не пізніше 30 робочих днів) з дня початку процедури виведення Фондом гарантування вкладів фізичних осіб банку з ринку.

У постановах: від 06 червня 2018 року у справі № 813/6392/15 (провадження № 11-285апп18), від 13 червня 2018 року у справі № 820/12122/15 (провадження № 11-517апп18), від 20 червня 2018 року у справі

№ 761/7978/15-ц (провадження № 14-58цс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що правовідносини між Фондом гарантування вкладів фізичних осіб і вкладником, який претендує на отримання гарантованого державою відшкодування за рахунок коштів Фонду в межах граничної суми, складаються без участі банку-боржника та мають управлінський характер.

У цих правовідносинах Фонд гарантування вкладів фізичних осіб виконує управлінські функції щодо гарантованої державою виплати відшкодування за банківським вкладом у межах граничного розміру за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб незалежно від перебігу процедури ліквідації банку (продажу його майна). А тому у вказаних відносинах у фізичних осіб виникають майнові вимоги не до банку-боржника, що ліквідується, а до держави в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Отже, спір щодо права фізичної особи на відшкодування за вкладом за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осібу сумі, що не перевищує 200 000,00 грн (якщо адміністративна рада Фонду гарантування вкладів фізичних осіб згідно з пунктом 17 частини першої статті 9 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не прийняла рішення про збільшення граничної суми такого відшкодування), є публічно-правовим і пов`язаний із виконанням Фондом гарантування вкладів фізичних осіб владної управлінської функції з організації виплати цього відшкодування.

Тому такий спір має розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

Проте суди не врахували зазначені норми процесуального права та дійшли помилкового висновку про те, що цей спір, який виник з приводу права ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на відшкодування за вкладом померлого ОСОБА_5 за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у сумі, що не перевищує 200 000,00 грн, підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до приписів статті 414 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів касаційної скарги.

За таких обставин судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають вимогам статті 263 ЦПК України та ухвалені з порушення норм процесуального права, що відповідно до частини другої статті 414 ЦПК України є підставою для їх скасування із закриттям провадження у справі.

Керуючись статтями 400, 409, 414, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області

від 24 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області

від 02 грудня 2016 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, треті особи: публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк», ОСОБА_4 , про стягнення коштів вкладами закрити.

Повідомити заявникові, що спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

С. Ф. Хопта