Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.01.19 р.

Лисичанський міський суд Луганської області в складі:

головуючого судді Фастовця В.М.,

з участю секретаря судового засідання Васильєвої В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Лисичанську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування автомобілем, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить встановити наступний порядок користування спільним майном сторін, як майном подружжя, - транспортним засобом марки ОПЕЛЬ ВІВАРА д.н.з. НОМЕР_1: зобов'язати відповідача передати їй зазначений транспортний засіб для володіння та користування на три роки, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до його виконання.

Позивачка у судове засідання не з'явилася, просила справу розглянути за її відсутності та відсутності її представника, позов задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з'явився, просив справу розглядати за його відсутності позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні, т.я. транспортний засіб, що є предметом спору, належить іншій особі.

Суд, вислухавши показання свідка ОСОБА_3, дослідивши письмові докази у справі, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

На підставі ст.81 ч.1 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.ст.60, 63 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

У судовому засіданні встановлено,що сторони з 17.12.1993 р. перебувають у шлюбі, від якого мають доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Виходячи з підстави позову та його предмету, доказуванню у справі підлягає віднесення спірного автомобілю до складу спільного майна подружжя.

Обов'язок доказування цієї обставини лежить на позивачці.

Суд вважає, що позивачкою не надані докази того, що автомобіль НОМЕР_1 на час розгляду справи судом є спільним майном подружжя,

Так, на відповідача був зареєстрований легковий автомобіль НОМЕР_1, однак 04 липня 2018 р. згідно довідки від 15.09.2018 р. територіального сервісного центру №4444 він був перереєстрований на ОСОБА_5.

Згідно абз.1 п.8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів…, затвердженого постановою КМУ №1388 від 07 вересня 1998 р. державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників…

Таким чином, з наданої довідки та вказаної норми вбачається, що власником спірного транспортного засобу є особа, що не входить до складу учасників справи, та не є подружжям позивачки, тобто предмет спору на момент розгляду справи судом не є спільним майном сторін, порядок користування якими може бути встановлений судом.

Тому підстави для задоволення позову відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.10, 12, 263-265 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 до ОСОБА_2, який проживає за адресою: АДРЕСА_2, про встановлення порядку користування автомобілем відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Луганського апеляційного суду через Лисичанський міський суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 30-ти днів з виготовлення повного тексту судового рішення 01 лютого 2019 р..

Суддя: