Первомайський міськрайонний суд Харківської області
Справа № 632/2237/18
провадження № 2/632/76/19
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"31" січня 2019 р. м. Первомайський

Первомайський міськрайонний суд Харківської області

у складі судді Росоха А.В., за участю секретаря Венгер В.М., представника позивача Мирошниченко С.І., відповідача ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження в місті Первомайський Харківської області цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором, суд -

УСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до Первомайського міськрайонного суду Харківської області з позовом та просить його задовольнити, посилаючись на те, що між сторонами 26.04.2013 року був укладений договір № б/н. ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 3800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач порушив умови договору, не виконав їх і не виконує на даний час, допускаючи прострочення платежів, у зв'язку з чим, станом на 31.08.2018 року має заборгованість у сумі - 146 417 грн. 00 коп., позивач просить стягнути на свою користь заборгованість за період з 26.04.2013 року по 30.05.2018 року в сумі 113 202 грн. 41 коп., а також понесені судові витрати за подання позову до суду.

06 грудня 2018 року ухвалою Первомайського міськрайонного суду Харківської області відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження призначено перше судове засідання на 19 грудня 2018 року.

19 грудня 2018 року судове засідання відкладено на 22 січня 2019 року у зв'язку з надходженням клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи.

22 січня 2019 року відкладено перше судове засідання на 31 січня 2019 року у зв'язку з надходженням клопотань сторін по справі.

Представник позивача у судовому засіданні наполягав на задоволенні позовних вимог в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідач у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, з підстав визначених у відзиві на позовну заяву, одночасно просив суд застосувати строки позовної давності .

Суд заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши письмові докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 2 статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що між сторонами 26.04.2013 року був укладений договір № б/н, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 3 800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. АТ КБ «Приватбанк» свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідно до умов та правил надання банківських послуг - позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених договором.

26.04.2013 року відповідач підписав заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.

Відповідач порушив умови договору, не виконав їх на даний час, допустивши прострочення платежів, у зв'язку з чим, станом на 31.08.2018 року за ним числиться заборгованість за вище зазначеним договором загальною сумою 146 417 грн. 00 коп., яка складається з наступного: 3 370 грн. 64 коп. - тіло кредиту; 137 796 грн. 36 коп. - нараховано відсотків за користування кредитом; 5 250 грн. 00 коп. - нараховано пені (а.с. 7-10).

Всього заборгованість в сумі - 146 417 грн. 00 коп.

При цьому, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь загальну суму заборгованості в розмірі 113 202, 41 грн. станом на 31.08.2018 року, яка складається з: 3370,64 грн. заборгованість за кредитом, 109 831, 77 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 26.04.2013 року по 30.05.2018 року.

Згідно з частинами першою, другою статті 207 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Відповідно до пункту 6.5 Умов та Правил надання банківських послуг позичальник взяв на себе зобов'язання погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором.

Згідно пункту 8.6 Умов та Правил надання банківських послуг при порушенні клієнтом строків платежів за будь-яким з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500,00 грн. + 5 % від суми позову.

Відповідно до пункту 9.12 Умов та Правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же строк.

Згідно довідки про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» даним договором передбачено обов'язковий щомісячний платіж, а саме 7 % від заборгованості (але не менше 50,00 грн. та не більше залишку заборгованості).

В той же час пунктом 3.1.1. Правил користування платіжною карткою передбачено, що картка дійсна до останнього календарного дня місяця, зазначеного на лицевій стороні картки.

Матеріали справи свідчать про те, що останній календарний день місяця, зазначеного на лицевій стороні картки є останній день жовтня 2016 року, тому строк позовної давності рахується з 01 листопада 2016 року.

Взяті на себе зобов`язання за договором № б/н від 26.04.2013 року банк виконав своєчасно і повністю, надавши відповідачу кредитні ресурси.

У порушення зазначених умов договору ОСОБА_2 зобов`язання за договором № б/н від 26.04.2013 року належним чином не виконав.

Із розрахунку заборгованості за договором № б/н від 26.04.2013 року вбачається, що ОСОБА_2 станом на 31.08.2018 року має заборгованість перед банком в розмірі 146 417 грн. 00 коп., яка складається з наступного: 3 370 грн. 64 коп. - тіло кредиту; 137 796 грн. 36 коп. - нараховано відсотків за користування кредитом; 5 250 грн. 00 коп. - нараховано пені, яку ОСОБА_2 на теперішній час не сплачено.

Із розрахунку заборгованості вбачається, що останній платіж по сплаті кредиту здійснено ним 28.02.2014 року у розмірі 200,00 грн.

З клопотанням про застосування наслідків спливу строку позовної давності ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції 28.12.2018 року, крім того, така вимога міститься у поданому ним відзиві на позовну заяву.

Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258ЦКУкраїни передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253ЦКУкраїни перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до Правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Аналізуючи умови договору та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку, що за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким встановлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України).

Такий підхід відповідає правовій позиції, яка сформульована палатою Верховного Суду у постанові від 26 вересня 2018 року (справа за № 477/841/16-ц) та від 03 жовтня 2018 року (справа № 233/2056/17).

Матеріали справи свідчать про те, що строк дії перевипущеної кредитної картки закінчився у жовтні 2016 року, разом з чим закінчився і строк кредитування, тому строк позовної давності необхідно рахувати з 01 листопада 2016 року, а банк звернувся до суду з позовом за захистом своїх прав, та законних інтересів поштою 27.11.2018 року, тобто в межах строку позовної давності.

Таким чином, строк позовної давності банком не пропущено.

Разом з тим, відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Умовами укладеного між сторонами кредитного договору не передбачено нарахування процентів за користування кредитом та інших платежів після закінчення строку дії договору.

Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики в разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Для забезпечення прогнозованості правозастосовної практики Верховного Суду Велика палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15, який уможливив стягнення процентів за кредитом і пені за процентами у межах позовної давності, обчисленої за три роки (для процентів) й один рік (для пені) до дня звернення до суду.

Таким чином, в частині вимог про стягнення з відповідача відсотків та неустойки, нарахованих за кредитним договором, після спливу строку кредитування, який обмежений строком дії картки, слід зазначити, що банк як кредитор позбавлений права нараховувати відсотки та інші платежі, передбачені кредитним договором, після спливу строку кредитування що відповідає правовому висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

Як вбачається з матеріалів справи строк дії перевипущеної кредитної картки закінчився у жовтні 2016 року, разом з чим закінчився і строк кредитування, тому, починаючи з 01 листопада 2016 року банк не мав права нараховувати відсотки та інші платежі, передбачені кредитним договором, отже, вимоги позивача у цій частині підлягають частковому задоволенню за період з листопада 2015 року по 01 листопада 2016 року в сумі 17 044,08 грн.

Таким чином, з відповідача на користь банку підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту у розмірі 3370,64грн., заборгованість за процентами за користування кредитом за період з листопада 2015 року по 01 листопада 2016 року в сумі 17 044,08 грн.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, витрати пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Керуючись ст. ст. 253, 256-257, 260-261, 263-265, 267, 526, 549, 610-612, 625, 1048-1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 13, 77-81, 128, 141, 247, 259, 279 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по кредитному договору б/н від 26.04.2013 року в сумі 20 414 (двадцять тисяч чотириста чотирнадцять) грн. 72 коп. станом на 31.08.2018 року та витрати по сплаті судового збору у сумі 1762,00 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення через Первомайський міськрайонний суд Харківської області або безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

У разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Позивач - ПАТ КБ «ПриватБанк», м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, б.50, МФО 305299, код 14360570 на р/р № 3111.

Відповідач - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_1.

Повний текст рішення складено 07.02.2019 року.

Суддя: А. В. Росоха