Справа № 310/1571/19
2/310/1359/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2019 рокум. Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі судді Полянчука Б.І., при секретарі Панченко Л.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (представник ОСОБА_2 ) до ОСОБА_3 про визначення порядку користування квартирою,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_3 про визначення порядку користування квартирою вказавши, що квартира АДРЕСА_1 належить їй та відповідачу на праві спільної часткової власності по 1/2 частці кожному. Спірна квартира складається з: коридору №1 12,7 м.кв., ванної кімнати №2 2,7 м.кв., вбиральні №3 1,0 м.кв., кухні №5 9,6 м.кв., кімнати №6 11,6 м.кв., кімнати №7 18,9 м.кв., лоджії 4,5 м.кв. Загальна площа квартири складає 68,3 м.кв., житлова площа 40,1 м.кв. Усі три кімнати ізольовані. Шлюбні відносини між нею та відповідачем були розірвані 24 травня 2011 року. Відповідач зареєстрував шлюб з іншою жінкою та має від неї спільну дитину. Вона неодноразово зверталась до відповідача з приводу визначення порядку користування квартирою у добровільному порядку, але він не бажає з нею розмовляти про це. Просила визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_2 їй у користування кімнату №7 площею 18,9 м.кв. з лоджією площею 4,5 м.кв., а відповідачу ОСОБА_3 кімнату №5 площею 9,6 м.кв. та кімнату №6 площею 11,6 м.кв., лоджію 4,5 м.кв.; кухню №4 площею 7,4 м.кв., ванну кімнату №2 площею 2,7 м.кв., вбиральню №3 площею 1,0 м.кв., коридор №1 площею 12,7 м.кв. залишити у загальному користуванні, стягути з відповідача на її користь судові витрати.

Позивач у судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином відповідно до ч. 5 ст. 130 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомила.

Представник позивача ОСОБА_2 у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні заперечував проти позову, оскільки він бажає вирішити спір в позасудовому порядку, але позивач до нього не зверталась.

З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами суд приходить до наступного.

Згідно ч.2 ст. 318, ч. 3 ст. 319 ЦК України всі суб`єкти права власності є рівними перед законом, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до ст. 47 Конституції України, ч. 3 ст. 9 Житлового кодексу України кожен громадянин має право на житло та ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням.

Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України: власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Статтею 358 ЦК України викладено порядок здійснення права спільної часткової власності:

Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Пунктом 14 Постанови Пленуму ВС України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз`яснено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.02.2014 року та відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №149951151 від 18.12.2018 року трикімнатна квартира загальною площею 68,3 кв.м., що складається з коридору №1=12,7 кв.м., ванної №2=2,7 кв.м., вбиральні №3=1,0 кв.м., кухні №4=7,4 кв.м., кімнати №5=9,6 кв.м., кімнати №6=11,6 кв.м., кімнати №7=18,9 кв.м., лоджи=4,5 кв.м., лоджи=4,5 кв.м. належить по 1/2 частці ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Згідно технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_2 спірна квартира складається із 3-х кімнат, житловою площею 40,1 кв.м., у тому числі АДРЕСА_3 кімната 9,6 АДРЕСА_4 . АДРЕСА_5 ., АДРЕСА_6 кімната 11,6 кв.м., 3-я кімната 18,9 кв.м., кухні площею 7,4 кв.м., вбиральні 1,0 кв.м., ванної кімнати площею 2,7 кв.м., коридору площею 12,7 кв.м. Квартира обладнана лоджією 9,0 кв.м. Всі три житлові кімнати є ізольованими.

Оскільки частки співвласників у спірній квартирі є ідеальними, то кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно, тобто право кожного із співвласників поширюється на квартиру в цілому, а не на певну її частину, і з визначенням порядку користування сторонами квартирою право спільної часткової власності не припиняється, а тому визначений судом порядок користування квартирою через неможливість сторонами добровільно його узгодити не є порушенням права власності будь-кого із співвласників у разі встановлення користування ним кімнатою, меншою за площею, ніж ідеально припадає на нього.

З урахуванням того, що сторони не дійшли добровільного порядку у користуванні квартирою і є спір, суд вважає відсутнім такий порядок, що добровільно і фактично склався між ними і, визначаючи порядок користування квартирою, виходить із такого користування квартирою кожної із сторін, який є максимально наближений до ідеальних часток у власності сторін , а також, виходячи із засад розумності і справедливості.

Оскільки частки позивача та відповідача є рівними і складають по 1/2 частки, а ідеальна частка кожної сторони мала б складати по 20,05 житлової площі кожному, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову, оскільки той порядок встановлення права користування спірною квартирою, що запропонований ОСОБА_1 найбільш наближений до ідеальних часток.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір.

Керуючись ст. ст. 141, 259, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, ст. 47 Конституції України, ст. 9 Житлового кодексу УРСР, ст. ст. 318, 319, 356, 358 ЦК України, Постановою Пленуму ВС України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_7 ) до ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_8 ) про визначення порядку користування квартирою задовольнити.

Визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_2 наступним чином:

виділити у користування ОСОБА_1 кімнату №7 площею 18,9 кв.м. та лоджію площею 4,5 кв.м.;

виділити у користування ОСОБА_3 кімнату №5 площею 9,6 кв.м., кімнату №6 площею 11,6 кв.м. та лоджію площею 4,5 кв.м.;

залишити у спільному користуванні співвласників: коридор №1 площею 12,7 кв.м.; кухню №4 площею 7.4 кв.м.; вбиральню №3 площею 1,0 кв.м.; ванну кімнату №2 площею 2.7 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 768,40 грн. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя