Справа № 180/907/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
10 вересня 2019 р. Марганецький міський суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого - судді Янжули О.С.
при секретарі - Котовій Н.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Марганець Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Марганецька міська рада Дніпропетровської області, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,-
В С Т А Н О В И В :
17 травня 2019 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Марганецького міського суду Дніпропетровської області з позовом до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Марганецька міська рада Дніпропетровської області, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що він є власником будинку АДРЕСА_1 .
У належному йому будинку, значаться зареєстрованими: він, його дружина - ОСОБА_4 та сини: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .
Відповідачі по справі: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по теперішній час значиться зареєстрованим у вказаному будинку, однак фактично в ньому не проживають, так ОСОБА_2 не проживає - з 24 лютого 2016 року, ОСОБА_3 не проживає - з 17 листопада 2016 року. Участі в утриманні будинку вони не приймають, комунальні платежі не сплачують, їх особистих речей у будинку також немає.
Внаслідок реєстрації в його будинку відповідачів, він позбавлений можливості оформити субсидію та вимушений сплачувати високу вартість комунальних послуг, оскільки реєстрація відповідачів у будинку є підставою для включення останніх у довідку про склад сім`ї, яка необхідна при призначенні субсидії, а тому за захистом своїх прав та інтересів вимушений звернутись до суду.
Просить суд визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право на користування будинком АДРЕСА_1 ; визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 таким, що втратив право на користування будинком АДРЕСА_1 .
Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.
Ухвалою суду від 21 червня 2019 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачам було надано строк для подання відзиву на позовну заяву.
Позивач у судове засідання не з`явився, у позовній заяві зазначив, що просить розглянути дану справу за його відсутності.
Відповідачі - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилися, про слухання справи повідомлені належним чином, через розміщення оголошення на офіційному Веб сайті судової влади України.
Оголошення про виклик відповідачів опубліковано 18 липня 2019 року.
Відповідно до ч. 11 статті 128 ЦПК України з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час та місце розгляду справи.
Представник Марганецької міської ради у судове засіданні не з' явився, причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи завчасно повідомлявся у встановленому законом порядку.
Відповідачі - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у встановлений судом строк, на адресу суду відзиву на позовну заяву не надали, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України.
Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
У відповідності до ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За таких обставин суд розглядає справу заочно, на підставі наявних у ній доказів.
Суд, повно, всебічно і об`єктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозв`язку, приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.
Частиною 2 ст. 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.
Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини кожен має право на справедливий суд і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК).
Водночас, відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Відповідно до ст. 41 Конституції України, ч.1 ст. 319 ЦК України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 року, відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ст. 379 Цивільного кодексу України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.
Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно положень ст.ст. 64,156 ЖК України, ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника жилого будинку АДРЕСА_2 квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку 9квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік.
Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право скористатись не будь-яким, а певним способом захисту цивільного права, які визначені у частині другій цієї статті, а саме: шляхом дії, яка порушує право.
Отже, належним способом захисту права власності, порушення якого вбачається у наявності перешкод у користуванні належним позивачу будинку, буде припинення дії яка порушує це право, а саме: визнання відповідачів такими, що втратили право користування будинком.
Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 являється власником будинку, з господарськими спорудами, АДРЕСА_1 ) на підставі Договору дарування житлового будинку від 30 липня 2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Марганецького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кучугурним М.А., зареєстрованого в реєстрі за №2598, а також реєстрового надпису на документі про право особистої власності (а.с.11).
У належному йому будинку зареєстровані: він, його дружина- ОСОБА_4 та сини: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , що підтверджується довідкою про склад сім' зареєстрованих у житловому приміщення від 14 травня 2019 року, виданою квартальним 29 кварталу Марганецької міської ради ( а.с. 14).
Відповідачі по справі: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по теперішній час значаться зареєстрованим у спірному будинку, однак фактично в ньому не проживають, ОСОБА_2 не проживає з 24 лютого 2016 року, а ОСОБА_3 - з 17 листопада 2016 року, участі в утриманні будинку вони не приймають, комунальні платежі не сплачують, їх особистих речей у будинку також немає.
Внаслідок реєстрації в будинку відповідачів, позивач позбавлений можливості оформити субсидію та вимушений сплачувати високу вартість комунальних послуг, оскільки реєстрація відповідачів у будинку є підставою для включення останніх у довідку про склад сім`ї, яка необхідна при призначенні субсидії, а тому за захистом своїх прав та інтересів вимушений звернутись до суду.
Актом від 14 травня 2019 року, затвердженого головою квартального комітету 29 кварталу Марганецької міської ради та підписами сусідів підтверджується, що ОСОБА_2 з 24 лютого 2016 року за адресою: АДРЕСА_1 не проживає, його особистих речей в будинку немає ( а.с. 12).
Актом від 14 травня 2019 року, затвердженого головою квартального комітету 29 кварталу Марганецької міської ради та підписами сусідів підтверджується, що ОСОБА_3 з 17 листопада 2016 року за адресою: АДРЕСА_1 не проживає, його особистих речей в будинку немає ( а.с. 13).
Відповідно письмових пояснень сусідки ОСОБА_7 (будинок АДРЕСА_3 ) від 17 травня 2019 року, її сусіди ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 2016 року не проживають в будинку АДРЕСА_1 , їх місцезнаходження їй невідомо. До цього часу у будинку не з`являлися (а.с.15).
Відповідно письмових пояснень сусідки ОСОБА_8 (будинок АДРЕСА_4 ) від 17 травня 2019 року, її сусіди ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 2016 року не проживають в будинку АДРЕСА_1 , їх місцезнаходження їй невідомо. До цього часу у будинку не з`являлися (а.с.16).
Факт реєстрації відповідачів - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за даною адресою підтверджується також і довідками адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в Дніпропетровській області від 12.06.2019 року, які надійшли на адресу суду 20.06.2019 року ( а.с.22-23).
Таким чином, судом встановлено, що відповідачі мали можливість користуватися спірним житловим приміщенням, ні позивач, ні члени його сім`ї, перешкод їм не чинили, майно та речі відповідачів у будинку відсутні, поважних причин для їх відсутності у спірному житловому приміщенні не існувало, відтак їх слід визнати такими, що втратили право на користування житловим приміщенням.
Відповідно до положень норм статей 16, 391, 386 ЦК власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.
Внаслідок створених відповідачами перешкод, позивач позбавлений охоронюваного законом права користування власністю.
Пленум Верховного Суду України в частині 2 пункту 15 постанови від 1 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» роз`яснив, що при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що стаття 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.
Крім того, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року (справа № 6-57цс11).
Відсутність відповідачів за місцем мешкання понад одного року, без поважних причин та відсутність іншої домовленості між власником будинку та відповідачами, дають суду підстави зробити висновок, що відповідачі, не мешкаючи в спірному житловому приміщенні більш ніж одного року, без поважних причин, втратили право користування житловим приміщенням, у зв`язку з чим підлягають визнанню такими в судовому порядку.
На підставі викладеного та аналізуючи здобуті по справі докази, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, визнавши ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованих за адресою: АДРЕСА_5 , втратившими право користування будинком АДРЕСА_1 .
Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати.
Крім того, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, стягненню на користь позивача з відповідачів підлягають судові витрати по оплаті судового збору, оскільки позовні вимоги задоволені повністю і ці витрати належним чином підтверджені позивачем доданим до матеріалів справи платіжним дорученням (а.с.1), а саме: у розмірі по 768,40 грн. з кожного.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.316,319,321,405 ЦК України, ст.ст. 2,3,4,6,9,10,12,13,19,28,76,81,141,247,258,259,263-265,274-277,280-283,
289,354-355 ЦПК України, суд-
У Х В А Л И В:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Марганецька міська рада Дніпропетровської області, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовільнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_5 , втратившим право користування будинком АДРЕСА_1 .
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_5 , втратившим право користування будинком АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: будинок АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: будинок АДРЕСА_1 , судовий збір у розмірі 768 гривень 40 копійок.
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: будинок АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: будинок АДРЕСА_1 , судовий збір у розмірі 768 гривень 40 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Марганецький міський суд Дніпропетровської області.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя: О. С. Янжула