Єдиний унікальний номер справи № 490/3155/17
Провадження № 22-ц/812/1278/19 Головуючий в апеляційній інстанції - Лисенко П.П. 22-ц/812/1279/19
22-ц/812/1383/19
П О С Т А Н О В А

іменем України

09 вересня 2019 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого: Лисенка П.П.,

суддів: Галущенка О.І., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Горенко Ю.В.,

за участі:

представникапозивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

представникавідповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 ,

представника відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 - ОСОБА_7 ,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 , подану її представником ОСОБА_4 , та апеляційну скаргу ОСОБА_5 та ОСОБА_6 рішення Центрального районного суду м. Миколаєва, яке ухвалене 23 травня 2019 року, у приміщенні Центрального районного суду м. Миколаєва під головуванням судді Гуденко О.А., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_10 , Миколаївської міської ради про виділ у користування частини земельної ділянки,

В С Т А Н О В И Л А:

11 квітня 2017 року ОСОБА_1 пред`явив до ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_10 , Миколаївської міської ради вищезазначений позов, який обґрунтовував наступним.

На підставі договору купівлі-продажу від 29 грудня 1989 року, посвідчений державним нотаріусом Першої Миколаївської державної нотаріальної контори Павловою Г,Є., та зареєстрований в реєстрі за № 6-3949, він є власником 3/10 домоволодіння АДРЕСА_1 , що розташоване на земельній ділянці загальною площею 884 кв.м.

Іншим співвласникам цього домоволодіння, рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 грудня 2007 року затверджено ідеальні частки, а саме:

- ОСОБА_8 належить 18/100 часток;

- ОСОБА_11 належить 28/100;

- ОСОБА_12 належить 10/100;

- ОСОБА_13 належить 6/100;

- ОСОБА_14 належить 6/100;

26 жовтня 2012 року рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 1456 житловим приміщенням по АДРЕСА_1 , які належать ОСОБА_1 надано нову адресу, АДРЕСА_2 .

Посилаючись на те, що між співвласниками виникають спори щодо користування земельною ділянкою, просив визначити порядок користування спірною земельною ділянкою.

08 листопада 2017 року ОСОБА_1 , діючи через свого представника, подав до суду уточнену позовну заяву та просив виділити йому у користування частину земельної ділянки загального користування, яка відповідає його ідеальній частині 30/100 у домоволодінні АДРЕСА_1 , із земельної ділянки, загальною площею 884,00 кв.м.

19 травня 2017 року ОСОБА_9 подала до суду заяву про заміну відповідача по справі ОСОБА_11 її правонаступником.

19 вересня 2017 року представник позивача надала до суду клопотання про заміну неналежного відповідача ОСОБА_15 на належного - її правонаступника ОСОБА_8

Протокольною ухвалою суду від 08 листопада 2017 року замінено неналежних відповідачів на належних правонаступників, а саме ОСОБА_15 на ОСОБА_8 ; ОСОБА_16 на ОСОБА_5 ; ОСОБА_11 на ОСОБА_9

Протокольною ухвалою суду від 17 травня 2018 року залучено в якості співвідповідача по справі ОСОБА_10 , як правонаступника ОСОБА_15 .

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 08 листопада 2017 року клопотання ОСОБА_1 задоволено та призначено у справі судову земельно-технічну експертизу, на вирішення якої поставлено питання: "Які можливі варіанти визначення виділу у користування ОСОБА_1 частини земельної ділянки, яка відповідає його ідеальній частині 30/100 у домоволодінні АДРЕСА_1 із земельної ділянці, загальною площею 884,00 кв.м.?" Проведення експертизи доручено експертам Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області, яка розташована за адресою: м. Миколаїв, вул. Потьомкінська, 41.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 23 травня 2019 року позов задоволено. Виділено у користування ОСОБА_1 земельну ділянку, загальною площею 225,8 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , із земельної ділянки, загальною площею 862,00 кв.м. - відповідно до ІІ варіанту висновку № 125-092 судової земельно-технічної експертизи від 29 грудня 2017 року.

Лінія розділової межі для даного варіанту проходить: перша частина від лівої бокової межі вздовж фасадної межі вправо довжиною 4,85 м., поворот вверх вздовж лівої бокової стіни житлового будинку довжиною 26,95 м., поворот вліво до лівої бокової межі довжиною 6,9 м.; друга частина - від фасадної межі вздовж лівої бокової межі довжиною 24,53 м., поворот вліво довжиною 7,11 м., поворот вверх по прямій похилій прямій довжиною 9,04 м., поворот вправо до правої бокової межі довжиною 6,63 м.

Ділянка уздовж частини фасадної зовнішньої стіни житлового будинку літер "В-2" виділяється в користування співвласника ОСОБА_1 з правом безперешкодного користування власника житлового будинку літер "В-22 за адресою АДРЕСА_1 , на час виконання ремонтних робіт за попереднім узгодженням часу.

Не погодившись з зазначеним рішенням, ОСОБА_3 , діючи через свого представника ОСОБА_4 , подала апеляційну скаргу, в якій, просила скасувати оскаржуване рішення суду та прийняти постанову про відмову в задоволені позовних вимог, з підстав неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідності висновків суду обставинам справи.

Крім рішення, просила скасувати ще й ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 квітня 2019 року про відмову у прийнятті зустрічного позову.

ОСОБА_5 та ОСОБА_6 також подали апеляційну скаргу на зазначене рішення, в яких також просили його скасувати та прийняти постанову про відмову в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 .

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка подана її представником ОСОБА_4 , та апеляційну скаргу ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на рішення суду слід задовольнити частково.

Оскаржене рішення суду 1 інстанції скасувати, оскільки суд ухвалив його без точного додержання норм матеріального та процесуального права та прийняти постанову, якою ОСОБА_1 у позові відмовити.

В задоволені апеляційного скарги ОСОБА_3 , яка подана її представником ОСОБА_4 , на ухвалу суду відмовити за її безпідставністю.

Що ж до прийняття зустрічного позову, то як на думку суду, законних підстав для цього немає, оскільки він поданий за межею строку, передбаченому чинним процесуальним законодавством для вчинення зазначених процесуальної дії.

Так, задовольняючи позовні вимоги, суд 1 інстанції, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, прийшов до висновку, що виділ земельної ділянки у користування саме за ІІ варіантом експертизи, найбільше відповідає ідеальній частці позивача у спільній земельній ділянці.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду, не погоджується з обставинами та правовідносинами, встановленими судом І інстанції, вважає їх не вірними, не обґрунтованими й не законними.

За Конституцією України, ст. 49 ЦПК України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожній особі, як фізичній так і юридичній, а також державі гарантовано судовий захист їх інтересів.

Відповідно до статей 1, 3 ЦК України, 2, 4, 12-13, 367 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення, в порядку позовного, наказного та окремого провадження, цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, слід зауважити, що, виходячи із загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, в порядку цивільного судочинства регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у встановлених законом випадках, органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Відмова від такого права є недійсною.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України і обраний позивачем.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

При цьому, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, для чого роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і допомагає здійсненню їхніх прав.

Відповідно до статей 12, 78, 81, 263 ЦПК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» Про судове рішення у цивільній справі - рішення суду у цивільній справі, як найважливіший акт правосуддя, покликаний забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини і наповнити реальністю принцип верховенства права, повинен ухвалюватися за неухильного додержання вимог чинного процесуального законодавства про його законність і обґрунтованість.

Рішення визнається законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд оцінює докази відповідно до вимог статей 77 - 78, ч.ч. 3-4 ст. 82, 89 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно із статтею 81 ЦПК України, обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач для відхилення його заперечень проти позову, а, відповідно, для задоволення вимог позивача.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги і може вийти за їх межі.

Оскаржуване рішення суду І інстанції не у повній мірі відповідає виписаному.

Відповідно до ч. 1 ст. 91 Земельного кодексу УРСР (в редакції 1970 року), особи, яким належить будинок на праві спільної власності, користуються земельною ділянкою спільно. Порядок користування нею визначається співвласниками будинку залежно від розміру часток в спільній власності на будинок.

Відповідно до ст. 30(120) ЗК (у відповідній редакції ) , ст. 377 ЦК до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього власника (землекористувача).

Частина четверта статті 120 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачала, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.

Аналіз змісту норм статті 120 ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині четвертій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником( законним користувачем) відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

Частиною першою статті 88 ЗК України передбачено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності (законному користуванні адже права постійних користувачів земельних ділянко підлягають судовому захисту нарівні з правами власника) , здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди у судовому порядку.

Відповідно до частини четвертої статті 88 ЗК України учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.

Виходячи з того, що володіння та порядок користування земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності в тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається, насамперед, їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, при застосуванні статті 88 ЗК України при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або жилий будинок слід брати до уваги цю угоду. Це правило стосується тих випадків, коли житловий будинок поділено в натурі.

В абзаці другому п. 21 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду роз`яснено, якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі) слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони по справі були співвласниками домоволодіння АДРЕСА_1 .

Так, на підставі договору купівлі-продажу від 29 грудня 1989 року, посвідчений державним нотаріусом Першої Миколаївської державної нотаріальної контори Павловою Г,Є., та зареєстрований в реєстрі за № 6-3949, ОСОБА_1 став власником 30/100 домоволодіння АДРЕСА_1 , який 09 січня 1990 року зареєстрований у КП ММБТІ за реєстровим № 57, що розташоване на земельній ділянці загальною площею 884 кв.м (т. 1 а.с. 3).

24 грудня 2007 року заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва у цивільній справі № 2-3-4620/07 були затверджені за співвласниками домоволодіння АДРЕСА_1 ідеальні частки, а саме: ОСОБА_15 - 18/100, ОСОБА_11 - 28/100, ОСОБА_12 - 12/100, ОСОБА_1 - 30/100, ОСОБА_13 - 6/100, ОСОБА_14 - 6/100 (т. 1 а.с. 4 звор.-5) .

09 квітня 2008 року ОСОБА_14 та ОСОБА_13 подарували належні їм 12/100 частин вказаного домоволодіння із відповідною частиною господарських та побутових споруд ОСОБА_16 та ОСОБА_6 в рівних частиках по 6/100 частин кожній.

16 жовтня 2008 року рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва у цивільній справі № 2-4-5686/08 за ОСОБА_3 визнано право власності у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_12 на 12/100 частин вказаного домоволодіння із відповідною частиною господарських та побутових споруд.

На підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 12 грудня 2016 року 28/100 часток вказаного домоволодіння належать ОСОБА_9 як спадкоємиці після смерті ОСОБА_11 , право власності якої зареєстровано в державному реєстрі 19 грудня 2016 року (т. 1 а.с. 30-31) .

Згідно договору дарування від 12 вересня 2017 року ОСОБА_16 подарувала ОСОБА_5 . 6/100 часток в праві власності на домоволодіння з відповідною часткою належних до нього господарських та побутових будівель та споруд в АДРЕСА_1 .

02 жовтня 2012 року розпорядженням Адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради № 187-р визнано готовими до експлуатації житлову побудову - мансарду Літ. Бмс та тамбур Літ. б (площа забудови 1,4 кв.м.), які належать ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 5 зв.).

26 жовтня 2012 року рішенням ВК ММР № 1456 30/100 частинам домоволодіння із відповідною частиною господарських та побутових споруд АДРЕСА_1 , які належать позивачу надана нова адреса: АДРЕСА_2 (а.с. 6).

У зв`язку з наданням нової адреси 24 грудня 2012 року позивачу на вказану частину домоволодіння видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 26 грудня 2012 року свідоцтво про право власності зареєстровано у КП ММБТІ, реєстр. № 38793683, номер запису - 24168 в книзі 155 (т. 1 а.с. 7).

Як вбачається з технічного паспорту на домоволодіння та Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, по АДРЕСА_1 та 184 АДРЕСА_3 - в цілому складається з 4-х житлових будинків: за літ.А, загальною площею 73,4 кв.м, житловою площею 45,1 кв.м, літ. Б, загальною площею 49,4 кв.м, житловою площею 30,6 кв.м, літ. В, загальною площею 82,9 кв.м., житловою площею 51,8 кв.м, літ.Н, загальною площею 19,4 кв.м., житловою площею 9,7 кв.м.

До домоволодіння належать господарські та побутові споруди: сарай літер У', вбиральня літер У, погреб літер Р, сарай літер И., вбиральня літер К'', гараж літер Ж', сарай літер Е, , душ літер К', вбиральня літер М, літня кухня літер Р, сарай літер З, споруди І, ІІ, ІІІ,У, 5, огорожі 1,2,3,4,8,10, 6, 8' (т. 1 а.с. 8-14).

Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, станом на 29 березня 2018 року право власності на домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 зареєстровано:

- за ОСОБА_5 на 6/100 часток (на підставі договору дарування від 12.09.2017 року);

- за ОСОБА_9 на 28/100 часток (на підставі Свідоцтва про право на спадщину від 19.12.29016 р);

- за ОСОБА_10 на 9/100 часток (на підставі договору дарування №1048 від 21.05.2013 - з визначенням конкретно визначених приміщень в житловому будинку літер А , 1/8 воріт № 2 та 1/8 замощення ІІІ).

Згідно Висновку № 125-092 судової земельно-технічної експертизи від 29 грудня 2017 року, проведеної судовим експертом Лесків С.А., розроблено два варіанти виділу у користування позивачеві частини земельної ділянки - перший варіант по землекористуванню, що склалося на момент дослідження, другий варіант - згідно ідеальної частки співвласника ОСОБА_1 з урахуванням його побажання. Інші співвласники своїх побажань не зазначили та на момент проведення експертизи участь не приймали.

Так, відповідно до цього висновку, відповідно до даних геодезичної зйомки земельна ділянка АДРЕСА_1 неправильної багатокутної форми, фактична площа якої складає 862 кв.м., що значно менша та не відповідає площі в 884 кв.м., як вказано у рішенні № 2001 від 20.10.1957 року (т. 1 а.с. 101-116).

Згідно першого варіанту, розробленому по землекористуванню, що склався на момент дослідження - на земельну ділянку на момент дослідження є один в`їзд з боку АДРЕСА_4 . Велика АДРЕСА_1 через металеві ворота шириною 3,5 м в загальному користуванні інших співвласників. Ділянка загального користування між співвласниками проходить від воріт шириною проїзду 2,92 м вздовж всієї дворової території до внутрішньої огорожі. Загальна площа земельної ділянки в загальному користуванні співвласників на момент дослідження складає 109,28 кв.м.

Житловий будинок літер Б-2 (літер Б), який належить на праві власності ОСОБА_1 , розташований уздовж фасадної межі в лівій боковій частині. Надвірні господарські будови розташовані вздовж лівої бокової межі та примикають до житлового будинку Б-2, вхід до житлового будинку через прибудову літер "б-2" з боку дворової території.

На час дослідження земельна ділянка в індивідуальному користуванні ОСОБА_1 , яка прилегла до житлового будинку та господарських споруд огороджена внутрішньою огорожею, яка проходить від верхнього кута задньої торцевої стіни житлового будинку до житлового будинку літер "В2-2".

Фактично позивач користується земельною ділянкою на момент дослідження 197,97 кв.м., з яких під будівлями 106,26 кв.м., під індивідуальною землею 58,93 кв.м., ділянка загального користування 109,28 кв.м. - що на 60,63 кв.м. менше від ідеальної долі, яка всього складає 258,6 кв.м. Лінія розділового межі для даного варіанту проходить від лівої бокової межі вздовж фасадної межі вправо довжиною 4,85 м., поворот вверх вздовж лівої бокової стіни житлового будинку довжиною 26,95 м., поворот вліво до лівої бокової межі довжиною 6,9 м.

Згідно ІІ варіанту експертизи, ідеальної частки співвласника ОСОБА_1 - враховуючи щільність забудови земельної ділянки, розташування на ній житлових будинків і надвірних господарських будов, в користуванні кожного співвласника, а також наявність земельних ділянок під городом пропонується виділити в користування позивача частину земельної ділянки під городом, вільну від забудов, розташовану вздовж правої бокової межі в центральній частині, площею 60,63 кв.м., розміром 6,63-7,11х8,72,-9,04. При цьому, фактично позивач буде користуватися земельною ділянкою загальною площею 258,6 кв.м, що відповідає його ідеальної частці.

Оскільки фактична площа земельної ділянки по АДРЕСА_1 є меншою нормативно закріпленої, то експертом правильно обрахована ідеальна частка, оскільки 258,6 кв.м. = 30% від 862 кв.м.

З огляду на викладене та з пояснень наданих представниками відповідачів у судовому засіданні у суді і інстанції, фактично цією земельною ділянкою, яку позивач просить виділити йому у користування, на теперішній час користуються співвласники ОСОБА_5 та ОСОБА_6 і з обох боків цієї земельної ділянки розташовані спільна вбиральня та сарай, який знаходиться у користуванні ОСОБА_6 . За рахунок цієї земельної ділянки, вони мають намір виділити ОСОБА_3 недостаючу ділянку, до її ідеальної частки.

17 квітня 2019 року ОСОБА_3 , діючи через свого представника ОСОБА_4 пред`явила зустрічний позов, в якому просила об`єднати в одне провадження з первісним позовом та визначити порядок користування земельною ділянкою розташованою за адресою АДРЕСА_1 відповідно до порядку, що запропонований судовим експертом МВ ОНДІСЕ у висновку експерта № 19-104 від 30 січня 2019 року (т. 2 а.с. 77-79) .

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 квітня 2019 року відмовлено у прийнятті зустрічного позову, оскільки позовна заява подана після початку розгляду справи по суті (майже через 2 роки).

Відповідно до висновку експерта № 18-1028/1029 земельно-технічного дослідження від 21.12.2018 року, проведеного Миколаївським відділенням ОНДІСЕ за заявою ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_3 по визначенню загальної площі, конфігурації та можливих варіантів порядку користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 , згідно первинних часток співвласників, виходячи з правовстановлюючих документів сторін, враховуючи первинні частки та фактичну площу ділянки 862 кв.м., співвласникам на праві користування належить: ОСОБА_8 з часткою 5/100- 43,1 кв.м., ОСОБА_9 з часткою 30/100-258,6 кв.м., ОСОБА_3 з часткою 15/100 - 129,3 кв.м., ОСОБА_1 з часткою 30/100- 258,6 кв.м., ОСОБА_17 та ОСОБА_5 (об`єднали свої частки) з часткою 15/100 - 129,3 кв.м., ОСОБА_10 з часткою 5/100- 43,1 кв.м.

Всього під будівлями 442,46 кв.м., з них під житловими 353,16 кв.м., під господарськими 89,3 кв.м., під городом та двором 419,54 кв.м. На момент проведення експертизи встановлено, що в користуванні сторін знаходяться наступні частини земельної ділянки: у користуванні ОСОБА_8 . -38,8 кв.м., ОСОБА_9 -227,83 кв.м., ОСОБА_3 . -80,36 кв.м., ОСОБА_1 - 165,19 кв.м., ОСОБА_5 , та ОСОБА_6 - 155,16 кв.м., Єльцова ОСОБА_18 - 67,62 кв.м., отже загальна площа земельної ділянки, що перебуває у користуванні співвласників 734,14 кв.м., у загальному користуванні - 127,86 кв.м. (а.с. 20-46, 47-53).

Отже, наданою відповідачами експертизою підтверджується, що у деяких співвласників перебуває у користуванні ділянка, більша за належну ідеальну частку, а загальна ділянка - це фактично лише проїзд (прохід) від воріт. Розробити інший варіант користування згідно ідеальних часток співвласників не можливо у зв`язку з великою забудовою ділянки.

Аналізуючи наявні у справі докази та висновки судових експертиз, колегія суддів приходить до висновку, що виділ земельної ділянки по 2 варіанту судової земельно-технічної експертизи судового експерта Лесків С.А., хоча і відповідає ідеальній частці позивача у зазначеному домоволодінні, проте порушує права інших співвласників, які теж мають право на зазначену земельну ділянку та бажають його реалізувати.

У зв`язку з цим та названими вище нормами, рішення суду І інстанції підлягає скасуванню, з прийняттям постанови про відмову у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 .

Разом з цим, слід врахувати, що з виділом будинку ОСОБА_1 в окрему адресу, право спільної часткової власності з відповідачами припинено, а тому правила про встановлення порядку користування земельною ділянкою, на якому будинок знаходиться, не може бути застосований у повній мірі, тим більше, за позовом, як після уточнення означила представник позивача, про виділ у користування ОСОБА_1 частки земельної ділянки.

Таке, фактично стосується позовів з об`єктами, які перебувають у власності сторін, чого немає в даній справі.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови у позові - на позивача.

Оскільки рішенням суду позов ОСОБА_1 було задоволено, то на його користь з відповідачів підлягала стягненню сума сплаченого ним судового збору у розмірі 640 гривень за подачу позову у 2017 році (640 : 7 (відповідачів по справі), тобто по 91,43 гривні з кожного, проте суд І інстанції не стягнув зазначені судові витрати з відповідачів на користь позивача.

За подачу апеляційної скарги на ухвалу та на рішення суду, ОСОБА_3 сплатила 1344,20 гривень, ОСОБА_17 960 гривень та ОСОБА_5 960 гривень.

Виходячи з норм ЦПК України та враховуючи те, що апеляційна скарга ОСОБА_3 задоволена, а рішення суду І інстанції скасоване, необхідно зробити взаємозалік судового збору, та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 сплачений нею судовий збір за подачу апеляційної скарги на ухвалу та на рішення у сумі 1252,77 гривень (960+384,20=1344,20-91,43(що підлягали стягненню у суді І інстанції) =1252,77).

За подачу апеляційної скарги ОСОБА_17 сплатила 960 гривень та ОСОБА_5 сплатила 960 гривень. З урахуванням взаємозаліку, з ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у сумі 868,57 гривень на користь кожної (960-91,43=868,57).

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , подану її представником ОСОБА_4 , щодо відмови у прийнятті зустрічного позову залишити без задоволення, а ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 квітня 2019 року без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , подану її представником ОСОБА_4 , та апеляційну скаргу ОСОБА_5 і ОСОБА_6 щодо вирішення первісного позову - задовольнити.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 23 травня 2019 рокускасувати і прийняти постанову, якою в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_10 , Миколаївської міської ради про виділ у користування частини земельної ділянки - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 1 252,77 (одну тисячу двісті п`ятдесят дві гривні 77 копійок), на користь ОСОБА_5 868,57 (вісімсот шістдесят вісім гривень 57 копійок) та на користь ОСОБА_6 868,57 (вісімсот шістдесят вісім гривень 57 копійок) на відшкодування судового збору за подачу апеляційних скарг.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий П.П. Лисенко

Судді: О.І. Галущенко

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 12 вересня 2019 року