ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3329/19 Справа № 205/1312/17 Суддя у 1-й інстанції - Мовчан Д. В. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2019 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний завод" про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 27 грудня 2011 року вона була переведена на посаду інженера цеху уловлювання хімічних продуктів коксохімічного виробництва на ПАТ "Євраз Дніпровський металургійний завод». 01 лютого 2017 року її було звільнено розпорядженням №101/Д, у зв'язку з відмовою від продовження роботи внаслідок змін істотних умов праці на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України.

Позивач стверджує, що наказом №1041 від 21 вересня 2016 року було внесено зміни в діючий штатний розклад управління цеху УХП КХВ, шляхом виключення штатної одиниці "інженер" та включення штатної одиниці "бригадир на дільницях основного виробництва 6 розряду". Підставою для таких змін у наказі зазначено виконання працівниками штатних одиниць "інженер" на 65-80% робіт, передбачених для професій як "бригадир на дільницях основного виробництва 6 розряду" згідно Довідником кваліфікаційних характеристик професій робітників, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 16 лютого 1998 року №24. Згідно додатку до наказу позивач зазначає, що її заробітна плата становить 4970,00 грн., а після введення в дію таких змін буде становити 3319,01 грн., що підтверджується змінами до штатного розпису згідно наказу №1041 від 21 вересня 2016 року. Тобто введенням в дію даного наказу здійснюються зміни істотної умови праці, а саме, заробітна плата зменшується на 1650,99 грн., тобто на 33%, при цьому функціональні обов'язки не змінюються. Позивач вважає зміну істотних умов праці за відсутності змін в організації виробництва і праці такою, що суперечить ч.3 ст. 32 КЗпП України, а тому накази заводу від 30 листопада 2016 року за №1259 та від 21 вересня 2016 року за № 1041 є неправомірними.

У зв'язку з вищевикладеним, ОСОБА_1 просила суд поновити її на посаді інженера цеху уловлювання хімічних продуктів коксохімічного виробництва на ПрАТ "Дніпровський металургійний завод" та стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 110639,28 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 листопада 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено, з чим позивач не погодилась та подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та на неправильне застосування норм матеріального права, а також на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

ПрАТ "Дніпровський металургійний завод" в порядку вимог ст. 360 ЦПК України подав відзив, в якому просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення , а рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 листопада 2018 року - без змін, посилаючись на його обґрунтованість та відповідність нормам діючого законодавства України.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду в оскаржуваній частині - залишити без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що наказом (розпорядженням) №464/Д від 04 квітня 2011 року про прийняття на роботу ОСОБА_1 було призначено на посаду економіста в цех уловлювання хімічних продуктів і переробки сирого бензолу коксохімічного виробництва ПрАТ "Євраз - ДМЗ ім. Петровського" з 01 квітня 2011 року.

Розпорядженням №234/Д від 04 січня 2012 року ОСОБА_1 була переведена на посаду інженера в цех уловлювання хімічних продуктів і переробки сирого бензолу коксохімічного виробництва ПрАТ "Євраз - ДМЗ ім. Петровського" з 27 грудня 2011 року.

Розпорядженням № 234/Д від 01 жовтня 2014 року позивач була переведена на посаду інженера цеху уловлювання хімічних продуктів коксохімічного виробництва ПрАТ "Євраз - ДМЗ ім. Петровського" з 01 жовтня 2014 року.

Матеріалами справи підтверджено, що наказом №1041 від 21 вересня 2016 року, було внесено зміни в діючий штатний розклад управління цеху уловлювання хімічних продуктів коксохімічного виробництва , шляхом виключення штатної одиниці «інженер» та включення штатної одиниці «бригадир на дільницях основного виробництва 6 розряду» з одночасною зміною системи оплати праці. Такі зміни у штатний розпис та організаційну структуру цеху вводились в дію відповідачем з 01 лютого 2017 року, та були обумовлені тим, що перелік робіт, які повинні виконуватись робітником на посаді «інженер» лише на 18% відповідають вимогам до такої посади. В той час, як відсоток решти переліку виконуваних робіт охоплюється посадовими обов'язками, які притаманні бригадиру на дільницях основного виробництва.

На підтвердження таких доводів суду представлена аналітична записка, оформлена службовими особами відповідача від 01 серпня 2016 року за вих. № 16.0/357 та відповідні технологічні регламенти, і положення про порядок проведення замірів залишків основних матеріалів, незавершеного виробництва, полуфабрикатів та готової продукції у вказаному цеху.

Позивач 21 вересня 2016 року була ознайомлена з вказаним наказом №1041 від 21 вересня 2016 року. За змістом прохальної частини уточненого позову позивач вказаний наказ не оспорювала.

01 грудня 2016 року позивачеві було надано повідомлення про зміну істотних умов праці з 01 лютого 2017 року, яке містило відомості щодо зміненого найменування посади та систему оплати праці.

Із матеріалів справи вбачається, що 01 грудня 2016 року позивач повідомила адміністрацію підприємства про свою незгоду із такими змінами істотних умов праці шляхом власноруч зробленого запису відповідного характеру у вказаному повідомлені.

Матеріалами цивільної справи також підтверджено, що 25 січня 2017 року адміністрацією підприємства позивачеві було запропоновано перелік вакантних посад, які є на підприємства для працевлаштування працівників, про що свідчить особистий підпис позивача під таким переліком. Доказів вираження волевиявлення позивача про переведення на одну із запропонованих вакантних посад матеріали справи не містять.

Матеріалами цивільної справи також підтверджено, що 01 лютого 2017 року ОСОБА_1 було вдруге запропоновано перелік вакантних посад, які є на підприємстві для працевлаштування працівників, про що свідчить особистий підпис позивача під таким переліком. Доказів вираження волевиявлення позивача про переведення на одну із запропонованих вакантних посад з зазначеного переліку суду також не представлено.

Розпорядженням №101/Д від 01 лютого 2017 року з ОСОБА_1 було припинено трудовий договір на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України, у зв'язку з відмовою від продовження роботи внаслідок змін існуючих умов праці.

За змістом прохальної частини уточненого позову позивач вказаний наказ також не оспорювала, а просила лише поновити її на посаді інженера цеху уловлювання хімічних продуктів коксохімічного виробництва та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Згідно з положеннями частини третьої статті 32 КЗпП України передбачено, що у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 6 "Про практику розгляду судами трудових спорів" роз'яснено, що припинення трудового договору за пунктом 6 статті 36 КЗпП України при відмові працівника від продовження роботи зі зміненими істотними умовами праці може бути визнане обґрунтованим, якщо зміна істотних умов праці при провадженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою викликана змінами в організації виробництва і праці (раціоналізацією робочих місць, введенням нових форм організації праці, у тому числі перехід на бригадну форму організації праці, і, навпаки, впровадженням передових методів, технологій тощо).

Таким чином, вирішального значення у даному аспекті набуває саме порядок запровадження змін в організації виробництва і праці, тобто роботодавець повинен мати докази того, що існуючи умови праці конкретного працівника не можуть бути збережені саме у зв'язку зі зміною в організації виробництва і праці.

Згідно частини третьої статті 64 Господарського кодексу України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Таким чином, запровадження змін в організації виробництва і умов праці є винятковим правом роботодавця, який може самостійно визначати найбільш вигідні умови здійснення його господарської діяльності. При цьому, працівник має право погодитись або відмовитися від запропонованих змін в організації виробництва та змін істотних умов його праці.

Виходячи з пункту 6 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці.

В даному випадку, судом першої інстанції було встановлено, що за наслідком проведення ПрАТ "Євраз - ДМЗ ім. Петровського" аналізу витрат робочого часу, встановленню втрат робочого часу, виявлення завантаженості робітників таке підприємство, як роботодавець, користуючись своїм винятковим правом прийняло рішення про зміну в діючому штатному розкладі у вигляді виключення штатної одиниці «інженер» цеху уловлювання хімічних продуктів коксохімічного виробництва та включення у такий штатний розклад одиниці «бригадир на дільницях основного виробництва 6 розряду» з одночасною зміною системи оплати праці.

Аналіз наведених фактичних обставин справи, поданих сторонами доказів, свідчить, що вказані зміни у штатному розкладі не пов'язувались зі скороченням чисельності чи штату працівників, а відбулись через необхідність модифікації змісту трудової функції працівника на конкретному структурному підрозділі виробництва.

Наказ №1041 від 21 вересня 2016 року, яким було внесено зміни в діючий штатний розклад управління цеху уловлювання хімічних продуктів коксохімічного виробництва, було видано з посиланням на частину третьої статті 32 КЗпП, яка прямо регламентує поняття істотних умов праці.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив із того, що звільнення позивача було проведено із дотриманням вимог діючого законодавства України, а саме позивач своєчасно була ознайомлена із усіма істотними змінами в організації виробництва, їй було запропоновано інші посади, від яких вона відмовилась добровільно, про що сторонами не заперечувалось, а тому була звільнена на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України.

Окрім цього, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції також приймав до уваги той факт, що питання про визнання наказів про звільнення позивачем не ставилось, що є взаємопов'язаним із вирішенням питання про поновлення на роботі.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що у вказаних змінах на підприємстві відповідача не було потреби, і останні не були нормативно закріплені, а тому виключення штатної одиниці «інженер» та включення штатної одиниці «бригадир на дільницях основного виробництва 6 розряду» з одночасною зміною системи оплати праці є безпідставним.

Однак, колегія суддів відхиляє такий довід апелянта, оскільки запровадження таких змін в організації виробництва і праці є винятковим правом роботодавця, який вправі самостійно визначати найбільш вигідні умови здійснення його господарської діяльності і саме з метою реалізацію свого права ПрАТ "Дніпровський металургійний завод" видав наказ №1041 від 21 вересня 2016 року, який прямо вказував на майбутні відповідні зміни в організації праці позивача.

Жодний із наказів, якими передували зміни в організації виробництва і праці а підприємстві відповідача, а також, безпосередньо наказ про звільнення ОСОБА_1Г на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України останньою не оскаржувались.

В даному випадку позивач у відповідності до статей 32, 36 КЗпП України була повідомлена про зміну істотних умов праці більше ніж за два місяці, та від роботи при змінених умовах праці вона відмовилась.

Нормою частини 3 статті 32 КЗпП України прямо передбачено, що якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу. Разом із цим, зміна істотних умов праці, передбачена ч. 3 ст. 32 КЗпП, за своїм змістом не тотожна звільненню у зв'язку зі зміною організації виробництва та праці, скороченням чисельності або штату працівників на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП, оскільки передбачає продовження роботи за тією самою спеціальністю, кваліфікацією чи посадою, але за новими умовами праці. Звільнення з мотивів відмови працівника від продовження роботи у зв'язку із змінами істотних умов праці може відбутися лише тоді, коли можливість продовження роботи за тією самою спеціальністю, кваліфікацією або посадою зберігається, але працівник не бажає продовжувати роботу. Коли ж змінилася спеціальність, кваліфікація або посада, звільнення повинно проводитись за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Апелянт, не заявляючи вимог про скасування наказу про звільнення, просила суд поновити її на посаді інженера цеху уловлювання хімічних продуктів коксохімічного виробництва виключно з мотивів того, що виключення посади «інженер» зі штатного розпису не обумовлено фактичними змінами в організації виробництва і праці, а роботодавець при виключені цієї посади не дотримався вимог трудового законодавства, проте жодних належних, допустимих та достовірних доказів відповідно ст. ст. 76 - 81 ЦПК України в доказування наявності порушень вимог трудового законодавства відповідачем позивач не надала, а мотивування незаконного виключення посади "інженер" не може бути виключною підставою для поновлення на роботі ОСОБА_1 без вирішення питання щодо незаконності наказів, які передували вище проаналізованим обставинам справи.

А тому, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно ж до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова