ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2019 року м. Чернівці

Справа № 726/36/19

Провадження №22-ц/822/660/19

Чернівецький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Литвинюк І. М.

суддів: Владичана А.І., Лисака І.Н.,

секретар: Собчук І.Ю.

за участю: позивача - ОСОБА_1 , її представника - ОСОБА_2 , представника відповідача - Мороз Є.В., представника третьої особи - Якубовича І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного професійно-технічного навчального закладу «Чернівецький професійний машинобудівний ліцей» на рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 08 травня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного професійно-технічного навчального закладу «Чернівецький професійний машинобудівний ліцей», третя особа - Первинна профспілкова організація державного професійно-технічного навчального закладу «Чернівецький професійний машинобудівний ліцей», про визнання наказів незаконними та поновлення на роботі, головуючий у І-й інстанції - Асташев С.А.,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Державного професійно-технічного навчального закладу «Чернівецький професійний машинобудівний ліцей» (далі - ДПТНЗ «Чернівецький професійний машинобудівний ліцей»), третя особа на стороні позивача - Первинна профспілкова організація ДПТНЗ «Чернівецький професійний машинобудівний ліцей», про визнання наказів незаконними та поновлення на роботі.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що була прийнята на роботу в ДПТНЗ «Чернівецький професійний машинобудівний ліцей» 03 січня 2011 року на посаду психолога, а з 01 січня 2015 року переведена на посаду секретаря навчальної частини, на якій працювала до моменту звільнення - 10 грудня 2018 року.

Вказувала на те, що наказом відповідача №186 від 28 вересня 2018 року до штатного розпису ліцею були внесені зміни, а саме, скорочено одну штатну одиницю заступника директора з навчально-виховної роботи, одну штатну одиницю секретаря навчальної частини, яку вона обіймала, та 0,5 штатної одиниці інспектора з кадрів. 08 жовтня 2018 року відповідач надав їй письмове попередження про скорочення штату працівників та звільнення на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України, у якому вказано про відсутність вакантних посад, які могли б бути їй запропоновані.

Зазначала, що наказом від 07 грудня 2018 року №109-к вона була звільнена з роботи з 10 грудня 2018 року за п.1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату працівників. Підставами даного наказу зазначено: наказ Міносвіти і науки України від 06 грудня 2010 року №1204; наказ відповідача від 28 вересня 2018 року №186; попередження про скорочення штату працівників від 08 жовтня 2018 року. З даним наказом вона була ознайомлена в день звільнення - 10 грудня 2018 року.

Вважає накази відповідача №186 від 28 вересня 2018 року про внесення змін до штатного розпису ліцею та наказ №109-к від 07 грудня 2018 року про її звільнення незаконними, оскільки оскаржуваним наказом №186 від 28 вересня 2018 року відповідач не вніс жодних змін в організацію виробництва і праці, які вимагали б скорочення штату, в наказі також не обґрунтовано економічну необхідність скорочення чисельності працівників. Крім того, відповідач не погодив наказ №186 від 28 вересня 2018 року про скорочення штату з виборним органом первинної профспілкової організації за три місяці до її звільнення, тим самим роботодавець не подав профспілковому органу офіційну інформацію про початок проведення спільних консультацій відповідно до вимог статті 49-4 КЗпП. Також відповідач вніс з 01 жовтня 2018 року зміни до штатного розпису ліцею, які передбачають скорочення посад заступника директора з НВР, секретаря навчальної частини, яку вона обіймала, та 0,5 штатної одиниці інспектора з кадрів, разом з тим, штатний розпис з такими змінами не погоджено з профспілковим органом. Скорочення чисельності працівників та її звільнення є необґрунтованими та суперечить наказу Міносвіти і науки від 06 грудня 2010 року №1204, оскільки відповідно до п.1 Типових штатних нормативів професійно-технічних навчальних закладів, ці типові нормативи визначають максимальну кількість посад (штатних одиниць), зменшення контингенту учнів не може бути підставою для скорочення посади. Крім того, відповідач грубо порушив передбачену законом процедуру звільнення, не отримавши попередньої згоди профспілкового органу на звільнення ОСОБА_1

Просила визнати протиправним та скасувати накази ДПТНЗ «Чернівецький професійний машинобудівний ліцей» №186 від 28 вересня 2018 року та наказ №109-к від 07 грудня 2018 року, визнати протиправним її звільнення з посади секретаря навчальної частини ДПТНЗ «Чернівецький професійний машинобудівний ліцей» та поновити її на даній посаді з 11 грудня 2018 року; зобов`язати ДПТНЗ «Чернівецький професійний машинобудівний ліцей» виплатити їй середній заробіток з розрахунку 225,68 грн за кожен день вимушеного прогулу з моменту незаконного звільнення з роботи до моменту фактичного поновлення на посаді; стягнути з відповідача на її користь завдану моральну шкоду в сумі 7 000 грн та судові витрати у справі.

Рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 10 квітня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ ДПТНЗ «Чернівецький професійний машинобудівний ліцей» №186 від 28 вересня 2018 року в частині скорочення посади секретаря навчальної частини.

Визнано протиправним та скасовано наказ ДПТНЗ «Чернівецький професійний машинобудівний ліцей» №109-к від 07 грудня 2018 року.

Визнано протиправним звільнення ОСОБА_1 з посади секретаря навчальної частини ДПТНЗ «Чернівецький професійний машинобудівний ліцей» та поновлено її на даній посаді з 11 грудня 2018 року.

Зобов`язано ДПТНЗ «Чернівецький професійний машинобудівний ліцей» виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за увесь період вимушеного прогулу з моменту звільнення до моменту фактичного поновлення на роботі з розрахунку 225,68 грн за один день.

Допущено до негайного виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та зобов`язання виплатити середній заробіток в межах суми за один місяць.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

На зазначене рішення суду ДПТНЗ «Чернівецький професійний машинобудівний ліцей» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Посилається на те, що судом першої інстанції при ухваленні рішення допущено неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильно застосовано норми матеріального права.

Зазначає, що членам та голові профспілки 28 серпня 2018 року було належним чином доведено інформацію про наступне скорочення штатної чисельності працівників. Адміністрація ліцею у спосіб, передбачений ст. 49-4 КЗпП України та ст. 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», зверталася до голови профкому ОСОБА_3 . Однак він не виявив жодної ініціативи, що підтверджується його відмовою в отриманні письмового повідомлення від 09 жовтня 2018 року, чим фактично погодив розірвання трудового договору зі своє дочкою ОСОБА_1 Аналогічно ОСОБА_3 надавався на погодження штатний розпис ліцею, який він відмовився погодити. А тому висновок суду про позбавлення профспілкової організації можливості виконати свої повноваження є необґрунтованими.

Наказом МОН України № 1204 від 06 грудня 2010 року передбачено, що посада секретаря навчальної частини вводяться лише за умови, що контингент учнів, які навчаються за державним та регіональним замовленням, перевищує 400 учнів. Станом на 01 жовтня 2018 року навчалося всього 379 учнів, а тому прийнято рішення про скорочення посад, у тому числі і секретаря навчальної частини.

Необґрунтованим є висновок суду про врахування до загальної кількості 30 слухачів, які навчаються на курсах підготовки водіїв з 28 вересня 2018 року по січень 2019 року на платній основі, та висновок суду про врахування учнів станом на 01 січня при затвердженні штатного розпису навчального закладу, оскільки щорічно станом на 01 вересня змінюється контингент (кількість учнів). А тому, відповідно до п. 2 наказу МОН України №1204, щорічно, з початком нового навчального року, тобто станом на 01 вересня, до штатного розпису навчального закладу вносяться зміни.

Апелянт вважає некоректним висновок суду першої інстанції щодо наявності у штатному розписі 0,5 посадового окладу економіста, оскільки така посада не була предметом позову та на зазначену посаду покладено додаткові посадові обов`язки.

ОСОБА_1 не було запропоновано інші вакантні посади, оскільки у ліцеї були вакантними лише посади робітничих професій та майстрів виробничого навчання з курсу водіння автомобілем, що не відповідають професії та спеціальності, якими володіє ОСОБА_1 .

На апеляційну скаргу ОСОБА_1 надіслала відзив, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви, доводів апеляційної скарги та відзиву на нього, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Задовольняючи частково позовну заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції прийшов до висновку про неправильне застосування відповідачем Типових штатних нормативів професійно-технічних навчальних закладів. Також виходив з того, що звільнення позивача відбулося з порушенням процедури, ОСОБА_1 не було запропоновано жодної посади в навчальному закладі, хоча в період прийняття рішення про скорочення на різні посади було прийнято 8 нових працівників. Матеріали справи містять наявність у закладі інших вакансій та осіб, які працювали більше, ніж на 1,0 ставки, а отже, була можливість як для уникнення звільнення позивачки, так і для її працевлаштування.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 прийнята на роботу в ДПТНЗ «Чернівецький професійний машинобудівний ліцей» з 01 вересня 2011 року на посаду психолога, з 01 січня 2015 року вона була переведена на посаду секретаря навчальної частини, що підтверджується записами №3-4 в трудовій книжці серії НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу ДПТНЗ «Чернівецький професійний машинобудівний ліцей» №186 від 28 вересня 2018 року внесено зміни до штатного розпису навчального закладу, а саме, скорочено одну штатну одиницю заступника директора з навчально-виховної роботи, одну штатну одиницю секретаря навчальної частини та 0,5 штатної одиниці інспектора з кадрів, крім того, 08 жовтня 2018 року позивачку попереджено про скорочення штату працівників та звільнення на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (частина друга статті 40 КЗпП України).

Статтею 43 КЗпП України передбачено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Відповідно до статті 43 КЗпП України, статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору має бути обґрунтованим. У разі, якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у згоді на звільнення, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки.

Згідно з частинами другою, третьою статті 49-4 КЗпП України ліквідація, реорганізація підприємств, зміна форм власності або часткове зупинення виробництва, що тягнуть за собою скорочення чисельності або штату працівників, погіршення умов праці, можуть здійснюватися тільки після завчасного надання професійним спілкам інформації з цього питання, включаючи інформацію про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про строки проведення звільнення. Власник або уповноважений ним орган не пізніше трьох місяців з часу прийняття рішення проводить консультації з професійними спілками про заходи щодо запобігання звільненню чи зведенню їх кількості і до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-якого звільнення. Професійні спілки мають право вносити пропозиції відповідним органам про перенесення строків або тимчасове припинення чи відміну заходів, пов`язаних з вивільненням працівників.

Аналогічна норма міститься в частині 3 статті 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», згідно з якою у разі, якщо роботодавець планує звільнення працівників з причин економічного, технологічного, структурного чи аналогічного характеру або у зв`язку з ліквідацією, реорганізацією, зміною форми власності підприємства, установи, організації, він повинен завчасно, не пізніше як за три місяці до намічуваних звільнень надати первинним профспілковим організаціям інформацію щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також провести консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.

З огляду на викладене, звільнення за скороченням штату може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник або без такої згоди, якщо власник не отримав листа про мотивоване непогодження з таким звільненням.

Відповідно до статті 4 КЗпП України законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Згідно зі статтею 10 КЗпП України та статтею 1 Закону України «Про колективні договори і угоди» колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів.

На виконання вимог Закону України «Про колективні договори і колективні угоди» та з метою регулювання виробничих, трудових та соціально-економічних відносин між адміністрацією Чернівецького професійного машинобудівного ліцею та первинною профспілковою організацією ліцею укладено колективний договір на 2017 - 2020 роки, який зареєстровано департаментом праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради за № 41 від 22 лютого 2017 року.

У ДПТНЗ «Чернівецький професійний машинобудівний ліцей» створена Первинна профспілкова організація, яка відповідно до укладеного колективного договору забезпечує захист прав вивільнюваних працівників, членом якої була позивач.

За змістом положень ІІ розділу Колективного договору встановлено, що затверджувати кошториси, штатний розпис, графіки відпусток, тарифікаційні виписки, навчальне навантаження педагогічних працівників, посадові обов`язки працівників, договори оренди приміщень разом з профкомом ліцею.

Частиною 9 статті 43 Кодексу законів про працю України передбачено, що якщо розірвання трудового договору з працівником проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника), суд зупиняє провадження по справі, запитує згоду виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) і після її одержання або відмови виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) в дачі згоди на звільнення працівника (частина перша цієї статті) розглядає спір по суті.

Отже, законодавець передбачив можливість усунення порушення роботодавцем указаних вимог законодавства під час судового розгляду трудового спору.

Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення.

Оскільки звільнення ОСОБА_1 з роботи відбулося без звернення відповідача до Професійної спілки ліцею, апеляційний суд на підставі частини дев`ятої статті 43 КЗпП України надіслав до Професійної спілки запит про надання згоди на її звільнення.

Протоколом засідання профспілкового комітету Первинної профспілкової організації ДПТНЗ «Чернівецький професійний машинобудівний ліцей» від 29 серпня 2019 року № 2 відмовлено у наданні згоди на звільнення ОСОБА_1

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Такий правовий висновок відповідає правовим позиціям Верховного Суду України, викладеним у своїх постановах від 01 квітня 2015 року у справі № 6-40цс15, від 23 березня 2016 року у справі № 6-2487цс15, від 25 травня 2016 року у справі № 6-3048цс15.

Пунктом 3 Типових штатних нормативами професійно-технічних навчальних закладів затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 06 грудня 2010 року № 1204 визначено, що при затвердженні штатного розпису навчального закладу враховується контингент учнів, слухачів (далі - учнів) за списковим складом на 1 січня року, що планується, та зазначено умову введення секретаря навчальної частини (диспетчер) при контингенті понад 400 учнів.

Отже, слід звернути увагу на те, що при внесенні змін до штатного розпису слід виходити з контингенту учнів та слухачів станом на 1 січня року, що планується.

Як видно з матеріалів справи, в наказі Міністерства освіти і науки України від 06 грудня 2010 року № 1204 відсутнє розмежування слухачів на комерційній основі та за рахунок державного замовлення, а тому правильним є висновок суду першої інстанції про те, що контингент учнів відповідача на момент прийняття рішення про скорочення посади ОСОБА_1 перевищував встановлений норматив 400 осіб, а отже правових підстав для скорочення даної посади не було.

З огляду на викладене, правильним є висновок суду першої інстанції про проведення відповідачем скорочення працівника без достатніх причин та необхідної вимушеності у скороченні штату, оскільки зі змісту оспорюваного наказу видно, що єдиною підставою такого скорочення зазначено вищевказаний наказ Міністерства освіти і науки України.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про надання профспілковим органом згоди на звільнення позивачки, а також аргументи щодо наявності підстав для скорочення посади секретаря навчальної частини, оскільки таке суперечить наведеним вище нормам матеріального права.

Частиною другою статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 частини першої цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Однак, як встановлено судом, відповідачем не запропоновано позивачу жодної посади, на яку її можна було б перевести у разі скорочення.

Крім того, матеріалами справи підтверджується, що в період з 01 серпня 2018 року по 10 грудня 2018 року було прийнято на роботу в заклад 8 осіб, серед яких також зафіксована посада практичного психолога, що спростовує посилання в апеляційній скарзі на відсутність порушень з боку адміністрації ліцею при звільненні позивача.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що звільнення позивача відбулося з порушенням діючого трудового законодавства, доводи апеляційної скарги в цій частині висновків суду першої інстанції не спростовують.

Однак колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції в частині зобов`язання відповідача виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за увесь період вимушеного прогулу з моменту звільнення до моменту фактичного поновлення на роботі з розрахунку 225,68 грн за один день, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 235 ЦПК України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Отже, законодавець покладає на орган, який розглядає спір, обов`язок стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, а не визначення середнього заробітку за один день з покладання обов`язку відповідача здійснити такий розрахунок, у зв`язку з чим колегія суддів вважає, що суд першої інстанції самоусунувся від покладеного трудовим законодавством обов`язку визначення та стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 Порядку).

Крім того, положеннями розділу ІІІ Порядку передбачені виплати, які підлягають і не підлягають врахуванню (зокрема, одноразові виплати, соціальні виплати, окремі види премій тощо) при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу.

Такий правовий висновок наведений Верховним Судом України у постанові від 14 вересня 2016 року у справі № 523/18850/14-ц.

Зважаючи на викладене, розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивача буде таким: сумарна кількість робочих днів, фактично відпрацьованих протягом 2-х місяців (жовтень + листопад 2018 року) = 44 робочих дні; середньоденна заробітна плата (4 494,33 + 5 435,78):44 = 225,68 грн; сума оплати вимушеного прогулу за період з 10 грудня 2018 року по 08 травня 2019 року складає 225,68*101 = 22 793, 68 грн.

Отже, з ДПНКЗ «Чернівецький професійний машинобудівний ліцей» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 10 грудня 2018 року по 08 травня 2019 року в розмірі 22 793, 68 грн.

Відповідно до пунктів 1, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України однією з підстав для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищезазначені норми матеріального права та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду в частині зобов`язання ДПТНЗ «Чернівецький професійний машинобудівний ліцей» виплатити ОСОБА_1 середнього заробітку за весь період вимушеного прогулу з моменту звільнення до моменту фактичного поновлення на роботі з розрахунку 225,68 грн за один день слід змінити зі стягненням з відповідача на користь позивачки середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 22 793,68 грнґ. з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів.

Керуючись статтями 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного професійно-технічного навчального закладу «Чернівецький професійний машинобудівний ліцей» задовольнити частково.

Рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 08 травня 2019 року в частині зобов`язання Державного професійно-технічного навчального закладу «Чернівецький професійний машинобудівний ліцей» виплатити ОСОБА_1 середнього заробітку за весь період вимушеного прогулу з моменту звільнення до моменту фактичного поновлення на роботі з розрахунку 225,68 грн за один день змінити.

Стягнути з Державного професійно-технічного навчального закладу «Чернівецький професійний машинобудівний ліцей» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 22 793 (двадцять дві тисячі сімсот дев`яносто три) гривні 68 копійок з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів.

У решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 вересня 2019 року.

Головуючий І.М. Литвинюк

Судді: А.І. Владичан

І.Н. Лисак