П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2019 року м. Київ

Справа №359/3223/18-ц

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Довгополої А.В.

сторони: позивач ОСОБА_2

відповідач Бориспільська районна центральна лікарня

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області, ухваленого суддею Яковлевою Л.В. 10 жовтня 2018 року, повний текст рішення виготовлено 16 жовтня 2018 року в приміщенні Бориспільського міськрайонного суду Київської області у справі за позовом ОСОБА_2 до Бориспільської центральної лікарні про захист честі, визнання інформації недостовірною, спростування недостовірної інформації шляхом відкликання документу, що містить недостовірну інформацію, -

В С Т А Н О В И В:

Справа №359/32237/18-ц
№ апеляційного провадження:22-ц-824/1980/2019
Головуючий у суді першої інстанції: Яковлева Л.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Стрижеус А.М.
26 квітня 2018 року ОСОБА_2 звернулась до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з даним позовом, яким просить визнати недостовірною інформацію в листі Бориспільської центральної районної лікарні № 107 від 18 січня 2018 року, адресованому першому заступнику керівника Бориспільської місцевої прокуратури О.Сайногу, а саме : «При цьому ОСОБА_2 сама перебувала у збудженому стані, тобто інформація надавалась у підвищеному тоні, у вигляді крику». Зобов'язати Бориспільську центральну районну лікарню спростувати недостовірну інформацію шляхом відкликання з Бориспільської місцевої прокуратури листа за № 107 від 18 січня 2018 року, що містить недостовірну інформацію «При цьому ОСОБА_2 сама перебувала у збудженому стані, тобто інформація надавалась у підвищеному тоні, у вигляді крику».

В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що 21 грудня 2017 року вона звернулась до Бориспільської місцевої прокуратури із скаргою на порушення прав та інтересів недієздатної ОСОБА_6, лікарем-психіатром ОСОБА_7 при наданні їй психіатричної допомоги протягом 2016-2017 років. 22 грудня 2017 року вказана прокуратура для проведення перевірки направила вищевказану скаргу разом з додатками за належністю начальнику Бориспільського ВП ТУ НП України в Київській області ОСОБА_8., головному лікарю Бориспільської ЦРЛ ОСОБА_9, органу опіки та піклування Бориспільської міської ради.

18 січня 2018 року Бориспільська центральна районна лікарня листом № 107 надала відповідь ОСОБА_2 на скаргу, яку крім іншого, надіслано заступнику керівника Бориспільської місцевої прокуратури О.Сайногу, на другому аркуші якої, в третьому абзаці, вказано : «При цьому ОСОБА_2 сама перебувала у збудженому стані, тобто інформація надавалась у підвищеному тоні, у вигляді крику».

Дане твердження позивач вважає недостовірним та таким, що порочить її честь, оскільки даний лист розповсюджено та доведено до відома не лише ОСОБА_2. Зважаючи на вказане, позивач звернулась до суду за захистом своїх порушених прав.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 жовтня 2018 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до Бориспільської центральної районної лікарні про захист честі, визнання інформації недостовірною, спростування недостовірної інформації шляхом відкликання документу, що містить недостовірну інформацію.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивачем ОСОБА_2, подано апеляційну скаргу, в якій вона просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на те, що судом першої інстанції не з'ясовано обставини, які мають значення для справи.

В судове засідання сторони не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином (а.с.77-79), а тому колегія суддів вважає можливим розглянути справу за їх відсутності у відповідності до вимог ч.2 ст.372 ЦПК україни.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши обґрунтованість та законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд в складі колегії суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, 21 грудня 2017 року, згідно вхідної відмітки, позивач звернулась до Бориспільської місцевої прокуратури з скаргою, якою ОСОБА_2 просила притягнути до відповідальності лікаря - психіатра Бориспільської ЦРЛ ОСОБА_7 за порушення вказаних у скарзі прав недієздатної ОСОБА_6, при наданні їй психіатричної допомоги та вжити всіх заходів, передбачених чинним законодавством України для відновлення порушених прав недієздатної ОСОБА_6, у тому числі і в разі вирішення питань у судовому порядку (а.с. 6- 8).

За наслідком розгляду даної скарги перший заступник керівника Бориспільської місцевої прокуратури О.Сайног на підставі ст. 7 Закону України «Про звернення громадян» направив за належністю для перевірки 22 грудня 2017 року листа за № 34-18262 вих 17 начальнику Бориспільського ВП ГУ НП України в Київській області ОСОБА_8., головному лікарю Бориспільської ЦРЛ ОСОБА_9, Органу опіки та піклування Бориспільської міської ради та ОСОБА_2 до відома, яким просив про результати проведеної перевірки та прийняте рішення повідомити автора звернення (а.с. 9).

18 січня 2018 року за підписом головного лікаря Бориспільської ЦРЛ ОСОБА_9, на адресу ОСОБА_2 та першого заступника керівника Бориспільської місцевої прокуратури О.Сайног направлено лист № 107, яким надано відповідь на скаргу позивачки від 21 грудня 2017 року (а.с. 10-11).

Відповідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Сторонами не заперечувався факт направлення даного листа адресатам ОСОБА_2 та першому заступнику керівника Бориспільської місцевої прокуратури О.Сайногу, що в силу вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Відтак, підтверджено факт доведення до відома та розповсюдження інформації, наведеної у листі Бориспільської ЦРЛ від 18 січня 2018 року за № 107 не лише особі, інтересів якої він стосувався - ОСОБА_2, а також іншим особам.

На другому аркуші в третьому абзаці листа Бориспільської ЦРЛ від 18 січня 2018 року за № 107 зазначено : «...Інформація про напади агресії у ОСОБА_6, опікун ОСОБА_2 іноді повідомляла на особистий телефон лікаря - психіатра ОСОБА_7, в будь-який час. При цьому ОСОБА_2 сама перебувала у збудженому стані, тобто інформація надавалась у підвищеному тоні, у вигляді крику....».

Друге речення даного абзацу, а саме : «При цьому ОСОБА_2 сама перебувала у збудженому стані, тобто інформація надавалась у підвищеному тоні, у вигляді крику.» позивач вважає недостовірною інформацією та просить суд зобов'язати Бориспільську ЦРЛ спростувати недостовірну інформацію шляхом відкликання з Бориспільської місцевої прокуратури даного листа.

Частиною 1 ст. 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров'я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім'я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

Відповідно ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз'яснено, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту.

Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків.

Пунктом 15 цієї Постанови роз'яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Згідно ч. З ст. 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

В абзаці 1 пункту 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року за № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» встановлено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно ч. 2 ст. 47-1 Закону України «Про інформацію» та абз.2 п.19 вказаної Постанови зазначено, що оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Згідно ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на. власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

Згідно ст.10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства України, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що інформація наведена в листі Бориспільської ЦРЛ № 107 від 18 січня 2018 року, а саме : «При цьому ОСОБА_2 сама перебувала у збудженому стані, тобто інформація надавалась у підвищеному тоні, у вигляді крику.» є оціночним судженням відповідача, оскільки дані висловлювання не містять фактичних даних і є оцінкою дій позивачки.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.

Висновки суду щодо відсутності підстав для відмови в задоволенні позовних вимог, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону, судом надано належну оцінку всім наданим матеріалам справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність, а тому не можуть бути прийняті до уваги.

Порушень норм матеріального та процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, апеляційний суд в складі колегії суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.268, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів до Верховного Суду з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: А.М.Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І.Шкоріна