Постанова

Іменем України

04 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 553/4163/15-ц

провадження № 61-14128св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Кузнєцова В. О.,

суддів: Жданової В. С., Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Тітова М. Ю., Червинської М. Є.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 09 червня 2016 року у складі судді Юхно С. П. та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 18 липня 2016 року у складі колегії суддів: Винниченка Ю.М., Карпушина Г. Л., Пилипчук Л. І., у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання частково недійсним кредитного договору

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст вимог

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») про визнання недійсним кредитного договору від 24 жовтня 2013 року № 004-16394-241013 у частині встановлення плати за обслуговування кредитного ліміту у розмірі 2,49 %.

Позовна заява мотивована тим, що 24 жовтня 2013 року ОСОБА_1 уклала з ПАТ «Дельта Банк» кредитний договір № 004-16394-241013, за умовами якого ПАТ «Дельта Банк» зобов`язувався відкрити на її ім`я рахунок, оформити електронний платіжний засіб, встановити ліміт кредитної лінії 100 000,00 грн, а вона зобов`язувалась сплачувати за користування кредитною лінією 0,0001 % і за обслуговування кредитного ліміту 2,49 %. Позивач вважає умову договору щодо плати за обслуговування кредитного ліміту недійсною, оскільки в договорі не зазначено предмет та об`єкт послуги.

Короткий зміст судових рішень

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 09 червня 2016 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ «Дельта Банк» про визнання частково недійсним кредитного договору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що можливість встановлення оплати за обслуговування кредитного ліміту передбачена Правилами обслуговування кредитного ліміту та не є діями, які банк здійснює на власну користь. Тарифами на обслуговування поточного рахунку з використання платіжної картки Тарифний пакет «Готівочка 2013 Лояльна», які є невід`ємною частиною вказаної заяви, визначено процент за користування кредитною лінією в розмірі 0,0001 %, процент за недозволений овердрафт у розмірі 48 %, плату за обслуговування кредитного ліміту в розмірі 2,49 % в місяць, яка нараховується щомісячно, в останній робочий день поточного місця, від суми кредитного ліміту та у разі наявності заборгованості за рахунком станом на день нарахування, сплачується у день поповнення поточного рахунку з використанням платіжної картки. Впропозиції (оферті), адресованій ПАТ «Дельта Банк» укласти договір карткового рахунку, позивач підтвердила, що вона ознайомлена в письмовій формі з інформацією про умови кредитування рахунку у формі встановлення ліміту кредитної лінії, орієнтовною сукупною вартістю кредиту, з чинною редакцією Правил банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Дельта Банк» та Тарифами банку зобов`язалася періодично ознайомлюватися зі змінами до них. У договорі плата за обслуговування кредитного ліміту визначена не за формулою зі змінними величинами, а чітко фіксованим процентом. Оспорювана позивачем плата за обслуговування кредитного ліміту визначена у розділі І «Обслуговування поточного рахунку з використанням платіжної картки» Тарифів на обслуговування поточного рахунку з використанням платіжної картки Тарифний пакет «Готівочка 2013 Лояльна», в якому визначається плата за користування коштами, а не в розділі ІV «Додаткові послуги», де визначено перелік додаткових послуг, тому плата за обслуговування кредитного ліміту є однією зі складових плати за користування коштами.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 18 липня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 09 червня 2016 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що можливість встановлення оплати за обслуговування кредитного ліміту передбачена Правилами обслуговування кредитного ліміту не є діями, які банк здійснює на власну користь. Кредитний договір містить умови, що узгоджені сторонами та не суперечать вимогам закону. Оскільки у спірному договорі плата за обслуговування кредитного ліміту визначена не за формулою зі змінними величинами, а чітко фіксованим процентом, то така умова не суперечить положенням Закону України «Про захист прав споживачів». Плата за обслуговування кредитного ліміту є однією із складових плати за користування коштами.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У серпні 2016 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку надіслала касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (далі - ВССУ), в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 09 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 18 липня 2016 року і постановити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою ВССУ від 21 вересня 2016 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 .

Ухвалою ВССУ від 22 лютого 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

16 березня 2018 року справу № 553/4163/15-ц та матеріали касаційного провадження ВССУ передано до Верховного Суду.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, щоу кредитному договорі не вказано переліку послуг, що надаються взамін сплати комісії за обслуговування кредитного ліміту, в зв`язку з чим така умова договору є несправедливою. Предмет є істотною умовою договору, банк зобов`язаний надати під час укладення кредитного договору в письмовій формі інформацію про умови кредитування та отримати письмове підтвердження споживача про ознайомлення з даною інформацією. Несправедливими є умови договору, з якими споживач до укладення договору не міг ознайомитися. Позивач вважає, що договір окремо передбачав плату за користування кредитом, а оспорювана умова договору містила плату за іншу послугу та є по суті різновидом комісії. Відсутні докази того, що підписуючи заяву позичальник розумів саме ті Правила банківського обслуговування, на які посилається банк. Такі Правила позивач не підписувала, вони не можуть застосовуватися до відносин сторін, оскільки кредитний договір має укладатися у письмовій формі.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 3 ЦПК Українивизначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 400 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо буде виявлено порушення норм процесуального права, що є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновків про задоволення касаційної скарги.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

24 жовтня 2013 року ОСОБА_1 та ПАТ «Дельта Банк» підписали заяву № 004-16394-241013, згідно з якою ПАТ «Дельта Банк» зобов`язувався відкрити на ім`я ОСОБА_1 рахунок, оформити електронний платіжний засіб, встановити ліміт кредитної лінії в сумі, яка не перевищує 100 000,00 грн. У вказаній заяві зазначено, що ОСОБА_1 ознайомлена в письмовій формі з інформацією про умови кредитування рахунку у формі встановлення ліміту кредитної лінії та орієнтовну сукупну вартість кредиту, чинною редакцією Правил банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Дельта Банк» і Тарифів Банку, вона розуміє їх зміст та вважає їх складовою і невід`ємною частиною даної заяви.

У Тарифах на обслуговування поточного рахунку з використанням платіжної картки Тарифний пакет «Готівочка 2013 Лояльна» у графі «З тарифами ознайомлена» стоїть підпис ОСОБА_1 .

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої і другої статті 207 ЦК Україниправочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Статями 626, 628 ЦК України договір визначений як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

У статті 634 ЦК України договір приєднання визначений як договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, то вони повинні бути зрозумілими всім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19).

Відповідно до статті 1056-1 ЦК Україниу редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються у договорі.

Частиною другою статті 1054 ЦК Українивстановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК Українипозикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу(частина перша статті 215 ЦК України).

Згідно з частинами першою - третьою, п`ятою, шостою статті 203 ЦК Українизміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до положень абзацу 2 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит щодо встановлення плати за обслуговування кредиту, що є підставою для визнання такого положення недійсним.

Статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами НБУ та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління НБУ від 10 травня 2007 року № 168, у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Встановлення щомісячної винагороди банку за обслуговування кредитного ліміту разом з платою за користування кредитною лінією не супроводжувалося визначенням змісту даної послуги.

У заяві від 24 жовтня 2013 року № 004-16394-241013 зазначено про встановлення ліміту кредитної лінії у сумі 100 000,00 грн з тарифним пакетом «Готівочка 2013 Лояльна». У заяві передбачено, що невід`ємною складовою цієї пропозиції є Правила та Тарифи Банку, з якими особа попередньо ознайомлена, повністю з ними згодна та розуміє їх зміст. Також зазначено про отримання примірника Правил та Тарифів у дату підписання цієї Пропозиції.

У Тарифах на обслуговування поточного рахунку з використанням платіжної картки Тарифний пакет «Готівочка 2013 Лояльна» у розділі «Послуги та операції» передбачено процентну ставку, що складає 0,0001 % у день поповнення рахунку з використанням платіжної картки (пункт 1.3), та окремо плату за обслуговування кредитного ліміту нараховується з 01 грудня 2013 року у розмірі 2,49 % на місяць в останній робочий день поточного місяця від суми кредитного ліміту у разі наявності заборгованості за рахунком на день нарахування (пункт 1.4).

Суди попередніх інстанцій не надали належну правову оцінку відповідності пункту 1.4 Тарифів на обслуговування поточного рахунку з використанням платіжної карти Тарифний пакет «Готівочка 2013 Лояльна» вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» і Правилам надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, і дійшли необґрунтованого висновку про те, що оспорювана умова кредитного договору визначає частину процентів за користування кредитом.

Встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної плату за обслуговування кредитного ліміту, відповідач не зазначив, які саме послуги на вказану плату надаються позивачу.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19 зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту і Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг і потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Таким чином, доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржені судові рішення постановлені з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки Верховний Суд скасовує рішення суду першої інстанції і ухвалу апеляційного суду та ухвалює нове рішення, яким задовольняє позовні вимоги, а позивач як споживач звільнений від сплати судового збору, то з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі у розмірі 487,20 грн за подання позовної заяви, 535,92 грн за апеляційний розгляд і 584,64 грн за касаційний розгляд, а загалом у розмірі 1 607,76 грн.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 412, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 09 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 18 липня 2016 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання частково недійсним кредитного договору задовольнити.

Визнати недійсним з моменту укладення кредитного договору між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» від 24 жовтня 2013 року № 004-16394-241013 пункт 1.4 Тарифів на обслуговування поточного рахунку ОСОБА_1 з використанням платіжної картки Тарифний пакет «Готівочка 2013 Лояльна», яким передбачено здійснення позичальником плати за обслуговування кредитного ліміту у розмірі 2,49 %.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на користь держави судовий збір у розмірі 1 607,76 гривень.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. О. Кузнєцов
Судді:В. С. Жданова В. М. Ігнатенко М. Ю. Тітов М. Є. Червинська