Справа № 182/5490/18
Провадження № 2-п/0182/23/2019
У Х В А Л А

Іменем України

10.09.2019 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Кобеляцької - Шаховал І.О.

секретар Іванова Т.С.

за участю заявника ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Нікополі заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на дитину, -

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Нікопольського міськрайоного суду Дніпропетровської області перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на дитину.

Заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь малолітнього ОСОБА_4 в особі його батька ОСОБА_3 аліменти в розмірі ј частини з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з 27.07.2018 року і до досягнення дитиною повноліття, та судовий збір в розмірі 768, 40 грн. на користь держави.

06 травня 2019 року до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від ОСОБА_1 надійшла заява про перегляд заочного рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2019 року, в якій вона просить вищевказане рішення суду скасувати і справу призначити до розгляду в загальному порядку. В обґрунтування своїх вимог посилається на ту обставину, що 26 квітня 2019 року нею отримано заочне рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18.04.2019 року по справі № 182/5490/18 за позовом ОСОБА_3 до неї про стягнення аліментів на їх спільного сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Участі у справі вона не брала, оскільки позивачем умисно в позові було зазначено тільки її адресу реєстрації, незважаючи на те, що позивачу було добре відомо, що з травня 2018 року вона переїхала на постійне місце проживання до м.Дніпро, працює та мешкає там по дійсний час за зазначеною вище адресою. За її місцем реєстрації проживає її батько ОСОБА_5 , 1946 року народження, який через похилий вік ніякої поштової кореспонденції, у тому числі, ухвали про відкриття провадження у справі та позову з додатками, їй не передавав, згадати, чи отримував із суду на її ім`я поштове відправлення, не може. Поштове відправлення із заочним рішенням суду вона отримала за своїм місцем реєстрації, оскільки в цей час знаходилась в гостях у батька на пасхальні вихідні. Доказом того, що позивач добре знав, що вона довгий час не мешкає в м АДРЕСА_1 , є ті обставини, що в провадженні судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області Рибакової В.В. з 13.06.2017 року перебувала цивільна справа № 182/2954/17 за її позовом до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини з матір`ю, відібрання і повернення дитини. Рішення по даній справі судом першої інстанції ухвалено 10.07.2018 року, визначено місце проживання дитини з матір`ю. І мотивувальна частина рішення, і матеріали зазначеної справи містять доказ постійного її проживання з травня 2018 року за адресою: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_3 брав участь у справі № 182/2954/17 особисто, заявляв письмові клопотання про обстеження житлово-побутових умов за адресою: АДРЕСА_2 , отже, не міг не знати про її фактичне місце проживання, але, звернувшись до суду 27.07.2018 року з позовом до неї про стягнення аліментів, умисно його не зазначив. Через те, що розгляд справи про стягнення з неї аліментів здійснювався в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, вона не була ознайомлена з позовом, не мала можливості подати відзив на позов, зазначити та довести належними доказами, що викладені в позові обставини щодо її ухилення від обов`язку утримувати дитину, є суцільною брехнею з боку відповідача. Як встановлено у справі про визначення місця проживання дитини, ОСОБА_3 з 29.11.2016 року, після фактичного припинення шлюбних відносин сторін, самовільно змінив місце проживання дитини, вивіз дитину до м.Кривий Ріг та постійно перешкоджав їй у спілкуванні з дитиною. Протягом усього періоду розлучення з дитиною вона вчиняла всі можливі дії, щоб побачити ОСОБА_6 , постійно приїжджала до Кривого Рогу, намагалася відвідувати дитину за адресою проживання ОСОБА_3 , але він постійно чинив їй перешкоди та ховав дитину. Постійно телефоном вона вимагала від батька дитини надати їй можливість утримувати дитину, перераховувати кошти на його утримання, але ОСОБА_3 умисно відмовлявся від утримання дитини з її боку, намагаючись спекулювати при розгляді справи про визначення місця проживання дитини, що мати не бере участь у витратах на дитину. Коли вона звернулась до завідуючої дитячого садочку в м.Кривий Ріг, який відвідує Богдан, для отримання реквізитів, щоб сплачувати за садочок, завідуюча повідомила їй, що ОСОБА_3 заборонив надавати матері дитини такі відомості. Вищезазначені обставини щодо перешкоджання батьком матері здійснювати свій батьківський обов`язок по утриманню дитини були встановлені судом у справі № 182/2954/17. Окрім того, за кожним фактом перешкоджання вона зверталась до органів поліції м.Кривий Ріг та м.Нікополь, Служби у справах дітей виконкому Нікопольської міської ради, Служби у справах дітей виконкому Долгинцівської районної ради в місті Кривий Ріг, Дніпровської обласної державної адміністрації. За наслідками порушень батьком дитини її прав спілкуватися з дитиною та брати участь у його вихованні та утриманні Долгинцівським відділенням поліції Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області в ЖСО зареєстровано одинадцять її заяв за період з 08.01.2017 року по 20.12.2018 року. Матеріали справи № 182/2954/17 містять докази її постійних звернень до правоохоронних органів, виконкомів Нікопольської міської ради та Довгинцівської районної ради в місті Кривий Ріг щодо вирішення питання бачити дитину та брати участь в його утриманні. Згідно листа Долгинцівського відділення поліції Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області № 48.2/2-С-62 встановлено, що факт перешкоджання ОСОБА_3 спілкуватися їй з сином знайшов своє підтвердження і ОСОБА_3 не заперечує даний факт. Згідно зазначеного листа, на підставі виявлених обставин Долгинцівським відділенням поліції 08.11.2018 року за вих. № 482.2/2-8368 до Нікопольскої міської ради направлено матеріал для прийняття рішення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 на підставі ч.5 ст.184 КУпАП. Для побачень з дитиною вона вимушена була звернутися з заявою про визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, за результатом розгляду якої виконкомом Нікопольської міської ради прийнято рішення від 27.09.2017 року № 548 «Про визначення способу участі у вихованні та спілкуванні матері ОСОБА_1 з малолітнім ОСОБА_4 ». Зазначене рішення ОСОБА_3 грубо не виконувалося, що також відображено в її зверненнях до органів поліції, які містяться в матеріалах справи № 182/2954/17. Тільки, коли було розпочато апеляційне провадження в Дніпровському апеляційному суді, Сухолуцький почав виконувати зазначене рішення виконкому, і вона мала можливість зустрічатися з дитиною в м.Кривий Ріг в розважальному центрі, де постійно витрачала кошти на розвиткові та розважальні ігри для дитини (копії товарних чеків додаються до заяви), бо іншої можливості брати участь в утриманні дитини через неправомірні дії ОСОБА_3 вона не мала. Постановою апеляційної інстанції від 05.03.2019 року рішення суду першої інстанції було скасовано, визначено місце проживання дитини з батьком, але з інших підстав, ніж не прийняття нею участі в його утриманні. До речі, обгрунтовуючи свій зустрічний позов та апеляційну скаргу у справі № 182/2954/17, ОСОБА_3 жодного разу не посилався на обставини невиконання матір`ю дитини своїх обов`язків по утриманню дитини, оскільки сам чинив у цьому перешкоди. На момент подання даної заяви в Касаційному цивільному суді Верховного Суду з 27.03.2019 року знаходиться її касаційна скарга на постанову Дніпровського апеляційного суду від 05.03.2019 року. Окрім того, факт перешкоджання ОСОБА_3 в утриманні з її боку дитини та викладення неправдивих обставин в позові про стягнення аліментів може бути засвідчений представниками органу опіки та піклування Нікопольської міської ради, який є третьою особою у справі про визначення місця проживання дитини. Вчинивши умисні дії щодо незазначення в позові про стягнення аліментів адреси, за якою вона фактично проживає, з метою, щоб вона не змогла взяти участь у справі, ОСОБА_3 намагається підготувати докази начебто її недобросовісного відношення до утримання дитини для суду касаційної інстанції, при цьому ввів суд в оману щодо обставин даної справи. Таким чином, вона має достатньо належних та допустимих доказів для спростування викладених в позові про стягнення аліментів обставин. Крім того, як вище зазначено, вона дуже зацікавлена в розгляді даної справи, оскільки від неї залежить вирішення іншої справи про визначення місця проживання дитини, і це є доказом того, що якби вона отримала ухвалу суду про відкриття провадження по справі про стягнення з неї аліментів та позовну заяву з додатками, вона скористалася би усіма процесуальними правами, передбаченими для відповідача, брала б участь у справі, подавала відзив та заперечення, клопотала про допит свідків, про дослідження матеріалів справи № 182/2954/17 тощо. Відтак, враховуючи, що викладені в позові обставини с неправдивими, надуманими, не підтвердженими належними та допустимими доказами, які будуть спростовані наданими нею доказами, перегляд справи в загальному порядку с необхідним для правильного вирішення спору, захисту її прав та законних інтересів, забезпечення дотримання принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу. Відповідно до ч.1, 2 ст.284 Цивільного процесуального кодексу України, заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У зв`язку з тим, що вона не змогла взяти участь у розгляді справи за правилами спрощеного провадження, передбаченого главою 10 ЦПК України, вона не мала можливості скористатися правами, що надані їй ст.43, 49, ч.1 ст.53, ч.4 ст.277, 278 ЦПК України, а саме: бути ознайомленою з позовними вимогами, з матеріалами справи, подавати докази, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, надати відзив на позовну заяву, подати зустрічний позов, подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, приймати участь у вивченні доказів, що є важливими і мають значення для справедливого розгляду справи, подати клопотання про допит представників органу опіку та піклування для повного з`ясування правовідносин, що склалися між сторонами. Отже, оскільки до моменту отримання копії заочного рішення вона не знала про існування позову, з об`єктивних причин була позбавлена можливості реалізації своїх процесуальних прав. В свою чергу, оскільки факти, на які вона посилалася б у своїх запереченнях, судом не досліджувалися, вказані обставини суттєво впливають на обґрунтованість рішення та його суть. Рівноправність сторін в цивільному процесі гарантується демократичним характером цивільного процесу України. Рівноправність сторін обумовлено принципами диспозитивності, змагальності, обов`язком суду використовувати всі можливості для всебічного, повного, об`єктивного, безпосереднього з`ясування усіх обставин справи. Задачі правосуддя в однаковій мірі поширюються як на позивача, так і на відповідача. Суд зобов`язаний забезпечити захист порушених або заперечуваних прав поза залежності від того, чи займає особа в процесі положення позивача або відповідача. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч.1 ст.288 ЦПК України, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи. За таких обставин звернулась до суду і просить прийняти заяву про перегляд заочного рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2019 року у справі № 182/5490/18 до розгляду. А також скасувати заочне рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2019 року у справі № 182/5490/18 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_6 та призначити справу до розгляду в порядку загального позовного провадження.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 свою заяву про перегляд заочного рішення підтримала і додатково суду пояснила, що вона не оспорює правильність резолютивної частини рішення і не заперечує проти стягнення аліментів в установленому розмірі. Але вона не погоджується з мотивацією рішення, оскільки ніколи не ухилялась від аліментів. Більш того, сама неодноразово намагалась надавати матеріальну допомогу ОСОБА_3 на утримання свого сина, але саме він чинив їй перешкоди в сплаті коштів на утримання сина. Зараз вона перераховує гроші на картку ОСОБА_3 , реквізити якої їй було ним надано, на утримання сина і проти стягнення аліментів з неї не заперечує, оскільки син зараз фактично проживає з батьком.

Представник ОСОБА_3 адвокат Шашликов Д.Г. суду пояснив, що не вбачає підстав для скасування заочного рішення, оскільки воно винесено законно та обґрунтовано. Це рішення необхідне й самій заявниці, оскільки його довіритель тепер, коли є рішення суду, не зможе заважати ОСОБА_1 сплачувати гроші на утримання сина. І суд не зазначав в своєму рішенні всіх тих обставин, які викладені в позові його довірителем. А лише обмежився фразою про те, що відповідач безпідставно ухиляється від своїх обов`язків утримувати дитину до досягнення дитиною повноліття. Він вважає, що дана фраза в рішенні суду не зможе суттєво вплинути на рішення суду. Крім того, заявниця сама не заперечує того факту, що резолютивна частина рішення суду її абсолютно влаштовує.

Вислухавши заявника, представника позивача, дослідивши та оцінивши наявні у матеріалах справи докази, суд приходить до наступного.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.284 ЦПК України, заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Згідно із положеннями ст.285 ЦПК України, у заяві про перегляд заочного рішення повинно бути зазначені, зокрема: обставини, що свідчать про поважність причини неявки в судове засідання і неповідомлення їх суду, посилання на докази, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача.

Як вбачається з матеріалів справи, цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на дитину надійшла до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області 27 липня 2018 року, про що свідчить штемпель вхідної кореспонденції (а.с.1). 17.09.2018 року по справі було відкрито провадження та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с.22). Ухвалу суду опубліковано в Реєстрі Судових Рішень, про що свідчить шрих-код, що міститься внизу сторінки аркушу справи з Ухвалою суду (а.с.22). Про розгляд справи відповідачка повідомлялась неодноразово за адресою її місця реєстрації, вказаного позивачем по справі, про що свідчать докази, які містяться на а.с.23-25.

Відповідно до ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження, повістка надсилається учасникам справи на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Згідно зі ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ст.288 ЦПК України, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи, тобто докази, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача.

Скасування заочного рішення можливе за наявності обставин:

1) поважні причини неявки в судове засідання, про які відповідач не зміг завчасно повідомити суд;

2) наявність доказів, які мають істотне значення для правильного вирішення справи та можуть вплинути на ухвалене заочне рішення.

Поважними причинами неявки можуть бути хвороба, тривале відрядження, інші обставини, що об`єктивно перешкоджають явці до судового засідання, які безумовно, повинні бути підтверджені документально відповідними доказами, тобто повинні додаватися до заяви про перегляд заочного рішення. Крім того, відповідач має подати документи, що свідчать про неможливість повідомити суд про причини неявки у судове засідання.

Наявність вищенаведених обставин повинна бути у їх сукупності, при відсутності хоча б однієї з них заочне рішення скасуванню не підлягає.

Суд приймає до уваги посилання заявника на ту обставину, що позивач умисно вказав в позові адресу, за якою відповідачка фактично не мешкає багато часу.

Однак, подана заява про перегляд заочного рішення зводиться лише до переоцінки доказів, що були дослідженні в судовому засіданні.

Докази своєї участі в утриманні сина і спростування твердження позивача про те, що відповідачка самоусунулась від утримання сина, ніяким чином не вплинуть на винесення іншого рішення по справі, оскільки заявниця саме рішення суду про стягнення з неї аліментів на утримання сина не оскаржує і з резолютивною частиною рішення згодна.

На думку суду, скасування рішення суду по справі, розгляд якої нормами діючого ЦПК України віднесено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, лише затягне розгляд справи та утруднить винесення рішення по суті.

Тому суд вважає за необхідне заяву про перегляд заочного рішення від 06.05.2019 року залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст.258-260, 287 - 288, 353 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на дитину - залишити без задоволення.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал