Постанова

Іменем України

04 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 569/15080/17

провадження № 61-40516св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Рівненський кооперативний економіко-правовий коледж,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 27 лютого 2018 рокуу складі судді Кучиної Н. Г. та постанову апеляційного суду Рівненської області від 12 червня 2018 року у складі колегії суддів: Ковальчук Н. М., Григоренка М. П., Шеремет А. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Рівненського кооперативного економіко-правового коледжу про поновлення на роботі та про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позов мотивовано тим, що з 30 березня 1978 року вона була прийнята на роботу на посаду майстра виробничого навчання Рівненського кооперативного технічного училища, в подальшому була прийнята на посаду майстра виробничого навчання в Рівненський кооперативний економіко-правовий коледж і наказом від 31 серпня 2017 року№ 190-о/с була звільнена у зв`язку із скороченням чисельності працівників за пунктом 1 статті 40 КЗпП України.

Звільнення вважала незаконним, оскільки, на її думку, фактичного скорочення чисельності штату працівників на підприємстві не було; її було звільнено без персонального попередження про звільнення за два місяці, не було враховано її переважного права на залишення на роботі; їй не було запропоновано переведення на іншу роботу, тому вважала, що вона має бути поновлена на попередній роботі та їй повинен бути оплачений середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 27 лютого 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що на підставі наданих та досліджених судом доказів, зокрема наданих штатних розписів Рівненського кооперативного економіко-правового коледжу встановлено, що у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці. Доказів, які б підтверджували, що позивач користувалась переважним правом на залишення на роботі позивачем суду не надано та в ході судового розгляду таких обставин не встановлено. На підприємстві з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору існувала одна вакантна посада прибиральниці, яка була запропонована позивачу, проте остання відмовилась від запропонованої їй посади. Будь-яких доказів, що підтверджували наявність інших вакансій чи посад в коледжі, які могли бути запропоновані позивачу, також представником позивача не надано та в ході судового розгляду не здобуто. Відповідачем було взято згоду профспілкового комітету на розірвання трудового договору з позивачем і її звільнення було проведено з 04 вересня

2017 року, тобто у межах строків, передбачених статтею 43 КЗпП України.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою апеляційного суду Рівненської області від 12 червня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 27 лютого 2018 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовуОСОБА_1 є законними та обґрунтованими. Судом встановлено, що при звільненні позивача відповідачем були дотримані вимоги трудового законодавства, позивачці була запропонована інша робота прибиральниці, єдина вакантна посада, що існувала на підприємстві з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору і ОСОБА_1 відмовилась від запропонованої їй посади, що підтверджується відповідним актом. Судом не було встановлено обставин про те, що відповідач мав змогу запропонувати їй роботу викладача. У перший робочий день, який слідував за періодом тимчасової непрацездатності, відповідачем було отримано згоду виборного органу первинної профспілкової організації, про що свідчить витяг з протоколу № 7 від 30 серпня 2017 року. Зважаючи на те, що звільнення позивачки відбулося 04 вересня 2017 року, місячний строк з дня отримання згоди профспілкової організації і по день її фактичного звільнення апеляційним судом було визнано таким, що не був порушений роботодавцем.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі, поданій у липні 2018 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просила скасувати указані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення її позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій є незаконними, необґрунтованими й такими, що ухвалені з неправильним застосуванням норм чинного законодавства. Посилалась на те, що матеріали справи не містять доказів про зміни у штатному розписі відповідача на час її звільнення, що обов`язки майстра виробничого навчання фактично були передані іншому працівнику, а новий штатний розпис було введено у дію після її звільнення, й пропозиція щодо зазначеної вакантної посади була формальною, а також при її звільненні не було враховано її переважне право залишення на роботі.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 31 серпня 2018 року було відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано з Рівненського міського суду Рівненської області зазначену цивільну справу.

У листопаді 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У листопаді 2018 року до Верховного Суду надійшов відзив Рівненського кооперативного економіко-правового коледжу на касаційну скаргу ОСОБА_1 , у якому було зазначено, що вказана касаційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржувані судові рішення є такими, що прийняті згідно норм чинного законодавства України.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Копейка Н. А. згідно наказу від 29 березня 1978 року № 72 була прийнята на роботу до Рівненського кооперативного технічного училища на посаду майстра виробничого навчання з 30 березня 1978 року, а в подальшому, після декількох переведень, працювала на цій же посаді з 01 вересня 2001 року згідно наказу Рівненського кооперативного економіко-правового коледжу від 01 вересня 2001 року № 1 (а. с. 37-39).

Наказом директора Рівненського кооперативного економіко-правового коледжу від 06 червня 2016 року №16-о/д «Про зміни в штатному розписі коледжу та скорочення чисельності працівників», враховуючи зміни в організації навчальної та виробничої практик в групах робітничих професій у зв`язку з тим, що на базах практики працюють з учнями керівники від баз практики, майстри виробничого навчання участі не приймають, виробничу практику учні проходять по місцю проживання (без участі майстрів виробничого навчання), практичні і лабораторні заняття проводять викладачі спецдисциплін, а також в червні місяці закінчується термін навчання робітничих професій, з метою оптимізації чисельності працівників, скорочення витрат на утримання штату працівників, пов`язаних із суттєвим зменшенням контингенту студентів та учнів, неповної комплектації груп, підвищенням заробітної плати, збільшенням витрат оплати комунальних послуг було наказано провести скорочення майстрів виробничого навчання, затверджено штатний розпис працівників коледжу з 15 серпня

2017 року з врахуванням пункту 1 цього наказу, попереджено працівників коледжу про можливе наступне вивільнення відповідно до статті 49-2 КЗпП Українизгідно з додатком 1 (а. с. 6).

Відповідно додатку № 1 до наказу від 06 червня 2017 року № 16-о/д майстер виробничого навчання ОСОБА_1 попереджалася про можливе наступне вивільнення (а. с. 73).

Згідно протоколу від 13 червня 2017 року № 5 засідання профспілкового комітету первинної профспілкової організації коледжу, було надано згоду на розірвання трудового договору між ОСОБА_1 та Рівненським кооперативним економіко-правовим коледжом (а. с. 23).

Відповідно акту від 14 червня 2017 року № 1, ОСОБА_1 відмовилась ознайомитись письмово з наказом від 06 червня 2017 року № 16-о/д «Про зміни в штатному розписі коледжу та скорочення чисельності працівників», поставити в додатку № 1 до цього наказу підпис про отримання попередження про скорочення штату та наступне звільнення з роботи, у зв`язку із скороченням її посади і про неможливість подальшого її працевлаштування (а. с. 24).

У позовній заяві позивачка не заперечувала той факт, що вона відмовилась підписувати попередження про можливе наступне вивільнення відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України(а. с. 1, абз. 2).

Відповідно до витягу з протоколу від 30 серпня 2017 року № 7 засідання профспілкового комітету первинної профспілкової організації коледжу, останнім було надано згоду на розірвання трудового договору між ОСОБА_1 та Рівненським кооперативним економіко-правовим коледжом за пунктом 1 статті 40 КЗпП Україниз наданням гарантій і компенсацій, передбачених законодавством України (а. с. 26).

Судом також встановлено, що 31 серпня 2017 року, на підставі наказу №188-о/с, ОСОБА_1 було запропоновано вакантну посаду прибиральниці, однак вона відмовилася (а. с. 27).

Згідно акта від 31 серпня 2017 року № 2 ОСОБА_1 відмовилась ставити підпис про ознайомлення з наказом від 31 серпня 2017 року № 188-о/с (а. с. 28).

Наказом від 31 серпня 2017 року № 190-о/с ОСОБА_1 була звільнена із займаної посади майстра виробничого навчання 04 вересня 2017 року у зв`язку із скороченням чисельності працівників, у якому, як підставу зазначено зміни у штатному розписі, згода профспілкового комітету від 30.08.2017 року, акт про відмову від переведення на іншу роботу (а. с. 4).

Відповідно до акта від 04 вересня 2017 року № 3 ОСОБА_1 поставити підпис про ознайомлення з наказом від 31 серпня 2017 року № 190-о/с «Про звільнення ОСОБА_1 » та отримати трудову книжку відмовилась (а. с. 29).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно вимог частини другої статті 40 КЗпП України звільнення з підстави, зазначеної у пункті 1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до частини третьої статті 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці.

Статтею 43 КЗпП Українивстановлено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктом 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації) статті 40 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. Власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір не пізніш як через місяць з дня одержання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Згідно статті 49-2 КЗпП Українипро наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Водночас власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці.

Оцінивши досліджені по справі докази в їх сукупності та враховуючи встановлені на їх підставі обставини, суди першої та апеляційної інстанції дійшли правильного висновку про те, що відповідачем при звільненні ОСОБА_1 з роботи на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП Українив повному обсязі були дотримані вимоги чинного трудового законодавства, а саме, статті 40, 43,

49-2 КЗпП України.

При ухваленні рішення суди врахували, що наказ від 06 червня 2017 року

№ 16-о/д «Про зміни в штатному розписі коледжу та скорочення чисельності працівників», яким була скорочена та виведена із штатного розкладу підприємства посада майстра виробничого навчання, позивачем не оспорювався і вимоги про його скасування чи визнання недійсним у позовній заяві відсутні.

Разом з тим, жодних підстав для визнання вказаного наказу незаконним, безпідставним чи необґрунтованим судом не встановлено.

При вирішенні спору судом також були враховані роз`яснення, надані судам у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», згідно з якими при розгляді спорів про звільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП України суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Судом на підставі належних та допустимих доказів, зокрема з порівняльного аналізу оглянутих в судовому засіданні штатних розписів Рівненського кооперативного економіко-правового коледжу з 01 травня 2017 року та з 06 червня 2017 року встановлено факт проведення змін в організації виробництва і праці, скорочення чисельності працівників, а саме майстрів виробничого навчання (а. с. 82-84, 85-87).

Відповідачем надано суду докази затвердження штатних розписів та внесення в них відповідних змін.

Посилання у скарзі на те, що матеріали справи не містять доказів про зміни у штатному розписі відповідача на час її звільнення, що обов`язки майстра виробничого навчання фактично були передані іншому працівнику, а новий штатний розпис було введено у дію після її звільнення, й пропозиція щодо зазначеної вакантної посади була формальною, а також при її звільненні не було враховано її переважне право залишення на роботі були предметом розгляду судами, спростовуються наведеними доказами, яким судом надана належна оцінка.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

При вирішенні вказаної справи судом правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 27 лютого 2018 рокута постанову апеляційного суду Рівненської області від 12 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ф. Хопта

Є. В. Синельников

В. В. Шипович