Ухвала

04 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 725/3981/14

провадження № 61-10358св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.

суддів: Воробйової І. А., Кривцової Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (в ході розгляду справи змінило назву на Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»),

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на постанову Чернівецького апеляційного суду від 25 квітня 2019 року у складі колегії суддів: Одинака О. О., Кулянди М. І., Половінкіної Н. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 04 квітня 2008 року між банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит у розмірі 30 000 доларів США на термін до 04 квітня 2014 року та зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами у строки та порядку, встановлених кредитним договором.

Для забезпечення виконання зобов`язань за вказаним вище договором, у той же день між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки.

Вказувало, що позичальник допускав порушення виконання умов договору, у зв`язку з чим у 2012 році банк звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, який був задоволений рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівців від 25 грудня 2012 року, на виконання якого 16 квітня 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» здійснив реалізацію предмета іпотеки (квартири), проте коштів від реалізації квартири не вистачило на погашення усієї суми заборгованості.

Станом на 06 травня 2014 року заборгованість за вказаним кредитним договором складала 58 580,62 доларів США, що за курсом 11,46 відповідно до службового розпорядження Національного банку України від 06 травня 2014 року складає 980 753,95 грн. Вказана заборгованість складається з наступного: 20 974,29 доларів США - заборгованість за кредитом, 18 992,03 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 575,42 грн - заборгованість по комісії за користування кредитом; 40 942,84 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а також штрафи відповідно до договору: 21,82 доларів США - фіксована частина, 4 074,23 доларів США - процентна складова.

Відповідно до умов кредитного договору та договору поруки, банком було направлено на адресу боржника та поручителя письмову вимогу про виконання зобов`язання, проте вказана вимога залишена без задоволення.

Ураховуючи наведене, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на його користь заборгованість у сумі 85 580,62 доларів США, що станом на 06 травня 2014 року становило 980 753,95 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 07 жовтня 2014 року у складі судді Федіної А. В. позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 04 квітня 2008 року № CVF0GA00000089 у сумі 85 580,62 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 06 травня 2014 року складає 980 753,95 грн.

Вирішено питання розподілу судового збору.

Рішення суду мотивоване тим, що позичальник ОСОБА_1 не виконував належним чином свої зобов`язання за кредитним договором, укладеним між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк». У рахунок погашення заборгованості за вказаним кредитним договором було звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру АДРЕСА_1 та реалізовано вказане майно. Однак вартості предмету іпотеки було недостатньо для погашення всієї суми боргу.

Після звернення стягнення на предмет іпотеки, станом на 06 травня 2014 року, у позивальника ОСОБА_1 існує заявлена банком заборгованість, яка підлягає стягненню солідарно з ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 , який зобов`язався перед банком за зобов`язання позичальника за вказаним кредитним договором.

Крім того, суд вважав, що підстав для застосування строку позовної давності до вказаних правовідносин немає.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 25 квітня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 07 жовтня 2014 року в частині солідарного стягнення заборгованості з ОСОБА_2 скасовано. У позові АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 відмовлено.

Змінено розподіл судових витрат.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції безпідставно стягнув заявлено банком заборгованість, у тому числі, й солідарно з поручителя, не врахувавши, що порука ОСОБА_2 була припинена.

При цьому, апеляційний суд послався на правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 19 грудня 2018 року у справі № 370/391/16-ц (провадження № 61-11525св18), у якій було встановлено аналогічні фактичні обставини.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у травні 2019 року до Верховного Суду, АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення апеляційного суду та залишити у силі рішення суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_2 був належним чином повідомлений про розгляд справи судом першої інстанції, тому, вважає, що апеляційний суд безпідставно прийняв до розгляду його апеляційну скаргу, а повинен був відмовити у відкритті апеляційного провадження.

Відзив на касаційну скаргу учасники процесу до суду не подали.

Мотиви передачі справи на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи, перевіривши правові висновки апеляційного суду, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що наявні підстави для передачі справи на розгляд Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

У справі, яка переглядається, судами було встановлено, що 04 квітня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит у розмірі 30 000 доларів США на термін до 04 квітня 2014 року.

У той же день, між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки, відповідно до пункту 16 якого предметом даного договору є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором від 04 квітня 2008 року.

Пунктом 12 вказаного договору поруки встановлено, що порука припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором від 04 квітня 2008 року.

Заочним рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 25 грудня 2012 року, зокрема, у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 04 квітня 2008 року у сумі 57 742,71 долара США звернуто стягнення на нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПриватБанку всіх повноважень необхідних для здійснення продажу предмета іпотеки.

Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 08 травня 2013 року заочне рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 25 грудня 2012 року у частині звернення стягнення на предмет іпотеки змінено.

Викладено абзац 2 резолютивної частини рішення в наступній редакції:

У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №СУР0СА00000089 від 04 квітня 2008 року у розмірі 57 742,71 доларів США, яка складається з непогашеної суми кредиту - 29 655,58 доларів США, заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом - 11 408,85 доларів США, комісії за користування кредитом - 329,62 доларів США, пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за кредитним договором - 13 569,13 доларів США, штрафу - 31,37 доларів США та штрафу - 2 748,16 доларів США, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 37.10 кв.м, яка належить ОСОБА_1 на праві власності, шляхом продажу цієї квартири ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем за початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

У вказаній справі було встановлено, що 09 лютого 2012 року до суду поштою була направлена позовна заява ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки для погашення всієї суми заборгованості за кредитним договором.

У справі, яка переглядається Верховним Судом, апеляційний суд вважав, що такими діями банк на власний розсуд використав право вимоги про дострокове повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою та змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії кредитного договору і договору поруки як додаткового (акцесорного) способу забезпечення виконання зобов`язань щодо припинення поруки після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором.

За таких обставин суд вважав, що порука ОСОБА_2 щодо виконання зобов`язань ОСОБА_1 за вищевказаним кредитним договором, які існували до 09 лютого 2012 року, є припиненою відповідно до частини 4 статті 559 ЦК України, оскільки банк протягом шести місяців з дня настання зміненого строку виконання основного зобов`язання не пред`явив вимог до поручителя.

При цьому, апеляційний суд послався на постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 грудня 2018 року у справі № 370/391/16-ц (провадження № 61-11525св18), яка дійшла вказаного правового висновку у справі з аналогічними фактичними обставинами.

Проте, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що порука ОСОБА_2 , на час звернення банку з позовом у цій справі (липень 2014 року), припинена не була, зважаючи на таке.

Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України у редакції, чинній на час зміни банком строку виконання основного зобов`язання за спірним кредитним договором, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Аналіз частини четвертої статті 559 ЦК України дозволяє дійти висновку, що визначений вказаною нормою права строк припинення поруки (на час виникнення спірних правовідносин - шість місяців) застосовується виключно у тому разі, якщо такий строк не встановлено у самому договорі поруки.

У даному випадку сторони спірного договору поруки від 04 квітня 2008 року визначили такий строк у пункті 12, а саме порука ОСОБА_2 припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором від 04 квітня 2008 року, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1

Змінивши строк виконання основного зобов`язання за кредитним договором у лютому 2012 року, шляхом звернення до суду з відповідним позовом, банк не змінював умов договору поруки щодо строку її припинення.

Тобто, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що зміна строку виконання кредитного договору не змінює істотних умов договору поруки, укладеного для забезпечення виконання основного зобов`язання. Порука, як і раніше, припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту (пункт 12 договору поруки), а змінився тільки строк від якого вказані 5 років поруки починають свій відлік (у цьому випадку вони відраховуються не з квітня 2014 року, строку повернення кредиту, визначеного умовами спірного кредитного договору, а з лютого 2012 року, коли банк звернувся до суду про дострокове стягнення всієї суми кредиту).

Зазначене свідчить про існування різного підходу до розуміння та тлумачення положень частини четвертої статті 559 ЦК Україниміж судовими колегіями різних судових палат Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

У частині другій статті 403 ЦПК України визначено, що суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає справу на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що необхідно відступити від висновку колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 грудня 2018 року у справі № 370/391/16-ц (провадження № 61-11525св18) щодо зміни строку дії поруки у зв`язку із зміною строку виконання основного зобов`язання.

Однакове застосування закону забезпечуватиме реалізацію верховенства права, рівність перед законом та правову визначеність у державі. Єдність у практиці застосування одних й тих самих норм права поліпшуватиме громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також сприятиме утвердженню довіри до судової влади в цілому.

Ухвалення протилежних чи суперечливих судових рішень, особливо судом вищої інстанції, може спричинити порушення права на справедливий суд, закріпленого в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Загальновизнаний принцип правової визначеності передбачає стабільність правового регулювання і виконуваність судових рішень.

Згідно з частиною другою статті 403 ЦПК України та з урахуванням наведеного наявні підстави для передачі справи на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Керуючись статтями 403, 404 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Передати на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду справу № 725/3981/14 за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на постанову Чернівецького апеляційного суду від 25 квітня 2019 року (провадження № 61-10358св19).

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник І. А. Воробйова Г. В. Кривцова Р. А. Лідовець Ю. В. Черняк