Єдиний унікальний номер 236/1288/19 Номер провадження 22-ц/804/1683/19
Єдиний унікальний номер 236/1288/19
Номер провадження 22-ц/804/1683/19
Головуючий у 1 інстанції Ткачов О.М.
Доповідач Агєєв О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.

суддів Космачевської Т.В., Санікової О.С.

розглянув у письмовому провадженні в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмут цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 19 квітня 2019 року у справі № 236/2837/18 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі (суддя Ткачов О.М.), ухваленого в приміщенні суду в м. Лиман Донецької області -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Краснолиманського міського суду Донецької області з позовом до АТ «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначала, що з 01 серпня 2003 року по 17 липня 2017 року вона працювала на підприємствах Донецької залізниці.

Наказом від 02.11.2016 року №237/ДН-ос її переведено з Ясинуватської дирекції залізничних перевезень ДП «Донецька залізниця» на посаду інженера ІІ категорії господарства вантажної та комерційної роботи до виробничого підрозділу «Станція Ясинувата» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

Наказом від 10.07.2017 року №6937/ДН-ос звільнена з 17.07.2017 року на підставі ч.1 ст.40 КЗпП України.

З березня 2017 року роботодавець припинив виплачувати їй заробітну плату, проте нараховувати її продовжував. Станом на 17 липня 2017 року розмір нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з 01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року становить 18624, 45 грн.

На день прийняття до виробничого підрозділу «Станція Ясинувата» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» 02.11.2016 року заборгованість по ДП «Донецька залізниця» складала 12293, 10 гривень.

Просила стягнути з АТ «Українська залізниця» на її користь нараховану, але не виплачену їй заробітну плату за 2017 рік у розмірі 18624,45 грн., та залишок невиплаченої заборгованості по заробітній платі за 2016 рік, у розмірі 12293,10 грн.

Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 19 квітня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі з березня по липень 2017 року в сумі 18624 грн. 45 коп., залишок невиплаченої заборгованості по заробітній платі за 2016 рік, у розмірі 12293 грн. 10 коп.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення заборгованості по заробітній платі у межах суми платежу за один місяць.

Відповідачем подано апеляційну скаргу на зазначене рішення, в якій він просив оскаржуване рішення скасувати, ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на Указ Президента України №405/2014 від 14 квітня 2014 року про введення в дію рішення РНБО України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України», рішення РНБО України від 15 березня 2017 року «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національній безпеці України» та зазначає, що висновком торгово-промислової палати від 16.01.2018 року №126/2/21-10.2 засвідчено настання обставин непереборної сили, що унеможливило виконання АТ «Українська залізниця» обов`язків, передбачених статтями 115, 116 КЗпП України, і є підставою для звільнення від відповідальності зобов`язаної сторони.

Зазначає, що у відповідача відсутня можливість надати докази, що відповідно до Наказу Державного комітету статистики №489 від 05 грудня 2008 року «Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці», а саме N П-1 «Наказ про прийняття на роботу», N П-3 «Наказ про надання відпустки», N П-4 «Наказ про припинення трудового договору», N П-5 «Табель обліку використання робочого часу», N П-6 «Розрахунково-платіжна відомість працівника», що можуть вважатись належними та допустимими, оскільки вони залишились у непідконтрольному Українській владі м.Донецьку, тому підтвердити інформацію щодо виконання позивачем роботи не є можливим, і відповідно здійснити нарахування заробітної плати позивачу також неможливо.

Крім того, звертає увагу, що заборгованість відповідача перед позивачем за 2016 рік відсутня, що підтверджується зведеною відомістю на виплату заборгованості за 2016 рік (а.с. 50). Також судом не враховано, що позивач 11 липня 2017 року отримав заробітну плату за першу половину березня 2017 року.

Відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 не надійшов.

Частиною 3 ст.3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч.3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Матеріалами справи встановлено, що позов ОСОБА_1 подано до суду у лютому 2019 року.

Згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» з 1 січня 2019 року встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у місячному розмірі 1921 гривні.

Визначена позивачем у позові ціна позову складає 30917 гривень 55 копійок, що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином дану справу слід розглядати без повідомлення учасників справи, оскільки ціна позову становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебувала у трудових правовідносинах з Ясинуватською дирекцією залізничних перевезень ДП «Донецька залізниця» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

Наказом від 02.11.2016 року №237/ДН-ос її переведено з Ясинуватської дирекції залізничних перевезень ДП «Донецька залізниця» на посаду інженера ІІ категорії господарства вантажної та комерційної роботи до виробничого підрозділу «Станція Ясинувата» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

Наказом від 10.07.2017 року №6937/ДН-ос звільнена з 17.07.2017 року на підставі ч.1 ст.40 КЗпП України.

Відповідно до наданих позивачем табуляграм розмір нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з березня по липень 2017 року складає 18624,45 грн.; розмір заборгованості за 2016 рік складає 12293,10 грн. (а.с. 20, 21-26).

До апеляційної скарги відповідачем додано копію відомості на виплату грошей №5 за березень 2017 року, згідно якої відповідач виплатив,а позивач отримав заробітну плату в розмірі 1689,99 грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами КЗпП, Законом України «Про оплату праці». Позивач знаходився з виробничим підрозділом «Станція Ясинувата» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» в трудових відносинах до 17 липня 2017 року та виконував свої трудові обов`язки в повному обсязі. При звільненні не отримав усі належні йому за законом платежі, тому суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі за березень - липень 2017 року у розмірі 18624, 45 грн, та заборгованості по заробітній платі за 2016 рік у розмірі 12293, 10 грн.

Колегія суддів не може повністю погодитись з розміром заборгованості, що визначив суд першої інстанції за період березень - липень 2017 року.

Відповідно до ст.43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Статтею 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно ст. 97 КЗпП України власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Відповідно до ст.21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 22 цього Закону - суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

В статті 115 КЗпП України зазначено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні.

Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника.

Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки.

Відповідно до вимог ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно з вимогами ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Отже, законом передбачено, що при звільненні працівник одержує від підприємства, установи, організації всі належні йому суми, і зокрема заробітну плату.

Повно та всебічно встановивши обставини справи, давши їм належну правову оцінку, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що позивач перебував з відповідачем у трудових відносинах, при звільненні не отримав повного розрахунку, який і підлягає стягненню з відповідача.

Між тим сума заборгованості за 2017 рік підлягає зменшенню, оскільки з відомості на виплату грошей за березень 2017 року вбачається, що позивачу виплачену за цей місяць 2396, 43 гривень, що з урахуванням відрахувань обов`язкових податків та зборів складає 1905, 59 гривень.

Доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими.

Враховуючи викладене, розмір заборгованості по заробітній платі, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за період березень - липень 2017 року складає 18624,45 грн. - 2396, 43 грн. = 16228,02 гривень.

Разом з тим, доводи скарги в частині відсутності заборгованості по заробітній платі перед позивачем за період 2016 року апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки інформація зазначена в них не підтверджується іншими доказами, зокрема даними які б підтверджували факт виплати або перерахунку заробітної плати за цей період позивачу.

Відповідно до положень статей 115, 116 КЗпП України, відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець.

Відповідач належними та допустимими доказами, у відповідності зі ст.ст.76-81 ЦПК України, не спростував відомості, наведені у письмових доказах, наданих позивачем, та не надав доказів, що відомості, які відображені в них є недостовірними.

Таким чином, з огляду на те, що право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, КзпП України, Законом України «Про оплату праці», а позивач знаходилася з виробничим підрозділом «Станція Ясинувата» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» в трудових відносинах до 17.07.2017 року, виконувала свої трудові обов`язки, а також при звільненні не отримала належну їй заробітну плату, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського Суду.

Аргументи апеляційної скарги про те, що у відповідача відсутні первинні документи, що унеможливлює нарахування заробітної плати в період з 16 березня 2017 року, є необґрунтованими, оскільки обов`язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік, тощо, покладено на роботодавця, а не на працівника.

Згідно правового висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, який викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 243/5469/17, відомості щодо виплати заробітної плати не обмежуються лише первинною документацією роботодавця. Отже, відсутність у відповідача первинної документації не є підставою для ненарахування та невиплати позивачу заробітної плати.

Доводи про те, що надані позивачем документи не можуть бути належними доказами наявності заборгованості по заробітній платі, правильно судом не прийняті до уваги, оскільки надані позивачем документи мають підписи посадових осіб. Вважаючи надані позивачем документи неналежними доказами, відповідач не надав інших будь-яких доказів, які б спростовували їх належність.

Посилання на те, що нарахування заробітної плати було припинено у зв`язку із відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця», викликаних припиненням переміщення вантажу через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей та відсутністю первинних документів для нарахування заробітної плати судом першої інстанції правильно не прийнято до уваги, оскільки зазначене не ґрунтується на вимогах діючого законодавства та встановлених обставинах.

Відповідно до пунктів 3 та 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, суд задовольняючи позовні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі за період березень - липень 2017 року, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, тому судове рішення в цій частині підлягає зміні, а апеляційна скарга задоволенню частково.

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як справа є малозначною, ціна позову складає 30917 гривень 55 копійок, що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 19 квітня 2019 року задовольнити частково.

Рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 19 квітня 2019 року змінити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (юридична адреса: 03680, м.Київ вул.Тверська 5; ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ), заборгованість по заробітній платі за період з березня по липень 2017 року в сумі 16228 (шістнадцять тисяч двісті двадцять вісім) грн. 02 коп., невиплачену заборгованості по заробітній платі за 2016 рік, у розмірі 12293 (дванадцять тисяч двісті дев`яносто три) грн. 10 коп.

Зобов`язати Акціонерне товариство «Українська залізниця», при виплаті ОСОБА_1 доходу в сумі 28521 грн. 12 коп., утримати з цієї суми податки та інші обов`язкові платежі.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку, як така що ухвалена у малозначній справі, не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 12 вересня 2019 року.

Головуючий О.В. Агєєв

Судді Т.В. Космачевська

О.С. Санікова