КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції Колдіна О.О.
Єдиний унікальний номер справи № 752/802/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мережко М.В.,

суддів - Савченка С.І., Верланова С.М.

секретар -Тютюнник О.І.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 22 квітня 2019 року про забезпечення позову у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю « ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення .

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду , дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, -

в с т а н о в и л а :

У січні 2018 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. У позові просив звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в сумі 3 860 867,15 грн, з яких заборгованість за кредитом - 3 130 281,18 грн, несплачені відсотки за користування кредитом - 269 539,41 грн, пеня за прострочення виконання зобов`язання - 461046,56 грн, шляхом проведення прилюдних торгів у порядку визначеному Законом України « Про виконавче провадження» на користь ТОВ « ОТП Факторинг Україна», виселити ОСОБА_1 разом із малолітньою ОСОБА_4 із займаної квартири.

У квітні 2019 року позивач подав заяву про забезпечення позову . У заяві зазначав, що позивачу стало відомо, що відповідач 09 жовтня 2017 року подарувала спірну квартиру, яка є предметом іпотеки, ОСОБА_2 . Згідно інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно , Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру забезпечень відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна ОСОБА_2 02 березня 2019 року передала вказану квартиру в іпотеку ОСОБА_3

ТОВ «ОТП « Факторинг Україна» згоди на зняття іпотеки з майна не надавало .

В обґрунтування вимог заяви, представник позивача посилався на те, що на даний час є реальні підстави вважати, що у випадку не забезпечення позову, з боку відповідача можлива реалізація майна, що в подальшому ускладнить або зробить неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Позивач просив накласти арешт на квартиру, заборонити суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно , будь- яких органів ( місцевого самоврядування , виконавчих комітетів , місцевих державних адміністрацій , акредитованих підприємств Міністерства юстиції України), а також нотаріусам та особам , уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів , які утворені та діють у відповідності до Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень» та мають відповідні повноваження щодо реєстрації прав та їх обтяжень на нерухоме майно, здійснювати будь-які реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, та Реєстрі прав власності на нерухоме майно , Державному реєстрі Іпотек ,Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, щодо об`єкту незавершеного будівництва ( у тому числі на його складові частини квартири, комори, паркінги , нежитлові та офісні приміщення ) розташованого за адресою : АДРЕСА_1 до розгляду справи по суті . Заборонити реєстрацію місця проживання у спірній квартирі .

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 22 квітня 2019 року заяву задоволено частково .

Накладено арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Встановлено заборону суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно, будь-яких органів (місцевого самоврядування, виконавчих комітетів, місцевих державних адміністрацій, акредитованих підприємств Міністерства юстиції України), а також нотаріусам та особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, які утворені та діють у відповідності до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень» та мають відповідні повноваження щодо реєстрації прав та їх обтяжень на нерухоме майно , здійснювати будь-які реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, щодо об`єкту незавершеного будівництва (у тому числі на його складові частини квартири, комори, паркінги, нежитлові та офісні приміщення) розташованого за адресою: АДРЕСА_1 до розгляду справи по суті. У задоволенні заяви в іншій частині відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції , ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу . У скарзі зазначала , що квартира , на яку наклав арешт суд , на час винесення ухвали належала на праві власності ОСОБА_2 , а відтак даною ухвалою порушуються її права . Просила скасувати ухвалу суду.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просив відмовити у задоволенні скарги ,вважає скаргу безпідставною . Зазначає,що ухвала суду є законною та обґрунтованою.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, особи , які беруть участь у справі зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ст.ст 128-131 ЦПК України сторони були своєчасно повідомлені про день та час розгляду справи на 05 вересня 2019 року за адресами , які були зазначені в матеріалах справи. Заяв щодо зміни місця проживання або місцезнаходження від сторін не надходило. Заяв, клопотань про відкладення розгляду справи від сторін до суду не надходило.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Вживаючи заходи забезпечення позову, судпершої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що забезпечення позову у вигляді накладення арешту на спірне майно та заборона вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо його відчуження є співмірним із заявленими вимогами, а невжиття заходів забезпечення може утруднити або зробити неможливим виконання рішення.

Проте, колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками судді, оскільки вони зроблені в результаті неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права.

Як видно із матеріалів справи, позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в сумі 3 860 867,15 грн , з яких заборгованість за кредитом - 3 130 281,18 грн, несплачені відсотки за користування кредитом - 269 539,41 грн, пеня за прострочення виконання зобов`язання - 461046,56 грн, шляхом проведення прилюдних торгів у порядку визначеному Законом України « Про виконавче провадження» на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» , виселити ОСОБА_1 разом із малолітньою ОСОБА_4 із займаної квартири.

У заяві про забезпечення позову позивач зазначав , що йому стало відомо, що відповідач 09 жовтня 2017 року подарувала спірну квартиру, яка є предметом іпотеки , ОСОБА_2 . Згідно інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек , Єдиного реєстру забезпечень відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна ОСОБА_2 02 березня 2019 року передала вказану квартиру в іпотеку ОСОБА_3 .

Як зазначено у заяві , ТОВ « ОТП « Факторинг Україна» згоди на зняття іпотеки з квартири не надавало . На сьогоднішній день заборгованість за кредитом не повернута .

В обґрунтування вимог заяви, представник позивача посилався на те, що на даний час є реальні підстави вважати, що у випадку незабезпечення позову, з боку відповідача можлива реалізація майна, що в подальшому ускладнить або зробить неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 19 червня 2019 року (протокольна), до участі у справі в якості співвідповідачів залучені ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Відповідно до ст.151 ЦПК України (в редакції на час постановлення оскаржуваної ухвали) суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

За змістом вказаних норм, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (п.4 постанови ПВСУ № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику розгляду судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Постановляючи ухвалу про забезпечення позову, суд виходив з того, що спірна квартира належить відповідачу ОСОБА_1 , з яким у позивача існує спір .

Проте із наявної в матеріалах справи інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 21 березня 2019 року, вбачається, що власником спірного нерухомого майна є ОСОБА_2 відповідно до договору дарування від 09 жовтня 2017 року(а.с. 26 , 47, ).

Вказана фізична особа ОСОБА_2 станом на 22 квітня 2019 року , тобто на час постановлення ухвали про забезпечення позову, не була учасником справи, правомірність набуття нею права власності не оспорювалося і вимог до неї позивачем заявлено не було,а відтак накладення судом арешту порушує її права як власника майна, встановлені законом.

Суддя вказаних обставин не врахував і постановив необгрунтовану ухвалу.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п.4 ч.3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі.

З огляду на приписи п.4 ч.3 ст.376 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку про наявність передбачених законом обов`язкових підстав для скасування ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, оскільки суддя постановив ухвалу про накладення арешту, яка стосується прав, інтересів та обов`язків ОСОБА_2 , яка є власником спірного майна, однак не була залучена до участі у справі.

Вирішуючи заяву ТОВ « ОТП Факторинг України» про забезпечення позову суд апеляційної інстанції керується наступним.

Згідно положень ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити заходів забезпечення позову, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Згідно ст.41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Судовий захист повинен бути ефективним, що вимагає ст.13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Як встановлено судом першої інстанції спір в даній справі стосується звернення стягнення на предмет іпотеки , яким є квартира за адресою : АДРЕСА_1 , яка в даний час належить відповідачу ОСОБА_2 і яка передала вказану квартиру в іпотеку ОСОБА_3

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також забезпечення можливості реального виконання рішення суду у гіпотетичному випадку задоволення позову.

Колегія суддів приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки на даний час власник спірного майна у вигляді квартири за адресою : АДРЕСА_1 , ухвалою суду від 19 червня 2019 року року залучена до участі у справі у якості співвідповідача . Позивачем до ОСОБА_2 заявлені позовні вимоги .

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також забезпечення можливості реального виконання рішення суду у гіпотетичному випадку задоволення позову.

Зважаючи на те, що станом на час слухання справи, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно власником значиться ОСОБА_2 ( а.с. 26) , а іптекодержателем не позивач, хоча договір іпотеки ОСОБА_1 укладала саме з позивачем ТОВ « ОТП Факторинг України», існує вірогідність того , що дана особа може вільно та на власний розсуд здійснювати правомочності володіння та користування , розпорядження квартирою, що призведе до безконтрольного розширення кола осіб, які можуть претендувати на спірне майно , що не лише утруднить, але й зробить неможливим виконання рішення суду по цій справі.

У даному випадку , вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони здійснення реєстраційних дій щодо нерухомого майна з метою недопущення перереєстрації прав на це майно, ніяким чином не створює перешкоди у обмеженні можливості відповідачів користуватися майном, та не призведе до невідворотніх наслідків.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року №ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Позивачем обґрунтовано наявність зв`язку між заходом забезпечення позову та предметом позовних вимог, оскільки застосування такого заходу забезпечення позову спроможне забезпечити ефективний захист його порушеного права та поновлення порушених прав та інтересів позивача.

Вживаючи заходи забезпечення позову, колегія суддів враховує, що саме після прийняття рішення Апеляційним судом Київської області 07 квітня 2014 року про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг України», і незадовго до подання позову до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, відповідач ОСОБА_1 здійснила відчуження спірного майна на користь ОСОБА_2 , що у свою чергу потягло необхідність для позивача подання до суду нових вимог і залучення інших співвідповідачів.

Наведене у свою чергу дає підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист прав ТОВ « ОТП Факторинг України»

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити заяву ТОВ «ОТП Факторинг України» частково, наклавши арешт на квартиру за адресою : АДРЕСА_1 яка є предметом спору у справі, та заборони органам державної реєстрації прав на нерухоме майноі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо відчуження вказаного нерухомого майна .

Такі заходи допоможуть зберегти у незмінному стані як саме спірне майно, так і коло осіб, що можуть претендувати на нього, а також допоможуть забезпечити фактичне виконання судового рішення, у разі задоволення позовних вимог.

Вжиття наведених заходів забезпечення позову сприятиме запобіганню порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача на час вирішення спору в суді

Колегія суддів вважає надмірним вимоги про заборону реєстрації місця проживання за вказаною, адресою, оскільки такий спосіб забезпечення позову не відповідає характеру спірних правовідносин .

Також колегія суддів прийшла до висновку, що підстави для вжиття зустрічного забезпечення відсутні.

Керуючись ст.ст. 365, 367,369,374,376,381 - 384 ЦПК України, колегія суддів,

П о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргуОСОБА_1 задовольнити частково .

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 22 квітня 2019 року скасувати, ухвалити у справі нове судове рішення.

Накласти арешт на квартиру за адресою : АДРЕСА_1 , належну на праві власності ОСОБА_2 . Встановити заборону суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно , будь - яких органів ( місцевого самоврядування , виконавчих комітетів , місцевих державних адміністрацій , акредитованих підприємств Міністерства юстиції України , ) А також нотаріусам та особам , уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів , які утворені та діють у відповідності до Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень» та мають відповідні повноваження щодо реєстрації прав та їх обтяжень на нерухоме майно , здійснювати будь-які реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно , та Реєстрі прав власності на нерухоме майно , Державному реєстрі Іпотек ,Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, щодо об`єкту незавершеного будівництва ( у тому числі на його складові частини квартири , комори , паркінги , нежитлові та офісні приміщення ) розташованого за адресою : АДРЕСА_1 до розгляду справи по суті .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову може бути подана до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови буде виготовлений не пізніше 17 вересня 2019 року.

Головуючий

Судді