КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції: Шевчук А.В.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/9401/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мережко М.В.,

суддів - Верланова С.М., Савченка С.І.,

секретар - Тютюнник О.І.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 12 квітня 2019 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Трест Київміськбуд-1» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: державний реєстратор Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Чуйко Ганна Георгіївна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пальора Ганна Юріївна про витребування майна.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, -

В с т а н о в и в :

У листопаді 2015 року Приватне акціонерне товариство «Трест Київміськбуд-1» (ПрАТ «Трест Київміськбуд-1») звернулося до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2

В обґрунтування поову вказували, що квартира АДРЕСА_1 , складалася з 15 кімнат, житловою площею 374,9 кв.м., загальною площею 730,6 кв.м., належить на праві власності ПрАТ «Трест Київміськбуд-1». У 2010 році позивачем було отримано дозвіл на перепланування вказаної квартири, у зв`язку з чим Київським МБТІ складені технічні паспорти на квартиру за № 7 житловою площею 73,2 кв.м., загальною площею 145,4 кв.м. та квартиру №8 житловою площею 180,3 кв.м., загальною площею 378,7 кв.м.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 15 січня 2014 року в задоволенні позову ОСОБА_2 у справі за позовом до ПрАТ «Трест Київміськбуд-1» про визнання права власності на квартиру №7 та квартиру АДРЕСА_5 та у звільненні майна з-під арешту відмовлено. Рішенням апеляційного суду м. Києва від 27 травня 2014 року рішення Оболонського районного суду м. Києва від 15 січня 2014 року скасовано та визнано за ОСОБА_2 право власності на квартири №7 та №8 , які знаходяться за вказаною адресою , вказані квартири звільнено з-під арешту та виключено з акта опису.

Зазначене рішення суду апеляційної інстанції було скасовано ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 жовтня 2015 року, із залишенням в силі рішення Оболонського районного суду м. Києва від 15 січня 2014 року.

Після набуття рішенням суду законної сили та поновлення в правах власника нерухомого майна позивачу стало відомо, що спірна квартира №7 відчужена ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу.

Позивач посилається на те, що спірна квартира вибула з їх володіння поза його волею, оскільки право власності товариства на квартиру припинено на підставі рішення суду, а тому квартира підлягає витребуванню з володіння ОСОБА_1 .

За таких обставин, позивач просив витребувати у ОСОБА_1 з її володіння квартиру АДРЕСА_1 ;

скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер:18357198 від 25 грудня 2014 року 18:01:01 щодо об`єкту нерухомого майна: квартири АДРЕСА_8 ;

скасувати запис про право власності номер: 8252981, зареєстрований 25 грудня 2014 року 16:55:33 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_8 ;

скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер:16532995 від 16 жовтня 2014 року 15:44:23 щодо об`єкту нерухомого майна: квартири АДРЕСА_8 ;

скасувати запис про право власності за номером: 7398535, зареєстрований 08 жовтня 2014 року 12:26:45 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_8 . Стягнути судові витрати.

За клопотанням представника ПрАТ «Трест Київміськбуд-1» до участі у справі у якості третіх осіб залучено державного реєстратора Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Чуйко Г.Г., приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пальора Г.Ю..

Заочним рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 10 травня 2016 року позов ПрАТ « Трест Київсміськбуд-1» задоволено .

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 22 червня 2016 року задоволено заяву ОСОБА_2 та скасовано заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 10 травня 2016 року про задоволення позову ПрАТ «Трест Київміськбуд-1», справу призначено до розгляду в загальному порядку.

Після скасування заочного рішення представник позивача у судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги, просив суд задовольнити позов у повному обсязі.

ОСОБА_1 та її представник у судовому засіданні заперечували проти позову, просили суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначили, що ОСОБА_1 є добросовісним набувачем спірної квартири, яку придбала на підставі відплатного договору, укладеного з законним власником майна. Правочин з купівлі-продажу квартири є дійсним, у судовому порядку не визнаний недійсним. На час відчуження квартири рішення апеляційного суду про визнання права власності на спірні квартири за ОСОБА_2 набуло законної сили, скасовано не було. Спірна квартира вибула з володіння позивача з його власної волі, що підтверджується попереднім договором та протоколом засідання правління ПАТ «Трест Київміськбуд-1» від 11 жовтня 2010 року.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 12 квітня 2019 року позов задоволено . Витребувано у ОСОБА_1 з її володіння квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 145,40 кв.м., житлова площа 73,20 кв.м., на користь приватного акціонерного товариства «Трест Київміськбуд-1», .

Скасовано рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пальори Ганни Юріївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер:18357198 від 25 грудня 2014 року 18:01:01 щодо об`єкту нерухомого майна: квартири АДРЕСА_8 загальною площею 145, 4 кв.м., житловою площею 73, 2 кв.м., яка складається із трьох кімнат, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00.

Скасовано запис вчинений державний реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пальора Ганною Юріївною про право власності номер: 8252981, зареєстрований 25 грудня 2014 року 16:55:33 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_8 загальною площею 145, 4 кв.м., житловою площею 73, 2 кв.м., яка складається із трьох кімнат, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00.

Скасовано рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Чуйко Ганни Георгіївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер:16532995 від 16.10.2014 року 15:44:23 щодо об»єкту нерухомого майна: квартири 7 в корпусі 2 будинку АДРЕСА_5 загальною площею 145, 4 кв.м., житловою площею 73, 2 кв.м., яка складається із трьох кімнат, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00.

Скасовано запис про право власності, вчинений державним реєстратором Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Чуйко Ганною Георгіївною за номером: 7398535, зареєстрований 08 жовтня 2014 року 12:26:45 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: квартири АДРЕСА_8 загальною площею 145, 4 кв.м., житловою площею 73, 2 кв.м., яка складається із трьох кімнат, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00.

Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , з кожного по 16 668 (шістнадцять тисяч шістсот шістдесят вісім) грн. 25 коп. на користь приватного акціонерного товариства «Трест Київміськбуд-1» в рахунок компенсації сплаченого судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, та постановити нове рішення яким відмовити у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі зазначено, що суд неповно з`ясував всі обставини ,що мають значення для вирішення справи, зокрема не взяв до уваги той факт, що позивач так і не довів факту набуття права власності на спірну квартиру та її перепланування, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які це підтверджують. За відсутності доказів які підтверджують право власності, володіння позивача на спірне майно, витребування такого майна у відповідача є безпідставним та необґрунтованим. Крім того, суд вирішив питання про права та обов`язки особи, яка не брала участі у справі. Так із довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек. Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 13 березня 2019 року власником квартири є ТОВ «Центаріс», про що позивачу було достеменно відомо. Крім того, про час слухання справи на 11 квітня 2019 року відповідач не була повідомлена належним чином, а відтак не могла повідомити суд про наявність іншого власника квартири.

У відзиві на апеляційну скаргу, позивач ПрАТ «Трест Київміськбуд-1» зазначено , що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам чинного законодавства , підстави для його скасування відсутні.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, особи , які беруть участь у справі зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ст.ст 128-131 ЦПК України сторони були своєчасно повідомлені про день та час розгляду справи на 29 серпня 2019 року , 10 вересня 2019 року за адресою , яка була зазначена в матеріалах справи, заяв щодо зміни місяця проживання або місцезнаходження від сторін не надходило. Від відповідача ОСОБА_2 надійшла заява про слухання справи без його участі ( т.3 а.с. 58-59).

Заяв про причини неявки в судове засідання від інших осіб , які приймають участь у справі, до апеляційного суду не надходило, а тому підстави вважати причини їх неявки до суду поважними, відсутні.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Суд першої інстанції , задовольняючи позовні вимоги , виходив із того , що спірна квартира вибула з володіння позивача поза його волею,

Проте, колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду, оскільки вони зроблені в результаті неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права , справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою;

Відповідно до п.4 ч.3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі.

З огляду на приписи п.4 ч.3 ст.376 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку про наявність передбачених законом обов`язкових підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, оскільки суддя постановив рішення суду за відсутності відповідача ОСОБА_1 , яка не була належним чином повідомлена про день та час слухання справи, та вирішив питання , які стосується прав, інтересів та обов`язків особи , яка є власником спірного майна, однак не була залучена до участі у справі.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У відповідності до ст. ст. 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно зі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Як видно із матеріалів справи , ПрАТ «Трест Київміськбуд-1» на праві приватної власності належить квартира за адресою : АДРЕСА_10 , яка складалася з 15 кімнат, житловою площею 374, 9 кв.м., загальною площею 730, 6 кв.м., на підставі свідоцтва про право власності, виданого 24 грудня 2007 року Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації. Право власності на вказану квартиру зареєстровано 08 січня 2008 року у Київському МБТІ. (Т.1, а.с. 19)

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 27 травня 2014 року, ухваленим у справі за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Трест Київміськбуд-1», ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві, Державної виконавчої служби України, третя особа: ТОВ «Віта Верітас» про визнання права власності та звільнення майна з-під арешту, визнано за ОСОБА_2 право власності на квартиру №7 житловою площею 73,2 кв.м ., загальною площею 145.4 кв.м. та квартиру №8 житловою площею 180,3 кв.м ., загальною площею 378.7 кв.м. в корпусі 2 будинку АДРЕСА_15 . Звільнено вказані квартири з-під арешту та виключено з акту опису й арешту майна (а.с. 7-11)

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 жовтня 2015 року рішення Апеляційного суду міста Києва від 27 травня 2014 року скасовано із залишенням в силі рішення Оболонського районного суду м. Києва від 15 січня 2014 року, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до ПАТ «Трест Київміськбуд-1», ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві про визнання права власності та звільнення майна з-під арешту було відмовлено. ( Т.1, а.с. 12-15, Т.2, а.с. 60-66).

За приписами ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Згідно з ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Статтею 388 ЦК України передбачено право власника на витребування майна від добросовісного набувача. Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв`язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред`явлена тільки стороні недійсного правочину.

Норма частини першої ст. 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.

У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК.

Відповідно до ч.5 ст. 12 ЦК України добросовісність набувача презюмується. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна.

Рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації (статті 19,27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Згідно з п. 16 Узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок» від 01 липня 2015 року набувач визнається добросовісним, якщо він не знав, що особа, в якої він придбав річ, не мала права її відчужувати. Отже, набувач є добросовісним, якщо він не знав і не повинен був знати про незаконність свого володіння (стаття 388 ЦК). Набувач визнається недобросовісним, коли він знав чи повинен був знати про неправомірність свого володіння (стаття 390 ЦК). Таким чином, набувач є недобросовісним, якщо річ набута ним злочинним шляхом.

Пунктами 23, 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" визначено, що відповідно до статті 387 ЦК та частини 3 статті 10 ЦПК особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. Під час розгляду такого позову відповідач згідно зі статтею 388 ЦК має право заперечити проти позову про витребування майна з його володіння шляхом подання доказів відплатного придбання ним цього майна в особи, яка не мала права його відчужувати, про що він не знав і не міг знати (добросовісний набувач). У такому разі пред`явлення зустрічного позову про визнання добросовісним набувачем не вимагається і, крім того, не є належним способом судового захисту (стаття 16 ЦК), оскільки добросовісність набуття - це не предмет позову, а одна з обставин, що має значення для справи та підлягає доказуванню за позовом про витребування майна.

Добросовісність володіння, набуття майна створюють ще одну важливу перевагу для незаконного володільця речі, а саме: коли від недобросовісного набувача майно може бути витребуване в усіх випадках, то від добросовісного законного набувача - у разі коли майно загублене, викрадене або вибуло з володіння власника (іншої особи, якій він передав майно у володіння) іншим шляхом поза їхньою волею (стаття 388 ЦК).

Якщо річ було продано особою, яка одержала її за договором від власника, добросовісному набувачеві, то від останнього власник не може витребувати свою річ, оскільки у цьому випадку річ вибула як з володіння власника, так і з володіння його контрагента за договором з їх власної волі, тому право власника на витребування своєї речі з незаконного володіння обмежується інтересами добросовісного набувача.

Якщо майно набуте безоплатно, навіть і добросовісним набувачем, від особи, яка не мала права його відчужувати, власник вправі витребувати майно в усіх випадках.

Отже, власник майна не може витребувати його з незаконного володіння іншої особи за сукупності трьох умов: а) набувач має бути добросовісним набувачем - він не повинен знати, що купує майно не у власника; б) майно має бути придбане набувачем за гроші, тобто повинно бути саме купленим; в) власник має втратити володіння цим майном з власної волі.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач набув право власності на квартиру АДРЕСА_1 . Вказана квартира складається з 15 кімнат, загальною площею 730,60 кв.м. На підтвердження свого права власності на квартиру позивачем долучено свідоцтво про право власності, видане Головним управлінням житлового забезпечення КМДА від 24 грудня 2007 року і зареєстровано відповідно до вимог закону .

В подальшому позивачем було отримано дозвіл на перепланування жилого приміщення, внаслідок чого вказана квартира була розподілена на дві квартири, загальною площею 145,4 кв.м. та 378,7 кв.м.

Відповідно до технічного паспорту, складеного Київським МБТІ, станом на 11 листопада 2008 року квартира АДРЕСА_1 .

Отже, спірна квартира №7 за своєю площею увійшла до квартири № 7 , що складається з 15 кімнат, загальною площею 730,60 кв.м., право власності на яку виникло у позивача в порядку, передбаченому законом.

Велика Палата Верховного Суду також зауважує, що з огляду на приписи статей 387 і 388 ЦК України помилковими є висновки суду першої інстанції щодо неможливості витребування власником земельних ділянок, які були поділені та/або об`єднані. Формування земельних ділянок їх володільцем, зокрема внаслідок поділу та/або об`єднання, з присвоєнням їм кадастрових номерів, зміною інших характеристик не впливає на можливість захисту права власності чи інших майнових прав у визначений цивільним законодавством спосіб ( справа 367/2022/15-ц від 29 травня 2019 року ) .

Враховуючи вказані положення , доводи апеляційної скарги про зміну об`єкта власності, а саме перепланування квартири , не впливає на можливість захисту права власності чи інших майнових прав позивача у даному випадку. Право позивача виникло з моменту отримання ним свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 21 грудня 2007 року ( т.1 а.с. 15) .

Слід зазначити, що на підставі рішення Апеляційного суду міста Києва від 27 травня 2014 року ОСОБА_2 зареєстрував за собою право власності, крім іншого, на квартиру квартиру АДРЕСА_17 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20 жовтня 2014 року ( т.1 а.с. 20) .

Рішення Апеляційного суду міста Києва від 27 травня 2014 року залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 вересня 2014 року.

Постановою Верховного Суду України від 02 вересня 2015 року ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.09.2014 року скасовано, справу було передано на новий касаційний розгляд.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 жовтня 2015 року скасовано рішення Апеляційного суду міста Києва від 27 травня 2014 року із залишенням в силі рішення Оболонського районного суду м. Києва від 15 січня 2014 року, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання права власності на квартири було відмовлено (т.1 а.с. 12-15).

Як видно із матеріалів справи, договір купівлі-продажу спірної квартири з відповідачем ОСОБА_1 , укладено 25 грудня 2014 року, під час розгляду справи касаційною інстанцією (т.1, а.с. 178-181).

Незважаючи на те, що відповідачу ОСОБА_2 , як стороні по справі, було достеменно відомо про наявність судового спору щодо квартири, яка є предметом продажу, у пункті 7 договору купівлі-продажу квартири засвідчив, що на момент укладення договору щодо спірної квартири не поширюються права третіх осіб, щодо неї відсутні судові спори.

Відповідач ОСОБА_1 під час укладення договору купівлі-продажу спірної квартири не знала та не могла знати про наявність судового спору щодо квартири та продовження розгляду справи в касаційному суді, оскільки ОСОБА_1 не була стороною цивільної справи за позовом ОСОБА_2 про визнання права власності на квартири, а рішення Апеляційного суду міста Києва від 27 травня 2014 року станом на 25 грудня 2014 року набуло законної сили та не було скасовано.

За таких обставин слідує, що квартира №7 житловою площею 73,2 кв.м ., АДРЕСА_18 вибула з володіння позивача - ПрАТ «Трест Київміськбуд-1» поза його волею.

Підставою для переходу права власності на спірну квартиру від ПрАТ 1;Трест Київміськбуд-1» на користь ОСОБА_2 є рішення суду апеляційної інстанції від 27.05.2014 року, вказане судове рішення 21.10.2015 року було скасовано із залишенням в силі рішення суду першої інстанції, яким у визнанні права власності за ОСОБА_2 на спірну квартиру відмовлено.

Доводи апеляційної скарги , що спірна квартира вибула з володіння товариства за його волею, спростовуються доказами , наявними в матеріалах справи . За змістом попереднього договору, укладеного між ПрАТ «Трест Київміськбуд-1» та ОСОБА_2 , сторони зобов`язалися у майбутньому укласти договір купівлі-продажу спірної квартири. Умови про передачу спірної квартири у володіння відповідача у попередньому договорі та протоколі засідання правління ПрАТ «Трест Київміськбуд-1» від 11 жовтня 2010 року відсутні. (т.1, а.с. 241 -243.)

Відтак, за приписами ст. 388 ЦК України ОСОБА_1 є добросовісним набувачем спірної квартири.

Оцінюючи зібрані докази у сукупності та взаємозв`язку, колегія суддів доходить висновку, що спірна квартира, яка вибула з володіння ПрАТ «Трест Київміськбуд-1» на підставі рішення апеляційного суду про визнання за ОСОБА_2 права власності на таку квартиру, скасованого в подальшому, є такою, що вибула з володіння позивача поза його волею. Позивач має право на витребування спірного нерухомого майна від добросовісного набувача .

Разом з тим , слід зазначити , що хоч права позивача і є порушеними , однак на даний час власником спірної квартири за адресою : АДРЕСА_10 є ТОВ « Центаріс» на підставі договору купівлі-продажу від 30 грудня 2018 року, особа яка не залучена до участі у справі, а не ОСОБА_1 , позов до якої пред`явлено, а відтак у задоволенні позову в частині витребування спірного майна у ОСОБА_3 слід відмовити.

Що стосується вимог про скасування записів і рішень державних реєстраторів, внесених до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , колегія суддів вважає,що вказані вимоги підлягають задоволенню, оскільки вказані записи стосуються саме відповідачів по справі, і не порушують прав та обов`язків інших осіб .

Підстав для застосування строку позовної давності відповідно до ст. 257 ЦК України , колегія суддів не вбачає, з огляду на те, що про порушення свого права власності на спірні квартири позивач дізнався 21 жовтня 2015 року, тобто з моменту набрання законної сили рішення місцевого суду про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 щодо визнання права власності на квартири, а з позовом про витребування майна з чужого володіння позивач звернувся у листопаді 2015 року, що свідчить про дотримання позивачем загальної позовної давності.

Відповідно до ч.13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З урахуванням положень вимог закону з відповідачів слід стягнути на користь позивача в рахунок компенсації сплаченого судового збору по 1853 грн з кожного.

Керуючись ст.ст. 365, 367,369,374.376,381 - 384 ЦПК України , колегія суддів ,-

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 12 квітня 2019 року скасувати , ухвалити у справі нове судове рішення.

Позов приватного акціонерного товариства «Трест Київміськбуд -1» задовольнити частково.

Скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пальори Ганни Юріївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер:18357198 від 25 грудня 2014 року 18:01:01 щодо об`єкту нерухомого майна: квартири АДРЕСА_8 загальною площею 145, 4 кв.м., житловою площею 73, 2 кв.м., яка складається із трьох кімнат, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00.

Скасувати запис вчинений державний реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пальора Ганною Юріївною про право власності номер: 8252981, зареєстрований 25 грудня 2014 року 16:55:33 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_8 загальною площею 145, 4 кв.м., житловою площею 73, 2 кв.м., яка складається із трьох кімнат, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00.

Скасувати рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Чуйко Ганни Георгіївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер:16532995 від 16.10.2014 року 15:44:23 щодо об»єкту нерухомого майна: квартири 7 в корпусі 2 будинку АДРЕСА_5 загальною площею 145, 4 кв.м., житловою площею 73, 2 кв.м., яка складається із трьох кімнат, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00.

Скасувати запис про право власності, вчинений державним реєстратором Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Чуйко Ганною Георгіївною за номером: 7398535, зареєстрований 08 жовтня 2014 року 12:26:45 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: квартири АДРЕСА_8 загальною площею 145, 4 кв.м., житловою площею 73, 2 кв.м., яка складається із трьох кімнат, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 ) на користь приватного акціонерного товариства «Трест Київміськбуд-1» () в рахунок компенсації сплаченого судового збору по 1853 грн з кожного.

У задоволенні позову в іншій частини відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття .

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення буде виготовлений не пізніше 17 вересня 2019 року.

Головуючий

Судді