Провадження № 22-ц/4808/36/19
Головуючий у 1 інстанції Барашков В. В.
Суддя-доповідач Мелінишин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (суддя-доповідач) Мелінишин Г.П.

суддів: Пнівчук О.В., Ясеновенко Л.В.,

за участю секретаря Капущак С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Івано-Франківського міського суду в складі судді Барашкова В.В., ухвалене 19 жовтня 2015 року в м. Івано-Франківську у справі за позовом Акціонарного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У вересні 2015 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», в подальшому змінено назву на АТ КБ «ПРИВАТБАНК», звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що на підставі укладеного договору №б/н від 25 вересня 2009 року відповідач отримав кредит у розмірі 8 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Кінцевий термін повернення відповідає строку дії картки. У зв'язку з неналежним виконанням позичальником зобов'язань за договором станом на 27 серпня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 37 245,51 грн. З них: 7 936,89 грн - заборгованість за кредитом, 24 558,83 грн - заборгованість по процентах за користування кредитом, 2 500,00 грн - заборгованість за пенею та комісією, 500,00 грн - штраф (фіксована частина) та 1 749,79 грн - штраф (процентна складова).

Посилаючись на вказані обставини банк просив стягнути на його користь з відповідача зазначену суму заборгованості за кредитним договором.

Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 19 жовтня 2015 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КБ «ПРИВАТБАНК» 37 245,51 грн заборгованості за кредитним договором та 1 218,00 грн судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач належним чином не виконував свої зобов'язання за кредитним договором, унаслідок чого виникла заборгованість, яка підлягає стягненню на користь банку.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 29 жовтня 2018 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права. Просить заочне рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні частини позовних вимог ПАТ «ПРИВАТБАНК» про стягнення неустойки та процентів, заявлених в тому числі зі спливом позовної давності, відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що штраф та пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення є безпідставним.

Поза увагою суду залишилася і та обставина, що позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення частини кредиту та процентів за користування кредитом, нарахованих за період до 18 вересня 2012 року, поза межами загальної позовної давності, встановленої ст. 257 ЦК України. А з вимогою про стягнення штрафу в розмірі 500,00 грн - після спливу спеціальної позовної давності, передбаченої ч. 2 ст. 258 ЦК України. Що відповідно є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог в цій частині, про що ним було заявлено при перегляді заочного рішення.

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» відзиву на апеляційнускаргу не подано.

В засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_2 доводи скарги підтримав з наведених у ній мотивів.

Представник АТ КБ «ПРИВАТБАНК» доводів скарги не визнала посилаючись на обґрунтованість висновків суду.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Згідно частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

За змістом статті 207 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов'язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

З матеріалів справи вбачається, що 25 вересня 2009 року ОСОБА_1 звернувся до ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» із заявою, на підставі якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в сумі 8 000,00 грн. За користування коштами встановлено сплату 36,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, а кінцевий термін повернення відповідає строку дії картки (а.с.7).

Підписуючи анкету-заяву позичальник погодився, що заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також з Тарифами банку складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

В силу приписів статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтями 526, 530, 610 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

За пунктом 8.6. Умов та Правил надання банківських послуг при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором, більш ніж на 120 днів, клієнт зобов'язаний сплатити штраф у розмірі 500 грн та 5 % від суми позову (а.с.8-14).

Згідно наданого банком розрахунку ОСОБА_1 взяті на себе зобов'язання належним чином не виконував, своєчасно платежі в рахунок погашення кредиту та процентів не вносив, у зв'язку з чим, станом на 27 серпня 2015 року, заборгованість за кредитним договором склала 37 245,51 грн. Зокрема, з них: сума заборгованості за кредитом - 7 936,89 грн, загальний залишок заборгованості за процентами - 24 558,83 грн, заборгованість за комісією - 2 500,00 грн, фіксована частина штрафу - 500,00 грн, процентна складова штрафу - 1749,79 грн. При цьому останній платіж внесено відповідачем 1 березня 2013 року (а.с.3-6).

Розрахунок заборгованості щодо тіла кредиту та відсотків по ньому відповідачем не заперечується.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Статтею 258 ЦК України передбачена спеціальна позовна давність для окремих видів вимог.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Згідно статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

У правовідносинах, в яких використовуються платіжні картки як спосіб надання/отримання кредитних коштів, якщо умовами договору визначено щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки.

Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Зі змісту довідки про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду» від 25 вересня 2009 року вбачається, що сторони встановили наступний порядок погашення кредиту: щомісячними платежами в розмірі 7 % від суми заборгованості, але не менше 50 гривень та не більше залишку заборгованості. Строк внесення щомісячних платежів зазначено - до 25 числа місяця, наступного за звітним. Вказана довідка підписана ОСОБА_1 (а.с.8).

У засіданні апеляційного суду з'ясовано, що кредитна карта відповідача неодноразово перевипускалася, останню картку НОМЕР_2 видано терміном дії до 11/15. Вказана обставина підтверджується скріншотом з програмного забезпеченя по кредитному договору ОСОБА_1

З наданого банком розрахунку забогогованості за кредитним договором вбачається, що відповідач періодично сплачував заборгованість за кредитом. Останній платіж здійснено 1 березня 2013 року у розмірі 558,75 грн (а.с. 5 зворот), тобто ним вчинено дії, направлені на погашення кредитної заборгованості.

З огляду на викладене та з урахуванням факту пред'явлення банком позову у вересні 2015 року доводи апеляційної скарги про те, що позивачем пропущено строк позовної давності про стягнення частини кредиту та процентів за користування кредитом, нарахованих за період до 18 вересня 2012 року не заслуговують на увагу.

При цьому колегія суддів відповідно до положення ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховує висновки, викладені в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 14-59цс18, у випадку якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви, відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції.

Не спроможними є також посилання ОСОБА_1 щодо пред'явлення до нього вимоги про стягнення штрафу в розмірі 500,00 грн після спливу спеціальної позовної давності, передбаченої ч. 2 ст. 258 ЦК України, оскільки така сума нарахована одноразово при поданні позову до суду.

Що стосується доводів апеляційної скарги про подвійне застосування заходів цивільно-правової відповідальності, то необхідно зазначити наступне.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

З розрахунку заборгованості вбачається, що банком визначено заборгованість одночасно за пенею та комісією в розмірі 2 500,00 грн, а також за штрафами у розмірі 2 249,79 грн. При цьому сума комісії та пені нараховувалась з січня 2013 року. Зокрема, 5 січня 2013 року у розмірі 79,36 грн, за період з лютого до вересня 2013 року щомісячно у розмірі по 50,00 грн, а за період з жовтня 2013 року до липня 2015 року щомісячно у розмірі 100,00 грн.

Як з'ясовано в засіданні апеляційного суду з пояснень представника позивача вказана сума (2 500,00 грн) фактично є комісією, яка нарахована відповідно до пункту 6.5. Умов та правил надання батьківських послуг.

Так, згідно з пунктом 6.5. Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

У довідці про умови кредитування визначено комісію за зняття готівки у процентному відношенні від операції, за моніторинг неактивної карти - у розмірі залишку коштів на картрахунку, але не більше 10 грн у місяць, за отримання балансу на чек в банкоматах ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (крім чеку операції зняття готівки) - 0,10 грн, комісія за безготівковий платіж в системі internet-banking (Приват-24) - 3 % від суми операції.

Разом з тим, умовами договору, положеннями Умов та Правил надання банківських послуг, як і Правил користування платіжною карткою, не передбачено нарахування комісії щомісячно у вказаному розмірі.

Окрім того, відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

За положеннями абзацу 3 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Згідно із цим Законом послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1).

Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.

Ухвалюючи рішення в справі, суд першої інстанцій зазначених вимог закону не врахував та дійшов помилкового висновку про одночасне стягнення з відповідача на користь банку комісії, пені та штрафу.

При цьому твердження апелянта та його представника, що сума штрафу є також подвійним стягненням, недопустимим згідно статті 61 Конституції України, є надуманими, оскільки штраф обчислено за двома складовими, що не є одвійним стягненням.

З огляду на вищенаведене колегія суддів приходить до висновку, що на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №б/н від 25 вересня 2009 року станом на 25 вересня 2015 року в розмірі 34 620,51 гривень, з яких: 7 936,89 грн - заборгованість за кредитом, 24 558,83 грн - заборгованість за процентами, штраф - 500,00 грн (фіксована частина) та 1 624,79 грн (5% від 32 495,72 грн) (процентна складова).

Відтак, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Як передбачено пунктом 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно із частиною 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За правилом частини першої цієї статті судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи часткове задоволення позову (92,95 % від суми заборгованості за кредитним договором) з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягає стягненню 1132,13 грн судових витрат, понесених у зв'язку із розглядом справи у суді першої інстанції. З позивача на користь відповідача підлягає стягненню 128,80 грн, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Разом з тим, приймаючи до уваги покладення на ОСОБА_1 більшої суми судових витрат згідно частини 10 статті 141 ЦПК України його належить зобов'язати сплатити АТ КБ «ПРИВАТБАНК» різницю понесених судових витрат в розмірі 1 003,33 грн. Відповідно сторони звільняються від обов'язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.

За приписами пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381 - 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 19 жовтня 2015 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов Акціонарного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Акціонарного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (місце знаходження: м.Київ, вул. Грушевського, 1Д, ідентифікаційний код 14360570) заборгованість за кредитним договором б/н від 25 вересня 2009 року в розмірі 34 620,51 гривень, з яких: 7 936,89 грн - заборгованість за кредитом, 24 558,83 грн - заборгованість за процентами, штраф - 500,00 грн (фіксована частина) та 1 624,79 грн (процентна складова).

У задоволенні решити позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Акціонарного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» (місце знаходження: м.Київ, вул. Грушевського, 1Д, ідентифікаційний код 14360570) 1003,33 грн судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Г.П. Мелінишин

Судді: О.В. Пнівчук

Л.В. Ясеновенко

Повний текст постанови виготовлено 1 лютого 2019 року.