Постанова

Іменем України

04 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 703/4445/15-ц

провадження № 61-13981св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області, у складі судді Компанійця О. В., від 19 січня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області, у складі колегії суддів: Подороги В. М., Демченка В. А., Василенко Л. І., від 19 травня 2016 року.

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2015 року приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» (далі - ПАТ «СК «УСГ») звернулось з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою.

Свої вимоги ПАТ «СК «УСГ» обґрунтовувало тим, що 17 квітня 2013 року між ПАТ «СК «УСГ» та ОСОБА_2 був укладений договір добровільного страхування транспортного засобу № 28-0199-13-00366, предметом якого було страхування транспортного засобу «Фольксваген-Поло», реєстраційний номер НОМЕР_1 . 02 жовтня 2014 року сталася ДТП за участю застрахованого транспортного засобу «Фольксваген-Поло», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , та транспортного засобу «ЗАЗ-110557», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 .

Згідно постанови Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 14 листопада 2014 року, залишеної без змін постановою Апеляційного суду Черкаської області від 16 грудня 2014 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

02 жовтня 2014 року страхувальник звернувся до позивача із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування і надав всі необхідні документи. 21 серпня 2014 року ПрАТ «СК «УСГ» в якості страхового відшкодування виплатило 45 416,18 грн.

Цивільна відповідальність власника транспортного засобу «ЗАЗ-110557», реєстраційний номер НОМЕР_2 , була застрахована в ПрАТ «СК «Саламандра-Україна».

ПрАТ «СК «УСГ» звернулося до ПрАТ «СК «Саламандра-Україна» з вимогою про виплату страхового відшкодування. ПрАТ «СК «Саламандра» виплатило страхове відшкодування у розмірі 33 539, 64 грн.

Із урахуванням зазначеного, позивач, зменшивши розмір позовних вимог, остаточно просив стягнути з ОСОБА_1 страхове відшкодування у порядку регресу в сумі 10 182, 93 грн та судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Смілянського міськрайонного судуЧеркаської області від 19 січня 2016 року у задоволенні позову ПрАТ «СК «УСГ» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач не вправі вимагати відшкодування в порядку регресу суми страхового відшкодування у розмірі 10 182, 93 з ОСОБА_1 , оскільки коефіцієнт зносу автомобіля «Фольксваген-Поло», реєстраційний № НОМЕР_1 , було встановлено з порушенням вимог статті 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV. Довідку з визначення коефіцієнту фізичного зносу № 10853 від 19 січня 2015 року склав спеціаліст ТОВ «Експертна компанія «Довіра» Лепіска О. М., який не є експертом. Згідно з витягом з Державного реєстру оцінювачів та суб`єктів оціночної діяльності Лепіска О. М. є оцінювачем, але він не є працівником ПрАТ «СК «Саламандра» чи аварійним комісаром.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 19 травня 2016 рокуапеляційну скаргу ПрАТ «СК «УСГ»відхилено, а рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 19 січня 2016 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що законних підстав здійснювати часткове відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу, ПрАТ «СК «Саламандра» не мало, враховуючи довідку з визначення коефіцієнту фізичного зносу, складену неуповноваженою особою. Страховик, який виплатив страхове відшкодування, має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, що і зробила ПрАТ «СК «УСГ», звернувшись до ПрАТ «СК «Саламандра», врахувавши, що страхова сума повністю покривала регресні вимоги ПрАТ «СК «УСГ». Обраний позивачем спосіб захисту порушеного права може бути застосований лише у разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування завданої шкоди, що узгоджується із правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду України від 23 грудня 2015 року у справі № 6-2587цс15.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У червні 2016 року ПрАТ «СК «УСГ»подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить скасуватирішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 19 січня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 19 травня 2016 року і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що при вирішенні спору судами не враховано положення статті 9 Закону України «Про страхування», статей 12, 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статті 1194 Цивільного кодексу України. Також судами залишено поза увагою посилання позивача на те, що страховик не відшкодовує суму франшизи та коефіцієнту фізичного зносу, незалежно від суми, що покривається страховим полісом. Вказані виплати законодавцем покладаються на винну особу. Судами також не взято до уваги надані позивачем докази стосовно суми страхового відшкодування, сплаченої ПрАТ «СК «Саламандра», а також не досліджено в належній мірі законодавство, що регулює порядок і межі регламентних виплат.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 червня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 лютого 2017 року справу за позовом ПрАТ «СК «УСГ» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, призначено до судового розгляду.

Статтею 383 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України), що набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до пункту 4 Перехідних положень ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

07 червня 2019 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду справу № 703/4445/15-ц розподілено судді-доповідачеві.

Відзив (заперечення) на касаційну скаргу не надходив

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Згідно договору добровільного страхування № 28-0199-13-00366, укладеного 17 квітня 2013 року між ОСОБА_2 та ПрАТ «СК «УСГ», автомобіль «Фольксваген-Поло», реєстраційний номер НОМЕР_1 , було застраховано на випадок ДТП.

Пунктом 6 договору визначено страхову суму на період страхування 112 360, 92 грн, пунктом 5 -безумовну франшизу (зокрема, за страховим ризиком ДТП) - 0,5% від страхової суми.

Вина ОСОБА_6 в ДТП, що сталась 02 жовтня 2014 року за участю застрахованого транспортного засобу «Фольксваген-Поло», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , та транспортного засобу «ЗАЗ-110557», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , встановлена постановою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 14 листопада 2014 року по справі № 703/5489/14-ц, яка залишена без змін постановою Апеляційного суду Черкаської області від 16 грудня 2014 року (а. с.13-15).

Цивільна відповідальність ОСОБА_1 як власника автомобіля «ЗАЗ-110557» реєстраційний номер НОМЕР_2 на час ДТП була застрахована в ПрАТ «СК «Саламандра» на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 26 квітня 2014 року (страховий поліс № АС/5284662).

Відповідно до страхового акту № КА-5745 та страхового акту № КА-5745/1 розмір страхового відшкодування становить 45 978, 00 грн (43 144, 70 + 2 271, 48).

Згідно розрахунку суми страхового відшкодування ПрАТ «СК «УСГ» від 29 жовтня 2014 року вартість відновлюваного ремонту застрахованого автомобіля становила 45 978 грн (43 144, 70 + 2 271, 48), безумовна франшиза - 561, 80 грн.

На підставі страхового акту № КА-5745 від 14 жовтня 2014 року відповідно до рахунку № МАС0008645 платіжним дорученням № 25571 від 21 жовтня 2014 року ПрАТ «СК «УСГ» перерахувало ТОВ «Авто-Стар Черкаси» 43 144, 70 грн за ремонт автомобіля «Фольксваген-Поло» реєстраційний номер НОМЕР_1 .

На підставі страхового акту № КА-5745/1 від 29 жовтня 2014 року відповідно до рахунку № МАС0008834 платіжним дорученням № 26694 від 31 жовтня 2014 року ПрАТ «СК «УСГ» перерахувало ТОВ «Авто-Стар Черкаси» 2 271, 48 грн за деталь (маточину колеса) до цього автомобіля (а. с. 11).

26 грудня 2014 року ПрАТ «СК «УСГ» направило ПрАТ «СК «Саламандра» заяву про виплату страхового відшкодування в порядку регресу на суму 43 144, 70 грн, сплачену платіжним дорученням № 25571 від 21 жовтня 2014 року.

04 березня 2014 року ПрАТ «СК «УСГ» направило ПрАТ «СК «Саламандра» заяву про виплату доплати страхового відшкодування в порядку регресу на суму 2 271, 48 грн.

Платіжним дорученням № 268 від 06 лютого 2015 року ПрАТ «СК «Саламандра» сплатило ПрАТ «СК «УСГ» 33 539, 64 грн страхового відшкодування.

Платіжним дорученням № 745 від 26 березня 2015 року ПрАТ «СК «Саламандра» сплатило ПрАТ «СК «УСГ» 1 693, 61 грн доплату страхового відшкодування.

ПрАТ «СК «Саламандра» надало ПрАТ «СК «УСГ» довідку з визначення коефіцієнту фізичного зносу № 10853 від 19 січня 2015 року, згідно з якою цей коефіцієнт для автомобіля «Фольксваген-Поло» реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2013 року випуску, становив 0,25449.

Листом № 11/10713 від 27 січня ПрАТ «СК «УСГ» повідомило ПрАТ «СК «Саламандра» про згоду на виплату страхового відшкодування з урахуванням зносу у розмірі 0,2544.

Позиція Верховного Суду

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Законом України «Про страхування», ЦК України та іншими законодавчими актами.

Відповідно до частин шістнадцятої, сімнадцятої статті 9 Закону України «Про страхування» страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Непрямі збитки вважаються застрахованими, якщо це передбачено договором страхування. У разі коли страхова сума становить певну частку вартості застрахованого предмета договору страхування, страхове відшкодування виплачується у такій же частці від визначених по страховій події збитків, якщо інше не передбачено умовами страхування.

Здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком (частина перша статті 25 Закону України «Про страхування»).

Відповідно до статті 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою.

Відповідно до статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Суди встановили, що довідка з визначення коефіцієнту фізичного зносу складена на підставі заяви про проведення автотоварознавчого дослідження колісного транспортного засобу і підписана спеціалістом Лепіска О. М. , скріплена печаткою експертно-асистуючої компанії «Довіра».

Механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів (далі - КТЗ), а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ встановлений Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженою наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року N 142/5/2092 (далі - Методика).

Відповідно до пункту 1.3 Методики її вимоги є обов`язковими під час проведення автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень судовими експертами науково-дослідних інститутів судових експертиз Міністерства юстиції України, експертами науково-дослідних експертно-криміналістичних центрів Міністерства внутрішніх справ України, експертами інших державних установ, суб`єктами господарювання, до компетенції яких входить проведення судових автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень, а також всіма суб`єктами оціночної діяльності під час оцінки КТЗ у випадках, передбачених законодавством України або договорами між суб`єктами цивільно-правових відносин.

Методика застосовується з метою, зокрема, визначення матеріальних збитків, завданих власнику в разі пошкодження КТЗ (пункт 1.4 Методики).

Пунктом 1.6 Методики визначено, що фізичний знос КТЗ (його складників) - утрата вартості КТЗ (його складників), яка зумовлена частковою або повною втратою первісних технічних та технологічних якостей КТЗ (його складників) порівняно з вартістю нового подібного КТЗ (його складників); відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника (ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин.

Вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості) (пункт 2.4 Методики).

Пунктом 3.9 Методики передбачено, що фізичний знос обумовлюється погіршенням технічного стану КТЗ унаслідок експлуатаційного зносу його складників. Фізичний знос ураховується як втрата вартості КТЗ, що виникає в процесі його експлуатації. Фізичний знос може розраховуватись у вигляді коефіцієнта фізичного зносу складників залежно від технічного стану КТЗ, який відображає взаємозв`язок умов експлуатації і технічного стану КТЗ з вартістю його складників.

Згідно з пунктом 4.3 Методики за результатами оцінки оцінювач складає звіт про оцінку КТЗ. За результатом оцінки, виконаної суб`єктом оціночної діяльності - органом державної влади або органом місцевого самоврядування самостійно, складається акт оцінки КТЗ. У разі проведення судової автотоварознавчої експертизи за результатами здійснення відповідних досліджень експерт складає висновок експерта. У разі виконання судовим експертом відповідно до частини шостої статті 13 Закону України «Про судову експертизу» оцінки на договірних засадах з питань, що становлять інтерес для юридичних і фізичних осіб, він складає висновок експертного дослідження з урахуванням особливостей його оформлення згідно із законодавством.

Відповідно до пункту 5.1 Методики технічний огляд КТЗ оцінювачем (експертом) являє собою початковий етап дослідження, який дає змогу органолептичними методами визначити ідентифікаційні дані КТЗ; його комплектність; укомплектованість; технічний стан, обсяг і характер пошкоджень; пробіг за одометром, інші показники на момент технічного огляду, необхідні для оцінки майна.

Визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його огляду особисто експертом (оцінювачем), який складає висновок чи звіт (акт), можливе тільки за рішенням органу (посадової особи), який здійснює судове чи досудове слідство, у разі надання ними даних, необхідних для оцінки.

Згідно пункту 59 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року N 1440, звіт про оцінку майна підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання. Законодавством можуть бути встановлені додаткові вимоги до оформлення висновку про вартість об`єкта оцінки.

Згідно положень статті 57 ЦПК України, 2004 року, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до статті 60 ЦПК України, 2004 року, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, оцінивши подані сторонами докази у їх сукупності, обґрунтовано виходив із того, що позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження безспірності суми, яка заявлена до стягнення із відповідача на користь позивача. Не доведено, що заявлена до стягнення сума підлягає стягненню з особи, яка завдала шкоду, а не зі страхової компанії, яка застрахувала цивільну відповідальність цієї особи.

При вирішенні спору судами надано належну оцінку довідці з визначення коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу постраждалої особи № 10583 від 19 січня 2015 року, яка складена з порушенням вимог Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, без безпосереднього дослідження пошкодженого транспортного засобу, а акт про оцінку КТЗ, складений уповноваженою на те особою, позивачем суду надано не було.

Окрім того, матеріали справи не містять договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 26 квітня 2014 року (страховий поліс № АС/5284662).

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення ухвалені без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Частиною першою статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).

Керуючись статтями 400, 402, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» залишити без задоволення.

Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 19 січня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 19 травня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников
Судді О. М. Осіян
Н. Ю. Сакара
С. Ф. Хопта
В. В. Шипович