Постанова

Іменем України

05 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 759/20769/13-ц

провадження № 61-10332св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

третя особа - ОСОБА_4 в особі його законного представника ОСОБА_5 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду міста Києва від 28 листопада 2016 року у складі колегії суддів: Соколової В. В., Борисової О. В., Ратнікової В. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У грудні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_4 в особі його законного представника ОСОБА_5 , про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обґрунтовані тим, що вона мала об`єктивні причини, які перешкоджали їй у визначений законом шестимісячний строк подати заяву про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_6

Її батьки у 1985 році розірвали шлюб, ОСОБА_6 проживав окремо з іншою сім`єю, тривалий час вони не спілкувались. У 2013 році вона випадково дізналась про смерть батька ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після цього вона звернулась до Дванадцятої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але нотаріус відмовив у видачі свідоцтва у зв`язку з пропущенням встановленого законом строку звернення.

ОСОБА_1 просила визнати причини пропущення нею шестимісячного строку звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 батька ОСОБА_6 поважними і визначити їй додатковий двомісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини за законом з підстав, передбачених статтям 1261, 1268, 1270, 1272 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 09 серпня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визначено ОСОБА_1 додатковий строк тривалістю два місяці для подання до Дванадцятої київської державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6

Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 судові витрати на користь держави у розмірі 551,20 грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що у позивача на час відкриття спадщини були відсутні належні документи, необхідні для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини, оскільки ОСОБА_6 останні роки життя не спілкувався з позивачем, проживав з іншою сім`єю, що об`єктивно виключало для позивача можливість прийняти спадщину в установленому законом порядку.

Позивач є інвалідом 2 групи, впродовж 2012-2013 років двічі знаходилася на стаціонарному лікуванні в Київській міській психоневрологічній лікарні № 2 (далі - КМПЛ № 2) з приводу тяжкого психічного розладу, у зв`язку з чим такі причини за своєю суттю для позивача мали ознаки непереборних.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 28 листопада 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 09 серпня 2016 року скасовано, ухвалено нове рішення про відмову у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 .

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції виходив з того, що визначені позивачем причини пропущення строку на прийняття спадщини, як відсутність спілкування з батьком та відсутність інформації про його смерть не можуть вважатися поважними причинами пропущення строку для прийняття спадщини.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційної скаргою на рішення Апеляційного суду міста Києва від 28 листопада 2016 року, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вказує, що тривалий час не спілкувалась з батьком, оскільки він мав іншу сім`ю, про смерть батька дізналась від знайомої восени 2013 року. Упродовж 2012, 2013 років вона лікувалась у КМПЛ № 2 з приводу загострення протікання психічної хвороби. Усі ці обставини перешкоджали їй звернутися до нотаріальної контори у встановлений законом строк, чого не взяв до уваги суд апеляційної інстанції.

Посилання суду апеляційної інстанції на правові висновки, висловлені Верховним Судом України у постановах від 26 вересня 2012 року у справі № 6-85цс12, від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1215цс16 є помилковими, оскільки у цих справах встановлені інші обставини.

У березні 2017 року ОСОБА_2 подав заперечення на касаційну скаргу ОСОБА_1 , у якому зазначив про відсутність підстав для скасування рішення суду апеляційної інстанції, оскільки позивачу нічого не перешкоджало цікавитися станом здоров`я батька та знати про те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 він помер.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 грудня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справа передана до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За змістом частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, оскільки його ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Рішення суду апеляційної інстанції відповідає вимогам законодавства щодо законності та обґрунтованості.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З матеріалів спадкової справи № 1445/2013 відомо, що 13 грудня 2013 року ОСОБА_6 звернулась до Дванадцятої київської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Постановою державного нотаріуса Дванадцятої київської державної нотаріальної контори відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з тим, що на момент звернення заявник пропустила шестимісячний строк.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 12 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 31 серпня 2015 року, задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа - ОСОБА_4 , визначено позивачу двомісячний додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 січня 2016 року вказані судові рішення скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Підставою скасування визначено, що суд розглянув спір за участі як відповідача лише територіальної громади в особі міської ради за наявності інших спадкоємців за законом.

При новому розгляді справи ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 14 квітня 2016 року замінено неналежного відповідача - Київську міську раду на належних відповідачів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , у зв`язку з чим 29 квітня 2016 року позивачем уточнені позовні вимоги, в яких, крім заміни відповідачів, змінені й підстави позову. Поважними причинами пропущення строку для прийняття спадщини зазначено відсутність спілкування та інформації про смерть батька, проходження стаціонарного лікування у КМПЛ № 2з 17 травня до 22 червня 2012 року та з 16 квітня до 25 червня 2013 року.

Нормативно-правове обґрунтування

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття. Закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви й ці обставини визнані судом поважними.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року у справі № 6-85цс12, від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1215цс16.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції правильно виходив із того, що строк для прийняття позивачем спадщини тривав з 03 лютого до 03 серпня 2012 року. У цей період позивач перебувала на лікуванні - з 17 травня до 22 червня 2012 року, тобто протягом місяця і п`яти днів із шести місяців строку. До того ж, час перебування на лікуванні не відноситься ні до початку, ні до закінчення перебігу строку для прийняття спадщини і, як зазначає сама позивач, вказане лікування носить регулярний, систематичний характер.

Посилання заявника у касаційній скарзі на поважність пропущення строку звернення до нотаріуса не заслуговують на увагу, оскільки судом апеляційної інстанції правильно встановлено, що у позивача була можливість реалізувати свої права до і після проходження лікування. Сама по собі наявність хвороби психічного характеру також не може бути визнана поважною причиною пропущення строку для прийняття спадщини, оскільки хвороба позивача носить тривалий характер, виникла задовго до початку перебігу строку для прийняття спадщини, відомостей, які б свідчили, що вказане захворювання впливає на здатність позивача розуміти значення своїх дій та керувати ними матеріали справи не містять. Отже, вказана обставина не є такою, що впливає на реалізацію позивачем своїх прав та виконання обов`язків, визначених законом. Надання позивачеві певних переваг є порушенням принципів рівності та змагальності учасників судового розгляду.

При зверненні до суду, з урахуванням уточнень позовних вимог, позивачем визначені дві обставини причин пропущення строку: відсутність спілкування з батьком і відсутність інформації про його смерть; хвороба й перебування на лікуванні. Однак жодна з цих обставин не свідчить про поважність причин пропущення позивачем строку для прийняття спадщини.

Щодо доводів заявника про помилковість застосування судом апеляційної інстанції правових висновків Верховного Суду України, то такі не заслуговують на увагу, оскільки у всіх цих постановах йдеться про те, що, якщо у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, тому правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Інші аргументи касаційної скарги є такими, що не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновком суду апеляційної інстанції щодо їх оцінки, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Суд апеляційної інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи на підставі наданих сторонами доказів, рішення суду апеляційної інстанції відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, арішення суду апеляційної інстанції - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду міста Києва від 28 листопада 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков

О. В. Ступак

Г. І. Усик