ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/5968/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" вересня 2019 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Мицик Ю.С.

при секретарі Пугач Д.С.

за участю

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві, в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 (далі по тексту - відповідач, ОСОБА_2 ) про стягнення аліментів.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач з відповідачем мають малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідач не надає кошти на утримання сина, домовленості про утримання дитини між ними не досягнуто, а тому вона була вимушена звернутися до суду про стягнення аліментів з відповідача у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою суду від 04.06.2019 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила суд задовольнити позов. При цьому позивач пояснила, що на даний час спільна дитина сторін проживає разом з нею та повністю знаходиться на її утриманні. Враховуючи, що дитині не виповнилося трьох років, вона займається вихованням та розвитком сина, а кошти на їх утримання частково надають її батьки. Періодично вона отримує неофіційний дохід в розмірі 2000-2500 грн. на місяць, однак їх не вистачає для забезпечення належного рівня життя та розвитку дитини. Відповідач ухиляється від утримання дитини, не займається вихованням сина, хоча вона не чинить останньому будь-яких перешкод в побаченнях з сином.

Відповідач в судовому засіданні не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання сина у розмірі 2000 грн. При цьому пояснив, що він є керівником двох товариств, які на даний час є неприбутковими, а тому його офіційний дохід дорівнює нулю. Пояснив, що останні два місяці він отримує неофіційний дохід, який в середньому складає 6800 грн. на місяць. Просив врахувати, що на його утриманні перебуває син від першого шлюбу та матір пенсійного віку.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, сторони мають малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про його народження серії НОМЕР_1 а.с. 5/.

Як вбачається з пояснень сторін, вони проживають окремо, син сторін проживає разом з позивачем, дитина знаходиться на утриманні матері, а батько не надає кошти на утримання дитини, посилаючись на відсутність доходу.

Відповідач має від першого шлюбу сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про його народження.

Згідно довідки від 09.07.2019, відповідач займає посаду генерального директора ТОВ «Торговий дім Чезара» за сумісництвом, дохід за період з 01.01.2019 по 30.06.2019 склав 0,00 грн.

Крім того, відповідач займає посаду генерального директора ТОВ «Даймонд Дефенс Системс» з 23.05.2017.

Судом встановлено та не спростовано відповідачем, що останній фізично здоровий та працездатний.

Доводи відповідача стосовно наявності у нього непрацездатної матері, яка є особою пенсійного віку, суд до уваги не приймає, оскільки відповідач не надав суду жодних доказів того, що його мати перебуває саме на його утриманні або потребує такого утримання чи матеріальної допомоги саме відповідача.

Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. А частиною 3 цієї статті встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

За змістом ст. 18 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою ВРУ № 789-ХІІ від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст. 8, ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального. Морального, культурного, духовного та соціального розвитку, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом, в умовах свободи та гідності. При ухваленні з цією метою законів основною метою має бути найкраще забезпечення інтересів дитини.

Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за дитину, насамперед для її батьків.

Аналіз указаних положень законодавства, яке регулює спірні правовідносини, дає підстави для висновку про те, що праву дитини на утримання батьками до досягнення нею повноліття кореспондує обов`язок батьків утримувати свою дитину до її повноліття та забезпечувати в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідні для розвитку дитини, який має бути виконаний батьками з урахуванням принципу найкращого забезпечення інтересів дитини.

За відсутності домовленості між батьками щодо способів виконання обов`язку утримувати дитину (частина перша статті 181 СК України), передбачене законом право отримання аліментів на дитину одним із подружжя, не залежить від того перебувають батьки дитини у шлюбі чи ні, живуть вони разом чи окремо один від одного.

У випадку, коли встановлено, що особа, до якої пред`явлено позов про сплату аліментів на дитину вже сплачує відповідні платежі на іншу дитину, суд, ухвалюючи рішення, має дотриматись вимог чинного законодавства щодо встановлення всіх необхідних обставин справи при визначенні розміру аліментів, виходити при цьому з найкращих інтересів дитини, а також застосувати принцип співмірності інтересів усіх дітей, яких зобов`язана утримувати особа, до якої пред`явлено позов.

При визначенні розміру аліментів, суд виходить із засад розумності та справедливості, при цьому застосовує принцип співмірності інтересів обох дітей відповідача, який зобов`язаний їх утримувати.

Таким чином з відповідача підлягають стягненню на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду та до досягнення дитиною повноліття.

Таким чином, враховуючи викладене, обставини, що мають істотне значення при вирішенні даного спору суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Судові витрати відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 141, 180-183, 191 СК України, ст. ст. 10, 12, 13, 81, 141, 258, 263, 265, 268, 354, 430 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду (17.05.2019 року) та до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п.: НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , р.н.о.к.п.п.: НОМЕР_3 .

Повний текст рішення виготовлено 16.09.2019.

Суддя: