Срава № 571/516/18
Провадження № 2/571/219/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2019 року. смт. Рокитне

Рокитнівський районний суд Рівненської області, в складі: судді одноособово Комзюк А.Ф., при секретарі Колодич Ю.В., за участю представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідачів ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 , який діє від свого імені та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей Рокитнівської районної державної адміністрації Рівненської області про виселення,

в с т а н о в и в:

Позивач Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 , який діє від свого імені та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей Рокитнівської районної державної адміністрації Рівненської області про виселення, в якому просить виселити громадян: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які зареєстровані та проживають у квартирі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , без надання іншого жилого приміщення.

В обґрунтування позову вказують, що 15.09.2016 року ПАТ КБ "ПриватБанк" в порядку позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки отримав у власність квартиру, загальною площею 64,5 кв.м., житловою площею 39,4 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору іпотеки від 25.01.2007 року, що посвідчений приватним нотаріусом Рокитнівського районного нотаріального округу Тарасюк Г.Б. та зареєстрований у державному реєстрі під номером 174.

Після отримання права власності на вказану нерухомість позивач здійснив намагання отримати доступ до житла, однак перешкодою для вчинення зазначених дій стало реєстрація та проживання у ньому наступних осіб: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , 2000 р.н., ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_9 ,ІНФОРМАЦІЯ_5 (надалі - відповідачі), які підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення з квартири, загальною площею 64.5 кв.м., житловою площею 39.4 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та право власності є непорушним, а звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Зазначають, що позивачем на адресу відповідачів було направлено письмову вимогу про добровільне звільнення квартири/будинку, яка була проігнорована.

Посилаючись на норми статей 319,321 ЦК України, ст..40 Закону України «Про іпотеку», ст.109 ЖК УРСР, просять виселити ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які зареєстровані та проживають у квартирі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , без надання іншого жилого приміщення.

В судовому засіданні представник ПАТ КБ «ПриватБанк» Кузін Є.В. позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини викладені у позові та зазначив, що станом на даний час позивач являється власником спірної квартири, оскільки на підставі договору іпотеки в позасудовому порядку квартира перейшла у власність позивача. Банк здійснив заходи досудового врегулювання спору, направляв вимоги про виселення в добровільному порядку. Вказану вимогу відповідачі отримали, проте нічого не вчинили. Зазначив, що квартира була придбана за кредитні кошти. Також вважає, що ст.109 ЖК УРСР не підлягає застосуванню до даних правовідносин, оскільки вона стосується житла , яке належить до державного і громадського житлового фонду. Просить позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідачів ОСОБА_2 зазначила, що відповідачі не визнають позовні вимоги. Вважає, що позов не підлягає задоволенню з огляду на те, що в даний час на розгляді суду знаходиться цивільна справа про оскарження перереєстрації права власності на спірну квартиру в позасудовому порядку. Квартира була надана в заставу для отримання зазначеного кредиту, проте, вона не була придбана за кредитні кошти, оскільки належала відповідачам на праві власності задовго до того. Крім того, відповідно до ст.109 ЖК УРСР , у разі виселення, має бути зазначено, в яке жиле приміщення мають бути виселені відповідачі, чого не зазначено у позові. Також викликає сумнів те, що позивач надсилав відповідачам претензію щодо виселення, оскільки один з відповідачів ОСОБА_5 помер у лютому 2010 року, а у листопаді 2017 р. якимось чином особисто вручили кореспонденцію. Більш того, в спірній квартирі зареєстровані і проживають лише ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , а відтак вимога про виселення є безпідставною щодо відповідачів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які у спірній квартирі не зареєстровані і не проживають. Просить відмовити у позові.

Представник третьої особи, Служба у справах дітей Рокитнівської районної державної адміністрації, в судове засідання не з`явився, хоч про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника третьої особи.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, оцінивши їх в сукупності, приходить до наступного.

Судом встановлено, що 15 вересня 2016 року зареєстровано право власності ПАТ КБ «ПриватБанк» на квартиру, загальною площею площею 64,5 кв.м., житловою площею 39,4 кв.м., яка знаходиться в АДРЕСА_1 . Підставою виникнення права власності є договір іпотеки квартири від 25.01.2007 року, виданий приватним нотаріусом Рокитнівського районного нотаріального округу Рівненської області, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №68435494 від 19.09.2016 (а.с. 6 -7).

Відповідно до ч.1 ст.575 ЦК України, ст.1 Закону України «Про іпотеку», іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, це вид забезпечення виконання зобов`язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку встановленому законом.

Порядок виселення із займаного житлового приміщення визначений статтею 109 ЖК УРСР.

Відповідно до ч.2 ст.109 ЖК УРСР, громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином частина 2 ст.109 ЖК УРСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Представник відповідачів стверджує, що спірна квартира не була придбана за рахунок кредитних коштів, оскільки належала відповідачам на праві власності задовго до того.

Представник позивача стверджує протилежне, проте, доказів у підтвердження того, що за отримані кредитні кошти була придбана спірна квартира, стороною позивача суду не надано і в суді таких доказів не здобуто.

За змістом частини другої ст.40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої ст.109 ЖК УРСР, після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Не заслуговує на увагу суду посилання позивача на те, що в позасудовому порядку врегулювання спору позивач надсилав відповідачам претензію з вимогою протягом 30 днів добровільно звільнити займане приміщення та знятися з реєстрації з огляду на наступне.

Предметом спору, є квартира АДРЕСА_1 .

Проте, згідно претензії, позивач звертався до відповідачів та вимагав звільнити належну позивачам квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , тобто нумерація будинку та квартири протилежні. Саме на таку ж адресу позивач надсилав відповідачам претензію (а.с.8, 9-11).

Довідками Рокитнівської селищної ради №№1454,1456 від 26.04.2018 року встановлено, що відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_8 зареєстровані за місцем проживання по АДРЕСА_2 (а.с.30).

Довідками Рокитнівської селищної ради №№1457,1458 від 26.04.2018 року підтверджується, що відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 зареєстровані за місцем проживання по АДРЕСА_1 (а.с.31).

Також встановлено, що відповідачі ОСОБА_9 та ОСОБА_5 в смт.Рокитне Рівненської області не зареєстровані, що підтверджується довідками Рокитнівської селищної ради №№258, 259 від 26.04.2018 р. (а.с.32).

Крім того, згідно відповідно до актового запису про смерть №9 від 22.02.2010 року, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_6 в смт.Рокитне (а.с.59). При цьому, згідно поштового повідомлення, 09.11.2017 року особисто ОСОБА_5 вручено поштове відправлення (а.с.11 на звороті).

Вказане в сукупності свідчить про те, що в позасудовому порядку позивач не вирішував питання звільнення спірної квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Верховний Суд України у Постановах від 22 червня 2016 року (справа № 6-197цс16) та від 21 грудня 2016 року (справа №6-1731цс16), аналізуючи норми чинного законодавства щодо виселення колишнього власника з предмету іпотеки на який було звернуто стягнення, зазначив, що відповідно до положень статті 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Стаття 40 Закону України «Про іпотеку» вказує, що звернення стягнення на предмет іпотеки є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Сам же порядок виселення регулюється статтею 109 ЖК УРСР, яка вказує, що громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

На підставі вищезазначеного аналізу судді ВСУ прийшли до висновку, що для виселення з предмету іпотеки придбаного за кредитні кошти інше житло не надається, якщо ж виселення здійснюється з предмету іпотеки, яке не придбавалося за кредитні кошти, то колишнього власника можна виселити лише у інше жиле приміщення, яке повинно бути зазначено у рішенні суду.

Зазначену правову позицію підтримала Велика Палата Верховного Суду у справі №753/12729/15-ц (постанова від 31 жовтня 2018 року) та зазначила, що правовий висновок Верховного Суду України про належне застосування статті 40 Закону №898-ІУ та статті 109 ЖК УРСР, викладений у постановах від 22 червня 2016 року у справі № 6-197цс16 та від 21 грудня 2016 року у справі № 6-1731цс16, є законним та обґрунтованим, враховує вимоги як вітчизняного, так і міжнародного законодавства про дотримання положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції та практики ЄСПЛ, а також ураховує, що такі обмеження неволодіючого власника встановлені законом, вони є необхідними в демократичному суспільстві та застосовуються з дотриманням балансу інтересів сторін спірних правовідносин, оскільки наявні інші ефективні способи захисту прав неволодіючого власника.

Враховуючи вищевикладені обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

В задоволені позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_3 , який діє від свого імені та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей Рокитнівської районної державної адміністрації Рівненської області про виселення без надання іншого житлового приміщення, відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя (підпис) Згідно з оригіналом.

Суддя Рокитнівського районного суду

Рівненської області А.Ф.Комзюк

Повний текст рішення виготовлено 16.09.2019 р.