Провадження № 22-ц/801/414/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ковганич С. В.
Доповідач:Медвецький С. К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2019 рокуСправа № 127/23902/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Медвецького С.К. (суддя-доповідач),

суддів: Копаничук С.Г., Оніщука В.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу № 127/23902/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 13 грудня 2018 року, ухвалене у складі судді Ковганича С.В. в залі суду,

в с т а н о в и в :

У вересні 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про зміну способу стягнення аліментів на малолітню дитину, встановлених рішенням суду.

Позовна заява мотивована тим, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, у якому народилася дитина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає з нею.

На підставі рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 12 жовтня 2015 року з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 стягуються аліменти на доньку - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі в розмірі 495 грн, починаючи з 06 серпня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідач сплачує аліменти нерегулярно.

Унаслідок зростання цін на продукти харчування, ліки, речі першої необхідності її матеріальне становище змінилося.

Розмір аліментів, які стягуються з відповідача, є недостатнім для харчування, навчання, лікування та гармонійного розвитку дитини. Такий розмір аліментів не відповідає вимогам законодавства, оскільки мінімальний розмір аліментів на дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У зв?язку з цим, посилаючись на положення статей 180-183, 192 СК України, просила змінити спосіб стягнення аліментів на дитину, які стягуються з відповідача на підставі рішення суду, з 495 грн щомісячно на 1/4 частку його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 13 грудня 2018 року позов задоволено частково.

Змінено спосіб стягнення аліментів, які стягувалися на підставі рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 12 жовтня 2015 року у справі № 148/1736/15-ц та вирішено стягувати з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на доньку - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходів), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи від дня набрання чинності рішенням суду і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 понесені нею судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 500 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_4 в дохід держави 704, 80 грн судового збору. Рішення суду мотивовано тим, що аліменти, які сплачує відповідач у розмірі 495 грн не забезпечують належний рівень матеріального забезпечення дитини, а визначення аліментів у розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходів), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, у якому відповідач погоджується сплачувати аліменти, встановить справедливий баланс між захистом прав дитини та обов?язком відповідача по сплаті аліментів.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду змінити в частині розміру стягуваних аліменти та стягувати з відповідача на її користь аліменти на доньку в розмірі ј частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В обґрунтування апеляційної скарги посилалася на обставини, викладені у позовній заяві, які на її думку, не в повній мірі були враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4, посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, указував на те, що рішення суду є законним і обґрунтованим, підстави для його зміни відсутні, оскільки судом правильно враховано зміни його сімейного стану та наявність на його утриманні малолітньої дитини, народженої у шлюбі з ОСОБА_6 На даний час він офіційно не працевлаштований та має мінливий, нерегулярний дохід, а тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

У відповіді на відзив ОСОБА_3 зазначила, що відповідач не сплачує аліменти, у зв?язку з чим утворилася заборгованість, не надає матеріальної допомоги на утримання доньки та не спілкується з нею.

Посилання відповідача на перебування на його утриманні дружини та малолітньої дитини вважає необґрунтованим, оскільки відповідач отримує високу заробітну плату та не є єдиним утримувачем у сім?ї, тоді як вона працює вчителем хімії у школі та отримує мінімальну заробітну плату.

Справа розглядається в порядку частини першої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи. Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 13 грудня 2018 року цим вимогам відповідає.

Судом встановлено, що рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 12 жовтня 2015 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на доньку - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі у розмірі 495 грн щомісячно, починаючи з 06 серпня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

Неповнолітня дочка сторін ОСОБА_5 проживає разом з матір'ю - ОСОБА_3 та знаходиться на її утриманні (а. с. 7).

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

За положеннями статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

В частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Виходячи зі змісту ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не є незмінним.

Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки статті 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13.

Таким чином, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів.

Законом України № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності 08 липня 2017 року внесені зміни до ч. 2 ст. 182 СК України та визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Отже, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» з 01 грудня 2018 року розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років становить 2 027, 00 грн. Таким чином, мінімальний розмір аліментів на дитину віком до 6 років до 18 років, з грудня 2018 року становить 1 013, 50 грн, тобто відповідач сплачує аліменти в розмірі, меншому, ніж встановлено чинним законодавством.

Відтак, стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітньої дочки у меншому за мінімальний розмір, встановлений ст. 182 СК України, призводить до порушення прав дитини на належне матеріальне забезпечення.

Крім того, батьки мають рівні обов'язки щодо утримання дитини.

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов'язаний з'ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров'я.

Колегія судів, враховуючи принцип розумності і справедливості, зважаючи на необхідність належного матеріального забезпечення дитини обома батьками, вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо зміни розміру аліментів, які стягуються з відповідача.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, встановивши наявність підстав для зміни розміру аліментів, обґрунтовано змінив розмір і спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 12 жовтня 2015 року до 1/6 частки доходу відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, що є необхідним для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини.

Такий розмір аліментів, на думку колегії суддів, буде відповідати інтересам дитини, враховуючи, що зросли споживчі ціни на продовольчі товари, одяг та комунальні послуги, а також те, що обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері так і батька, що можливо віднести до інших випадків, про що йдеться у статті 192 СК України.

Суд також врахував стан здоров?я та матеріальне становище відповідача та перебування на його утриманні малолітнього сина - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1, виданого 11 серпня 2016 року Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області.

При цьому, доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості стягнення з відповідача аліментів на дитину в розмірі 1/6 частки доходу відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно є безпідставними, оскільки у порушення вимог статей 12, 81 ЦПК України позивачем не доведено можливість сплати відповідачем аліментів у заявленому нею розмірі.

При вирішенні цієї справи суд правильно визначив характер правовідносин між сторонами, правильно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правові оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Висновки суду першої інстанцій відповідають принципу справедливості та забезпечують ефективне поновлення порушеного права позивача та малолітньої дитини.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

Пунктом першим частини другої статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» установлено у 2019 році прожитковий мінімум для працездатної особи в розрахунку на місяць з 1 січня 2019 року встановлений у розмірі 1 921, 00 гривень.

Враховуючи, що положення статті 19 ЦПК України в структурі законодавчого акту розташовані серед Загальних положень цього Кодексу, суд вправі відносити справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду. При цьому, за правилами пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України справи, зазначені в цьому положенні, є малозначними в силу властивостей, притаманних такій справі, виходячи з ціни пред'явленого позову та його предмета, без необхідності ухвалення окремого судового рішення щодо віднесення зазначеної справи до відповідної категорії.

З огляду на те, що апеляційна скарга подана на рішення суду у справі, ціна позову у якій, з огляду на розмір аліментів за 6 місяців (п. 3 ч. 1 ст. 176 ЦПК України) становить менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то відповідно до положень п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому не підлягає касаційному оскарженню (п. 2 ч. 3 с. 389 ЦПК України).

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, а позивач звільнена на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору за подання апеляційної скарги, то судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 13 грудня 2018 року без змін.

Судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції компенсувати за рахунок держави.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Підпис С. К. Медвецький

Судді: Підпис С. Г. Копаничук

Підпис В. В. Оніщук

Згідно з оригіналом

Головуючий С. К. Медвецький