КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції Цокол Л.І.
Єдиний унікальний номер справи № 2 -3189/12
Апеляційне провадження №22ц/824/1459 / 2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мережко М.В.,

суддів - Верланова С.М., Савченка С.І.,

секретар - Тютюнник О.І.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 07 березня 2018 року у справі за поданням державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Станька ВолодимираІгоровича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів , -

В с т а н о в и л а :

Державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Станько В.І. ,01 березня 2018 року звернувся до Печерського районного суду м. Києва із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон громадянина ОСОБА_2 до виконання ним зобов'язань, покладених на нього виконавчим листом Печерського районного суду м. Києва від 19 березня 2014 року № 2-3189/12 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 суми основної заборгованості - 278 600 грн., трьох відсотків річних - 13595,89 грн, а всього 292 195,89 грн, стягнення судового збору у розмірі 2922 грн.

Подання обґрунтоване тим, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України знаходиться виконавче провадження № 2-3189/12 від 19 березня 2014 року за виконавчим листом , виданим Печерським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 суми основної заборгованості - 278 600 грн, трьох відсотків річних - 13595, 89 грн, а всього 292195, 89 грн ,стягнення судового збору у розмірі 2922 грн.

За вказаним виконавчим документом боржником є - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою : АДРЕСА_1.

Відповідно до статей 17, 19, 21, 25 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла до набрання чинності Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VII), державним виконавцем 24 липня 2015 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою боржнику запропоновано виконати рішення суду самостійно і семиденний строк. Копію постанови направлено сторонам виконавчого провадження.

На виконання постанови заступника директора Департаменту - начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 07 жовтня 2015 року виконавче провадження щодо виконання виконавчого листа № 2-3189/12 від 19 березня 2014 року з відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції в м. Києві передано до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

У строк, наданий на самостійне виконання, боржником рішення суду не виконано, будь-яких документів, від боржника, стосовно виконання, не надходило.

Державним виконавцем 16 жовтня 2015 року на адресу боржника надсилався виклик (копія додається) щодо явки до державного виконавця для сплати боргу за вищевказаним виконавчим документом чи надання документів про сплату, однак ОСОБА_2 Петрович на виклик не з'явився.

Також, на адресу боржника надіслано виклик державного від 12 липня 2017 року № 20.1-262/14 з вимогою з'явитись до державного виконавця та надати:

пояснення за фактом невиконання вимог виконавчого документа, а також повідомити про заходи, що вживаються з метою його виконання;

достовірні відомості про кошти у гривнях та іноземній валюті, інші цінності (дорогоцінні метали, ювелірні вироби тощо), у тому числі про кошти на рахунках і вкладах у банках та інших фінансових установах, про рахунки в цінних паперах у депозитарних установах, що знаходяться на території України та за її межами, з зазначенням назви відповідної установи та її адреси, на підтвердження чого надати копії відповідних договорів або інших документів;

достовірні відомості про майно, у тому числі про майно, що перебуває у спільній власності (місцезнаходження, технічна характеристика тощо) з наданням копій підтверджуючих документів про відповідне право;

достовірні відомості про майно, що перебуває в заставі/іпотеці або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні від інших осіб (місцезнаходження майна, його характеристика тощо) з наданням копій підтверджуючих договорів та додатків до них;

достовірні відомості про майнові права, на які може бути звернено стягнення, зокрема частки у статутному капіталі юридичних осіб, в тому числі майнові права, що є предметом и/іпотеки, з наданням копій підтверджуючих документів;

копії паспорта громадянина України та паспорта громадянина України для виїзду за кордон;

довідку про склад сім'ї;

документи щодо зареєстрованих осіб в житлових будинках, квартирах, що належать на праві приватної та/або спільної власності.

Боржник ОСОБА_2 на виклик не з'явився, витребувані державним виконавцем відомості та документи не надав, вимог державного виконавця не виконав.

Вказані виклики повернулися на адресу відділу з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання».

Рішення суду до теперішнього часу боржником не виконується, боржник ухиляється від виконання рішення суду, а саме: не вживає заходів щодо виконання рішення за рахунок належних йому доходів, майна, частками у статутному капіталу підприємств, не надає інформацію про майновий стан боржника.

При цьому, до боржника доведено наявність рішення суду, яке підлягає виконанню, боржника попереджено про необхідність його виконання.

Боржник ОСОБА_2 не з'являється на виклики державного виконавця, не надає інформацію щодо причин невиконання рішення суду, що суперечить вимогам частини 6 статті 12 Закону України "Про виконавче провадження".

Згідно з даними Державної прикордонної служби (лист від 16 лютого 2018 року №0.184-2442/0/15-18) боржник з моменту відкриття виконавчого провадження досить часто виїздить за межі України. До того ж, переважно місцями призначення подорожей ОСОБА_2 за межами України були загальновідомі курортно-туристичні центри, зокрема, м. Шарм- єш -Шейх (Єгипет), м. Хургада (Єгипет), що в свою чергу може свідчити про те, що боржник не вживаючи заходів щодо виконання рішення за рахунок належних йому доходів, витрачає такі доходи на відпочинок та коштовні перельоти.

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII встановлено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, який видав виконавчий документ, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 07 березня 2018 року подання задоволено.

Встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон до виконання зобов»язань , покладених на нього виконавчим листом Печерського районного суду м. Києва від 19 березня 2014 року № 2 -3189/12 .

Не погоджуючись з ухвалою суду , ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду, посилаючись на порушення норм процесуального права, та постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні подання .

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, особи , які беруть участь у справі зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

Відповідно до ст.18 ЦПК України судові рішення ,що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого врядування , підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках встановлених міжнародними договорами ,згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності встановленої законом.

Суд , задовольняючи подання державного виконавця , виходив з того , що у боржника ОСОБА_2. існує заборгованість по виконанню рішення, і він ухиляється від виконання зобов'язань.

Однак з такими висновками суду погодитись не можна з наступних підстав.

Відповідно до ст.. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Правильне застосування судами процесуального законодавства при ухваленні судових рішень з питання тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України є визначальним з огляду на дотримання законних прав людини і громадянина та має на меті сприяти ефективному, своєчасному і законному примусовому виконанню рішень судів та інших органів (посадових осіб).

Вирішення судами питання про обмеження у виїзді за межі України можливе тільки у порядку, визначеному ст.441 ЦПКУкраїни , та за поданням державного виконавця на підставі ст. 18 Закону України « Про виконавче провадження» ( 02 червня 2016 року № 1404 -У111) у зв'язку з ухиленням боржника від виконання судового рішення чи рішення іншого органу, що перебуває на виконанні.

Відповідно до п.2 розділу XIII Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016року № 2832/5 «Про внесення змін до деяких наказів Міністерства юстиції України» (далі - Інструкція), подання готується на бланку відповідного органу державної виконавчої служби, приватного виконавця.

Подання має обов'язково містити:

- для встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - найменування суду, до якого надсилається подання;

- відомості про виконавче провадження (найменування, дата, номер виконавчого документа, на підставі якого відкрито виконавче провадження, орган (посадова особа), який (яка) видав(ла) виконавчий документ, резолютивна частина рішення, номер виконавчого провадження згідно з автоматизованою системою виконавчого провадження, дата відкриття виконавчого провадження тощо);

- прізвище, ім'я та по батькові боржника (керівника юридичної особи - боржника), дату народження (число, місяць та рік);

- громадянство боржника (керівника юридичної особи - боржника) (за наявності таких даних);

- реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію і номер паспорта боржника (керівника юридичної особи) - громадянина України, який через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомив про це відповідний контролюючий орган і має відмітку у паспорті (за наявності таких даних).

У разі виконання зведеного виконавчого провадження зазначаються його номер в автоматизованій системі виконавчого провадження, кількість виконавчих проваджень, включених до зведеного виконавчого провадження, загальна сума стягнення з урахуванням суми виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця тощо;

- обґрунтування ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань (зобов'язань боржника - юридичної особи);

- резолютивну частину подання.

До подання додаються копії виконавчого документа, постанови про відкриття виконавчого провадження. У разі виконання зведеного виконавчого провадження до подання додається облікова картка на зведене виконавче провадження. За необхідності до подань державного виконавця, приватного виконавця можуть додаватися копії інших документів. За наявності в поданні також зазначаються місце проживання (реєстрації) та інші відомості про особу, які відомі державному виконавцю, приватному виконавцю.

Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань

Право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає лише у разі ухилення боржника від виконання, покладених на нього рішенням суду зобов'язань.

Особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до положення ч. 3 ст. 12 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови "доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання".

Оскільки, відповідно до ст. 441 зазначеного вище Кодексу, згадане подання розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування. Тим паче, що особа, стосовно обмеження права якої внесено подання, фактично позбавлена можливості довести суду, що нею було вжито усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об'єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб'єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов'язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Критерій достатності вжитих боржником з метою належного виконання зобов'язання заходів визначається судом.

Мотивування судового рішення про обмеження права лише двома складовими: наявністю статусу боржника у виконавчому провадженні та непогашенням боргу в добровільному порядку, що зумовлюють необхідність у тимчасовому обмеженні права на виїзд за межі України з метою забезпечення повного та своєчасного виконання виконавчих документів не відповідає вимогам законодавства .

Саме невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

У поданні державного виконавця , в матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо ухилення боржника від виконання рішення суду.

Як видно із матеріалів справи , на виконанні державної виконавчої служби перебував виконавчий лист Печерського районного суду м. Києва від 19 березня 2014 року № 2 -3189 /12 ( а.с.8-9, 53-54 ) . Строк пред»явлення виконавчого листа вказаний до 19 лютого 2015 року . Згідно відмітки , виконавчий лист повернуто 26 червня 2015 року ( а.с. 9) .

Після цього , постановою державного виконавця від 24 липня 2015 року відкрито виконавче провадження ( а.с. 10).

Як зазначає в апеляційній скарзі боржник ОСОБА_2 , жодного документу про відкриття виконавчого провадження , необхідності сплатити борг , або будь-яких інших приписів( викликів) від державного виконавця він не отримував. Не заперечував цієї обставини і державний виконавець, оскільки у поданні зазначено , що всі конверти , що направлялись боржнику ОСОБА_2 повернулися на адресу відділу ДВС із відміткою « за закінченням терміну зберігання» ( а.с. 4) . За таких обставин , будь-які докази щодо повідомлення боржника ОСОБА_2 про рух виконавчого провадження в матеріалах справи відсутні.

Із доданих до апеляційної скарги матеріалів видно ,що виконавче провадження триває, накладався арешт на майно наявне у ОСОБА_2 , крім того , за заявою стягувача ОСОБА_4 виконавчий лист йому повернутий ( а.с. 55-57) .

Під ухиленням від виконання зобов'язання варто розуміти такі дії чи бездіяльність з боку боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним рішення суду, за наявності при цьому можливостей вчинити дії в порядку його виконання та за відсутності об'єктивних обставин, які перешкоджають виконанню.

У зв'язку із цим про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених законом , зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Звертаючись з клопотанням про тимчасове обмеження права боржника на виїзд за межі України, державний виконавець направив до суду подання, копію постанови про відкриття провадження, без надання будь-яких доказів про повідомлення боржника щодо відкриття провадження та ухилення його від виконання зобов'язань, тому висновок суду про задоволення клопотання є помилковим .

Неповнота вчинення виконавчих дій, відсутність доказів на підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх боргових зобов'язань і відомостей про обізнаність боржника щодо наявності відкритого виконавчого провадження та строків його добровільного виконання можуть бути однією з підстав для відмови у задоволенні клопотання.

Проте, державним виконавцем не надано суду доказів ухилення боржника від виконання рішення суду, тобто наявність лише невиконаного зобов'язання не наділяє державного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон.

Враховуючи викладене та те, що наявність лише самого зобов'язання не наділяє державного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон, в задоволенні подання державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби міністерства юстиції України про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 371, 374, 379, 381, 382-384 ЦПК України, колегія суддів ,-

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 07 березня 2018 року скасувати. Ухвалити нове судове рішення .

У задоволенні подання державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Станька Володимира Ігоровича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття .

Відповідно до п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України постанова оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення буде виготовлений не пізніше 30 січня 2019 року.

Головуючий

Суд