ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/821/276/19Головуючий по 1 інстанції - Казидуб О.Г.
Категорія: на ухвалу Доповідач в апеляційній інстанції - Нерушак Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2019 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого Нерушак Л.В. ( суддя - доповідач )

Суддів Бородійчука В.Г., Єльцова В.О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2;

відповідач - Головне Управління Держпродспоживслужба в м. Київ;

відповідач - Державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів;

відповідач - Національний банк України;

відповідач - Апарат виконавчого органу Київської міської ради;

відповідач - Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг;

особа, яка подає апеляційну скаргу ОСОБА_2.;

розглянувши у м. Черкаси в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05 серпня 2019 року, постановлену під головуванням судді Казидуб О.Г., у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного Управління Держпродспоживслужби в м. Київ, Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (Держспоживслужба), Національного банку України, Апарату виконавчого органу Київської міської ради(Київської міської державної адміністрації), Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг(Нацкомфінпослуг) про захист прав споживача, про визнання дій суб`єктів владних повноважень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -:

в с т а н о в и в :

30.07.2019 року ОСОБА_2 звернулася в Придніпровський районний суду м. Черкаси з позовною заявою до Головного Управління Держпродспоживслужби в м. Київ, Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (Держспоживслужба), Національного банку України, Апарату виконавчого органу Київської міської ради(Київської міської державної адміністрації), Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг(Нацкомфінпослуг) про захист прав споживача, про визнання дій суб`єктів владних повноважень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Зі змісту позову вбачається, що ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів», посилаючись на вказаний закон про захист права споживача про визнання дій суб`єктів владних повноважень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

В позовній заяві позивач ОСОБА_2 просила суд : 1. Визнати дії суб`єктів владних повноважень:

1) Ігнорування, відмову у проведенні перевірки кредитної справи на підставі договору про надання споживчого кредиту, укладеного з ПАТ «Укрсиббанк», на відповідність Закону України «Про захист прав споживачів» гарантованої їй законодавством України, Головним управлінням Держспоживслужби у м. Київ, в особі начальника Рубана О.М. , всупереч його функціональним обов`язкам, викладеним у Положенні про Головне Управління Держпродспоживслужби в м. Києві, Конституції України, Закону України «Про захист прав споживачів», Керівних принципів для захисту інтересів споживачів, прийнятих Генеральною Асамблеєю ООН 09 квітня 1985 року протиправними.

2) Невмотивовану відповідь - відмову у наданні дозволу Головному управлінню Держспоживслужба в м. Київ на проведення перевірки кредитної справи на підставі договору про надання споживчого кредиту, укладеного з ПАТ «Укрсиббанк», на відповідність Закону України «Про захист прав споживачів», гарантованої їй законодавством України, директором Департаменту захисту споживачів Державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів Квасніцьким Олексієм Олексійовичем , безпідставну переадресацію до інших організацій, всупереч Конституції України, Закону України «Про захист прав споживачів», Керівних принципів для захисту інтересів споживачів, прийнятих Генеральною Асамблеєю ООН 09 квітня 1985 року і функціональним обов`язкам, викладеним у Постанові Кабінету Міністрів № 667 від 02.09. 2015 року «Про затвердження Положення про Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів» та на офіційному сайті Держспоживслужби протиправними.

3) Безпідставну відмову в проведенні перевірки кредитної справи на підставі договору про надання споживчого кредиту, укладеного з ПАТ «Укрсиббанк», на відповідність Закону України «Про захист прав споживачів», гарантованої їй законодавством України, Національним банком України в особі голови Смолія Якова Васильовича (всупереч того, що Національний банк України є банківським регулятором, має необмежені повноваження, видає нормативні акти (в тому числі «Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» від 10 травня 2007 року № 168), слідкує, контролює, перевіряє їх виконання, для цього Національний банк України має відповідні Департаменти, повинен керуватися законодавством, на яке посилається на своєму офіційному сайті, в тому числі такими законами як Конституція України, Закон України «Про захист прав споживачів», Керівні принципи для захисту інтересів споживачів, прийняті Генеральною Асамблеєю ООН 09 квітня 1985 року, Закон України «Про Національний банк України», Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Закон України «Про банки і банківську діяльність» та ін.) протиправними.

4) Невмотивовану відповідь - відмову у проведенні перевірки кредитної справи на підставі договору про надання споживчого кредиту, укладеного з ПАТ «Укрсиббанк», на відповідність Закону України «Про захист прав споживачів», гарантованої їй законодавством України, виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) всупереч Конституції України, Закону України «Про захист прав споживачів», Керівних принципів для захисту інтересів споживачів, прийнятих Генеральною Асамблеєю ООН 09 квітня 1985 року і функціональним обов`язкам, згідно з якими Київська міська державна адміністрація зобов`язана захищати права споживачів, протиправними.

5) бездіяльність, виражену в невмотивованій відповіді - відмові Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг в проведенні перевірки кредитної справи на підставі договору про надання споживчого кредиту, укладеного з ПАТ «Укрсиббанк», на відповідність Закону України «Про захист прав споживачів», гарантованої їй законодавством України та безпідставна переадресація до іншої організації, при цьому однобоко використовуючи законодавство України, не враховуючи, як мінімум. п.6 Указу Президента України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг №1070/2011 від 23.11.2011 року, ст. 27 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», які підкреслюють повноваження, обов`язки національної комісії що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, пов`язані з належним контролем за дотриманням норм Закону України «Про захист прав споживачів» фінансовими установами, протиправними.

2. Зобов`язати вчинити певні дії:

1) Зобов`язати Головне Управління Держпродспоживслужби в м. Київ в особі начальника Рубана Олега Миколайовича здійснити перевірку кредитної справи № 273 за кредитним договором № 0 від 27 жовтня 2006 року, укладеного ОСОБА_2 з ПАТ «УкрСиббанк», на відповідність Закону України «Про захист прав споживачів», згідно відповідної заяви.

2) Зобов`язати Департамент захисту споживачів Державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів в особі директора Квасніцького Олексія Олексійовича надати дозвіл Головному Управлінню Держпродспоживслужби в м. Київ на проведення перевірки кредитної справи № 273 за кредитним договором № 0 від 27 жовтня 2006 року, укладеного ОСОБА_2 з ПАТ «УкрСиббанк», на відповідність Закону України «Про захист прав споживачів», згідно відповідної заяви.

3) Зобов`язати Національний банк України в особі Голови здійснити перевірку кредитної справи № 273 за кредитним договором № 0 від 27 жовтня 2006 року, укладеного ОСОБА_2 з ПАТ «УкрСиббанк», на відповідність Закону України «Про захист прав споживачів», згідно відповідної заяви.

4) Зобов`язати Київську міську державну адміністрацію здійснити перевірку кредитної справи № 273 за кредитним договором № 0 від 27 жовтня 2006 року, укладеного ОСОБА_2 з ПАТ «УкрСиббанк», на відповідність Закону України «Про захист прав споживачів», згідно відповідної заяви.

5) Зобов`язати Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг здійснити перевірку кредитної справи № 273 за кредитним договором № 0 від 27 жовтня 2006 року, укладеного ОСОБА_2 з ПАТ «УкрСиббанк», на відповідність Закону України «Про захист прав споживачів», згідно відповідної заяви.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05 серпня 2019 року відмовлено у відкритті провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Головного Управління Держпродспоживслужби в м. Київ, Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (Держспоживслужба), Національного банку України, Апарату виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (Нацкомфінпослуг) про захист прав споживача, про визнання дій суб`єктів владних повноважень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Роз`яснено позивачу, що вказані вимоги розглядаються в порядку адміністративного судочинства Окружним адміністративним судом за вибором позивача.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_2 оскаржила ухвалу в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу. В обґрунтування апеляційної скарги, скаржник зазначає, що суд першої інстанції неправомірно відніс дану справу, в якій висвітлюються приватно - правові правовідносини, договірні правовідносини споживчого кредитування, до юрисдикції адміністративних судів, оскільки адміністративні суди розглядають лише публічно-правові правовідносини, про що свідчить судова практика.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на практику Великої Палати Верховного Суду та зазначає, що Велика Палата Верховного Суду однозначна в своїх висновках: «Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень». Таким чином, скаржник вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно дослідив надані позивачем докази та не надав їм оцінки, порушив норми процесуального права. Тому безпідставно не відкрив провадження у справі, відмовивши у відкритті провадження у цивільній справі за її позовом про захист прав споживача, про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання вичинити певні дії.

ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05.08.2019 року у справі № 711/6133/19 та направити справу на розгляд до Придніпровського районного суду м. Черкаси.

03 вересня 2019 року на адресу Черкаського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника Головного Управління Держпродспоживслужби в м. Києві - Т.В. Ярмак. В обґрунтування відзиву Т .В . Ярмак зазначає, що не погоджується з викладеними в апеляційній скарзі доводами, та вважає, що ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05 серпня 2019 року у справі № 711/6133/19 винесено у повній відповідності до діючого законодавства України, об`єктивно, справедливо та законно, а дана апеляційна скарга не підлягає задоволенню. У відзиві вказує, що позивачем було допущено помилку при визначенні характеру правовідносин приватноправовими, оскільки дані правовідносини, з якими звернулася позивач є публічно правовими. Звертає увагу, що як вбачається із позовної заяви позивач обгрунтовує позовні вимоги тим, що предметом позову у даній справі є визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, а тому, враховуючи суб`єктивний склад учасників даного спору та характер спірних правовідносин, що виникли між цими учасниками, вважає, що дана справа підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства. У відзиві зазначає, що вказаний спір предметно не підсудний Придніпровському районному суду м. Черкаси. Порушення правил юрисдикції адміністративних судів є обов`язковою підставою для скасування рішення.

У відзиві Т.В. Ярмак просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05 вересня 2019 року - без змін.

03 вересня 2019 року на адресу Черкаського апеляційного суду від представника Національного банку України - О.А. Калугіної надійшов відзив на апеляційну скаргу.

В обґрунтування відзиву вказує, що з доводами апеляційної скарги не погоджується та заперечує в повному обсязі щодо задоволення апеляційної скарги. У відзиві посилається, що, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до юрисдикції та підсудності. Тому суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по - перше, наявність в них спору про право цивільне ( справи за позовами, що виникають із будь - яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справи проводиться за правилами іншого судочинства ), по - друге, суб`єктний склад такого спору. Згідно зі змісту позовної заяви суб`єктний склад учасників процесу складається із фізичної особи та юридичних осіб публічного права. Вказує, що оскільки предметом позову в даній справі є визнання дій та бездіяльність суб`єктів владних повноважень протиправними, їх припинення та зобов`язання вчинити певні дії, враховуючи суб`єктивний склад сторін, справа підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства. Тому ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою.

У відзиві представник Національного банку України О.А. Калугіна просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 , а ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05.08.2019 року - залишити без змін.

05 вересня 2019 року на адресу Черкаського апеляційного суду надійшов відзив від представника Нацкомфінпослуг - Л. Карпик на апеляційну скаргу. У відзиві зазначається, що Нацкомфінпослуг не погоджується з апеляційною скаргою ОСОБА_2 в частині позовних вимог до Нацкомфінпослуг, вважає її необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. Вказує, що твердження позивача про бездіяльність Нацкомфінпослуг в частині не проведення перевірки кредитної справи на підставі договору про надання споживчого кредиту є безпідставним, недоведеним та не підтверджується жодним належним засобом доказування, що є підставою для відмови в частині позовних вимог до Нацкомфінпослуг. Крім того у відзиві зазначається, що даний спір є публічно-правовим, у якому хоча б однією із сторін є суб`єкт владних повноважень, який здійснює публічно - владні управлінські функції, в тому числі делеговані, і який виник з приводу здійснення таких повноважень, тому відноситься до юрисдикції адміністративних судів. Спір набуває ознак публічно правового за умов не лише наявності серед суб`єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним у цих відносинах владних управлінських функцій.

Таким чином, вважають, що ухвала Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05.08.2019 року є законною та такою, що не підлягає до скасування, оскільки прийнята відповідно до вимог чинного законодавства.

У відзиві представник Нацкомфінпослуг - Л.Карпик просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

10 вересня 2019 року на адресу Черкаського апеляційного суду від представника Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів - О .В. Фесюка надійшов відзив на апеляційну скаргу. У відзиві О.В. Фесюк зазначає, що Держпродспоживслужба не погоджується із апеляційною скаргою ОСОБА_2 в частині позовних вимог до відповідача, вважає її необґрунтованою та такою, що не підлягає до задоволення. Посилається на ст. 19 КАС України, на що саме поширюється юрисдикція адміністративних судів на справи у публічно - правових спорах. Також зазначається, що однією із позовних вимог позивача є визнати протиправними дії щодо « невмотивованої відмови - відповіді у наданні дозволу Головному управлінню Держспоживслужби у м. Київ на проведення перевірки кредитної справи на підставі договору про надання споживчого кредиту, укладеного з ПАТ «Укрсиббанк» та «зобов`язати Департамент в особі директора Квасніцького О.О . надати дозвіл Головному Управлінню Держпродспоживслужби в м.Київ на проведення перевірки кредитної справи за кредитним договором № 00 від 27 жовтня 2006 року, укладеного позивачем із ПАТ «УкрСиббанк» на відповідність Закону України « Про захист прав споживачів» згідно відповідної заяви. Тому посилаються, що Департамент захисту спозивачів є структурним підрозділом Держпродспоживслужби та не діє окремо від Держпродспоживслужби.

За таких обставин, вказують, що даний спір підлягає розгляду в адміністративному судочинстві, а тому просять апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

На підставі ч.13. ст.7, ст. 369 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без проведення судового засідання, але з повідомленням учасників про розгляд справи.

Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Враховуючи, характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування та, зважаючи на конкретні обставини у справі, приймаючи до уваги, що оскаржується процесуальна ухвала про відмову у відкритті провадження у справі, колегія суддів вважає, що перевірка вимог апеляційної скарги не вимагає проведення судового засідання з викликом сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, тому колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне розглядати справу у письмовому провадженні без участі сторін.

Заслухавши суддю - доповідача, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвала суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам, оскільки судом не допущено вимог процесуального права при вирішенні питання щодо відкриття провадження у справі.

Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження у даній справі, суд першої інстанції виходив з того, що вказаний спір предметно не підсудний Придніпровському районному суду м. Черкаси, посилаючись, що позивачем було допущено помилку при визначенні характеру правовідносин приватноправовими, оскільки дані правовідносини є публічно-правовими, а тому позовна заява не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства відповідно до п.1 ч.1 ст. 186 ЦПК України.

Суд вказав, що позивач обґрунтовує свої вимоги та посилається, що предметом позову у справі є визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, а тому враховуючи суб`єктний склад учасників даного спору та характер спірних правовідносин, суд першої інстанції дійшов висновку, що дана справа підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства. Отже, за таких обставин, суд першої інстанції відмовив у відкритті провадження у справі.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх такими, що відповідають обставинам справи та вимогам закону, оскільки судом досліджено предмет спірних правовідносин, не допущено порушення норм процесуального права, та постановлено у справі законну і обґрунтовану ухвалу, підстав для скасування якої апеляційний суд не вбачає, виходячи з наступного.

У статті 124 Конституції України закріплено, щоправосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних,господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

У статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Згідно із частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Разом з тим за приписами частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Публічно-правовий спір - це спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (пункт 2 частини першої статті 4 КАС України).

Суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, судом першої інстанції було вірно акцентовано увагу на тому, що, місцевим загальним судам як адміністративним судам предметно підсудні справи, перелік яких визначений частиною 1 статті 20 КАС України, а саме: адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності; адміністративні справи, пов`язані з виборчим процесом чи процесом референдуму; адміністративні справи, пов`язані з перебуванням іноземців та осіб без громадянства на території України; адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, визначених пунктами 1-3 частини першої цієї статті; адміністративні справи щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років».

Окружним адміністративним судам підсудні всі адміністративні справи, крім визначених частиною першою цієї статті.

Згідно з приписами ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ч.3 ст. 19 КАС України адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватноправовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду.

Згідно ст. 25 КАС України адміністративні справи з приводу оскарження бездіяльності суб`єктів владних повноважень, яка допущена стосовно конкретної фізичної особи вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Колегія суддів, вважає за важливе відзначити, що з позовної заяви вбачається, що предметом позову у даній справі є визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, а тому, враховуючи суб`єктивний склад учасників даного спору та характер спірних правовідносин, що виникли між учасниками справи, суд першої інстанції прийшов до вірного, обґрунтованого та вмотивованого висновку, що дана справа підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, враховуючи вищевикладені норми права, обставини справи та предмет спірних правовідносин, суд першої інстанції вірно зазначив, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а тому прийшов до правильного висновку про відмову у відкритті провадження у даній справі в порядку цивільного судочинства.

Отже, колегія суддів апеляційного суду вважає, що доводи ОСОБА_2 в апеляційній скарзі, що вказаний спір має бути розглянутий в порядку цивільного судочинства є необгрунтованими, оскільки такі посилання не узгоджуються із вимогами діючого процесуального закону, не відповідають обставинам справи та вимогам, заявленим позивачем до відповідачів про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Твердження скаржниці в апеляційній скарзі, що спірні правовідносини є приватно - правовими, договірні правовідносини споживчого кредитування поширюються лише на юрисдикцію цивільних судів, так як вони визначають характер спору, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень є безпідставними та необґрунтованими , тому не підлягають задоволенню колегією суддів, оскільки доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи, позовними вимогами, заявленими позивачем і не ґрунтуються на нормах закону.

Згідно зі змісту позовної заяви суб`єктний склад учасників процесу складається із фізичної особи та юридичних осіб публічного права. Предметом позову в даній справі є визнання дій та бездіяльність суб`єктів владних повноважень протиправними, їх припинення та зобов`язання вчинити певні дії.

Враховуючи суб`єктивний склад сторін, характер спірних правовідносин , що виникли між цими учасниками, колегія суддів апеляційного суду також повністю погоджується із судом першої інстанції, який правильно визначив, що даний спір підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, тому суд першої інстанції обгрунтовано відмовив у відкритті провадження у порядку цивільного судочинства позивачу.

Колегія суддів звертає увагу, що даний спір предметно не підсудний місцевим загальним судам та має вирішуватись Окружним адміністративним судом згідно до приписів ст.20 КАС України, на що вірно вказав суд першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, яким з`ясовані обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а доводи скаржника зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального права та до переоцінки доказів.

Оскільки доводи апеляційної скарги ретельно перевірені судом апеляційної інстанції та є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, і не містять підстав для скасування чи зміни ухвали суду, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін.

З вищевикладеного не вбачається, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, а тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування ухвали суду першої інстанції, і направлення матеріалів справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

З огляду на вище викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що постановлена у справі ухвала є законною та обґрунтованою, відсутні підстави для зміни чи скасування ухвали за наведеними у скарзі доводами, оскільки доводи апеляційної скарги не є суттєвими, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи, і правильності висновків суду не спростовують, тому ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -залишити без задоволення.

Ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05 серпня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного Управління Держпродспоживслужби в м. Київ, Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (Держспоживслужба), Національного банку України, Апарату виконавчого органу Київської міської ради(Київської міської державної адміністрації), Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (Нацкомфінпослуг) про захист прав споживача, про визнання дій суб`єктів владних повноважень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів, в порядку та за умов, визначених цивільно - процесуальним законодавством.

Головуючий Л.В. Нерушак

Судді В.Г. Бородійчук

В.О. Єльцов