ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 638/14028/17

Провадження № 22-ц/818/205/19

01 лютого 2019 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Тичкової О.Ю.,

суддів - Котелевець А.В, Піддубного Р.М.,

сторони справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова, ухвалене 07 травня 2018 року об 11 годині 17 хвилин у складі судді Шишкіна О.В.,

УСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів у розмірі 1500 грн. на утримання неповнолітньої дитини.

Позов мотивовано тим, що 12 жовтня 2014 року між сторонами укладено шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 712 від 12.10.2014 року. Від шлюбу сторони мають дитину, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає із матір'ю. З середини 2016 року сторони проживають окремо, матеріальної допомоги відповідач на утримання дитини не надає.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 07 травня 2018 року позов задоволено. Розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, зареєстрований 12.10.2014 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 712. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1500 гривень на місяць, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку починаючи з 18.09.2017 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 640 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судові витрати у розмірі 640 грн.

Рішення суду в частині стягнення аліментів мотивоване тим, що батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Розмір призначених аліментів виправданий дійсними потребами, визначений з урахуванням матеріального становища сторін, виходячи з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання.

22 червня 2018 року ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу на рішення суду, у якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, ухвалення з порушенням норм матеріального і процесуального права, просить змінити розмір визначених судом аліментів на утримання доньки, зменшивши визначений судом розмір до 1000 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що батьки в рівній мірі зобов'язані утримувати дитину. ОСОБА_3 допомагає колишній дружині утримувати доньку, привозить продукти з огороду та дитячі речі. Позивачем не доведено утримання дитини виключно за власний рахунок. У нього також є непрацездатні батьки, яким він повинен надавати допомогу. Стабільного заробітку апелянт не має. Може сплачувати аліменти у розмірі 1000 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 06 липня 2018 року поновлено строк на апеляційне оскарження рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 07 травня 2018 року та відкрито апеляційне провадження (а.с. 52).

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 27 липня 2018 року справа була призначена до судового розгляду (а.с. 57).

Згідно з підпунктом 3 пункту 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим законом.

Відповідно до пункту 8 розділу ХІІІ Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон № 2147-VIII), що набув чинності 15 грудня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Указом Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Харківської області ліквідовано та утворено Харківський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Харківську область, з місцезнаходженням у місті Харкові.

03 жовтня 2018 року вказану апеляційну скаргу передано до Харківського апеляційного суду.

Згідно з даними автоматизованої системи документообігу суду 11 жовтня 2018 року визначено колегію суддів Харківського апеляційного суду: суддя-доповідач - Тичкова О.Ю., судді - Піддубний Р.М., Котелевець А.В.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до частини першої статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки ОСОБА_3 рішення суду в частині розірвання шлюбу не оскаржує, рішення суду в цій частині не переглядається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судовим розглядом та вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_3 і ОСОБА_2. зареєстрували шлюб 12 червня 2014 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1, виданим 12 червня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції (а.с. 4).

Від шлюбу мають дитину ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 5).

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 не заперечував, що шлюбні відносини з ОСОБА_2 припинилися. Донька ОСОБА_4 залишилася проживати із матір'ю.

Відповідно до частин першої, другої, статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 Сімейного кодексу України (надалі СК України) мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами першою - третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (частина 2 статті 182 СК України).

Розмір аліментів, який підлягає стягненню на дитину, суд визначає у кожній справі окремо, з урахуванням не лише статті 26 (Обмеження розміру відрахувань із заробітної плати) Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР, а й норм статей СК України та розмірів прожиткових мінімумів, які встановлюються Законом України «Про Державний бюджет України» на кожен рік.

Відповідно до Законів України «Про державний бюджет на 2018 рік», «Про державний бюджет на 2019 рік» прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років з 01 липня 2018 року становить 1944 грн., з 01 січня 2019 - 2027 грн.

Згідно з ч.ч. 1, 3 статті 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Доводи апеляційної скарги про неповне з'ясування судом обставин у справі не знайшли свого підтвердження при перегляді справи в апеляційному порядку. Так, суд врахував, що у відповідача немає постійного місця роботи, але визначив розмір аліментів виходячи з даних про потреби дитини відповідного віку.

Належних та допустимих доказів на підтверджених того, що щомісячний дохід відповідача дорівнює приблизно 1500 гривень суду першої та апеляційної інстанції не надано.

ОСОБА_3 є працездатним, дані про його щомісячний дохід в матеріалах справи відсутні. Надані апелянтом документи про наявність непрацездатних батьків - пенсіонерів (мати - ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 та батько - ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 42)), яким відповідач відповідно до вимог закону повинен надавати матеріальну допомогу, не свідчать про те, що він таку допомогу надає.

Доказів щодо наявності фізичних вад, поганого стану здоров'я, необхідності здійснювати значні витрати на лікування, що унеможливлює виконання ним зобов'язання зі сплати аліментів, ОСОБА_3 не надано.

З огляду на вищевикладене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. Рішення ухвалено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, підстав для його зміни та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381-384 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 07 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і підлягає оскарженню в касаційному порядку у випадках, встановлених частиною третьою статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 01 лютого 2019 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді А.В. Котелевець

Р.М. Піддубний