ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2019 року

м. Харків

Справа №644/1315/19

Провадження № 22-ц/818/3793/19

Категорія: відшкодування шкоди

Харківський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача: Кіся П.В.,

суддів: Хорошевського О.М., Яцини В.Б.

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в місті Харкові апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2

на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 05 червня 2019 року у складі судді Зябрової О.Г.,

у цивільній справі №644/1315/19 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною подією,-

встановив:

20.02.2019 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до суду в якому просив стягнути з ОСОБА_1 в рахунок відшкодування шкоди, спричиненої дорожньо-транспортною пригодою 51757 грн. 09 коп., в рахунок відшкодування моральної (немайнової) шкоди, спричиненої дорожньо-транспортною пригодою 25000 грн., а також стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору за стягнення майнової шкоди в розмірі 741 грн. 20 коп. та витрати по сплаті судового збору за стягнення немайнової шкоди в розмірі 741 грн. 20 коп.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_3 посилався на те, що 07.11.2016 року приблизно о 16.40 год. по вул. Миру на перехресті з бул. Івана Каркача в м. Харкові сталося ДТП: зіткнення автомобіля позивача Renault державний номерний знак НОМЕР_1 та автомобіля Peugeot державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням відповідача. ДТП мало місце внаслідок недотримання відповідачем ОСОБА_1 п.п. 10.1, 16.13 ПДР України. Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 23.12.2016 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована на підставі договору АК №0327082 від 09.09.2016 року в ПАТ НАСК «ОРАНТА», страхова сума за договором складала 100000 грн. Страхова компанія виконала перед позивачем свої зобов`язання, страховиком за взаємною згодою було сплачено 99 490 грн. позивачу. Відповідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 566 від 26.04.2017 року про оцінку колісного транспортного засобу - автомобіля моделі Renault Clio Symbol, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , яке виконане в ХНДІСЕ ім. засл проф. М.С. Бокаруіса, величина матеріального збитку зазначеного автомобіля з урахуванням зносу становить 148629 грн. 12 коп. Позивачем сплачено за проведення зазначеного висновку 2008 грн. 68 коп., за телеграму з повідомленням відповідачу 333 грн. 02 коп., за телеграму ПАТ НАС «ОРАНТА» - 277 грн. 02 коп. Оскільки страховою компанією виплачено позивачу страхове відшкодування в розмірі 99490 грн., він просить стянути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 51757 грн. 09 коп.

Також зазначав, що протиправними діями відповідача йому було заподіяно моральної шкоди, яку він оцінює в розмірі 25000 грн. Спричинення моральної шкоди позивач обґрунтовує тим, що після дорожньо-транспортної пригоди змінився його життєвий уклад, він позбавлений можливості користуватися автомобілем за цільовим призначенням, він є інвалідом 3-ої групи за неврологічним захворюванням, пошкодження автомобіля позбавило його можливості своєчасно та безболісно пересуватись до лікаря та по місту..

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 05 червня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Суд вирішив: стягнути з ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 51757 грн. 84 коп., 2000 грн. 00 коп. у якості відшкодування моральної шкоди та вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення , яким відмовити в задоволені позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що розмір матеріальних збитків, заподіяних ДТП, необхідно на основі Протоколу огляду місця ДТП від 07.11.2016 (в частині встановлення виду пошкоджень) та Ремонтної калькуляції № 566 від 26.04.2017, яка додана до Експертного висновку № 566 (в частині встановлення приблизної суми коштів, необхідної для усунення конкретного пошкодження) і таким чином розмір матеріальної шкоди, спричиненої ДТП, становить приблизно 76 851,87 грн, але аж ніяк не 148 629,12 грн, вказані позивачем і таким чином зважаючи на відшкодування страховою компанією ПАТ HACK «ОРАНТА» в повному обсязі шкоди заподіяної позивачу внаслідок ДТП, зобов`язання відповідача відшкодувати дану шкоду, відповідно до ст. 599 ЦК України слід вважати припиненим, у зв`язку з його належним виконання.

Крім того, суд залишив поза увагою всі аргументи відповідача про те, що встановлені Експертним висновком пошкодження, розрахунок сум необхідних для усунення яких, міститься у ремонтній калькуляції, могли виникнути не внаслідок ДТП, яка трапилась 07.11.2016, а, як вже зазначалось, в інший час та за інших умов.

Також, скаржник зазначає, що суд першої інстанції посилався на те, що ОСОБА_1 був сповіщений про огляд належного позивачу транспортного засобу під час проведення експертного дослідження, однак під час огляду був відсутній і зауважень не надав. Однак, відсутній такий обов`язок відповідача як особиста присутність під час огляду крім того, з експертним висновком відповідач ознайомився при отриманні копії позовної заяви та доданих до неї документів і всі свої зауваження до даного висновку виклав у відзиві на позовну заяву.

Крім того, скаржник не погоджується із самим фактом наявності моральної шкоди, оскільки позивачем належним чином не доведено моральні страждання.

ОСОБА_3 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В обґрунтування відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_3 посилається на те, що протокол огляду місця ДТП від 07.11.2016 року було складено слідчим без участі спеціаліста, при огляді місця ДТП слідчим було оглянуто та описано в протоколі огляду місця ДТП лише зовнішні, візуально видимі пошкодження автомобіля, оскільки це був лише первинний візуальний огляд. Під час даної процесуальної дії взагалі не здійснювався огляд підкапотного простору та днища автомобіля, оскільки у слідчого було відсутнє технічне обладнання для здійснення таких дій. Однак крім візуальних видимих ушкоджень є ще внутрішні пошкодження механізмів та агрегатів які є взаємопов`язані між собою. При цьому, слід також звернути увагу, що слідчий не є технічним спеціалістом та не має необхідного рівня знать та кваліфікації які би дозволили йому оцінити хоча б приблизний обсяг пошкоджень гіри огляді транспортного засобу на місці дорожньо-транспортної пригоди. Також, як зазначено у протоколі, протокол було складено у темну пору доби, що також ускладнює встановлення усіх пошкоджень автомобіля. Метою складання протоколу огляду місця ДТП є фіксація обстановки на місці ДТП з метою подальшого вирішення питання про вину учасників ДТП, а ні як не оцінка пошкоджень автомобіля. При цьому, у протокол огляду місця ДТП від 07.11.2016 зазначається про значні візуальні ушкодження передньої частини автомобіля Renault Symbol д. н. НОМЕР_1 . У Експертному висновку від 26.04.2017 окрім візуальних ушкоджень, зазначених в протокол огляду місця ДТП від 07.11.2016, зазначається про ушкодження вузлів та агрегатів які знаходяться у підкапотному просторі у передній частині автомобіля. При зіткненні автомобілів, якій рухалися на швидкості приблизно 50 кілометрів на годину, не можливе утворення лише візуальних пошкоджень. Автомобіль Renault Symbol д.н. НОМЕР_1 ні до, ні після ДТП, яке відбулось 07.11.2016, не потрапляв в дорожньо-транспортні пригоди. Ця сукупність фактів свідчить про неможливість та не коректність оцінювання ступеня пошкоджень автомобіля за наслідками ДТП за протоколом огляду місця ДТП від 07.11.2016.

Крім того, відповідно до довідки про інвалідність, копію якої надано до позову, позивач є інвалідом 3 групи. У зв`язку з хворобами йому необхідно регулярно відвідувати лікаря. Так, зокрема, він знаходився на стаціонарному лікуванні з 13.12.2016 по 23.12.2016, з 19.05.17 по 30.05.17, з 27.11.2017 по 06.12.2017, з 20.02.2018 по 14.03.2018 та з04.03.19 по 19.03.2019, що підтверджується відповідними виписками з медичних установ. Окрім стаціонарного лікування йому періодично доводиться відвідувати лікарів у разі погіршення самопочуття. Пошкодження автомобіля позбавило його можливості своєчасно та безболісно пересуватись до лікаря та по місту, що призводило до фізичного болю, незручностей та погіршення самопочуття.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції, відповідно до ст. ст. 7, 19, 274, 368, 369 ЦПК України, зважуючи на відсутність обґрунтованих клопотань про наявність підстав для зміни встановленого ухвалою суду порядку апеляційного перегляду справи, розглядає справу за апеляційною скаргою в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставин справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Матеріалами справи підтверджується, що 07.11.2016 року приблизно о 16.40 год. водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем автомобіля Peugeot державний номерний знак НОМЕР_2 по вул. Миру в м. Харкові, виконуючи лівий поворот на бульвар Івана Каркача в м. Харкові перед зміною руху не впевнився в безпечності маневру та не надав дорогу автомобілю Renault державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 , який рухався по головній дорозу по бульвару Івана Каркача в м. Харкові, внаслідок чого ОСОБА_1 скоїв зіткнення з вказаним автомобілем, чим порушив вимоги п.п. 10.1, 16.13 ПДР України.

Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 23.12.2016 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Постанова набрала законної сили 04.01.2017 року. (а.с. 10).

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Частиною 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 566 від 26.04.2017 року про визначення розміру матеріального збитку, спричиненого володільцю автомобіля «Renault Clio Symbol» державний номерний знак НОМЕР_1 , яке виконане в ХНДІСЕ ім. засл проф. М.С. Бокаруіса - величина матеріального збитку зазначеного автомобіля, що належить ОСОБА_3 , з урахуванням зносу становить 148629 грн. 12 коп. (а.с. 15-34).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову в частині відшкодування матеріальної шкоди, суд першої інстанції прийшов до висновку, що що виплатою страхового відшкодування позивачу не була у повному обсязі відшкодована завдана шкода, у зв`язку з чим винна в дорожньо-транспортній пригоді особа повинна сплатити різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

З огляду на зазначені положення статті 509 та з урахуванням приписів статей 11, 22, 23, 599, 1166-1168 ЦК України факт завдання фізичній особі шкоди каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах із особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом із тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик.

Разом із тим, зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України).

Відповідно до статті 511 ЦК України зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні.

Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов`язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов`язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином.

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування (статті 36, 37 Закону № 1961-IV). При цьому розмір страхової виплати (страхового відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобов`язаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди, за статтею 1194 ЦК України.

Таким чином розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов`язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно статті 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Згідно з п. 2.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року N 142/5/2092 (далі - Методика), вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісного транспортного засобу.

Відповідно до пункту 2.4 указаної Методики вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Згідно з п. 2.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів фізичний знос обумовлюється погіршенням технічного стану колісного транспортного засобу унаслідок експлуатаційного зносу його складників. Фізичний знос ураховується як втрата вартості колісного транспортного засобу, що виникає в процесі його експлуатації.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції проте, що належним і достовірним доказом, який визначає дійсний розмір матеріального збитку при настанні страхового випадку, є висновок комісійної судової автотоварознавчої експертизи і таким чиномсумою страхового відшкодування, яка виплачена страховою компанією в розмірі 99 490 грн ОСОБА_3 не було відшкодовано в повному обсязі завдану шкоду, встановлену експертом ХНДІСЄ імені Заслуженого професора Бокаріуса від 26.04.2017 року відповідно до «Методики товарознавчої експертизи оцінки колісних транспортних засобів», затвердженої 1335/5/1159 та також «Методики визначення обсягу ремонтних дій при встановленні розміру матеріального збитку , заподіяного власнику колісного транспортного засобу, від 12.09.2014 року, у розмірі 148 629, 12 грн.

У зв`язку із зазначеним, деліктне зобов`язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, не припинилось виконанням, проведеним належним чином (статті 599 ЦК України), і особа, яка завдала шкоди, зобов`язана відшкодувати потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика, у розмірі заявлених позовних вимог 49 139,12 грн (148 629,12 грн вартість матеріальної шкоди 99 490 грн сума виплаченого страхового відшкодування), що встановлено вимогами статті 1194 ЦК України.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доводи скаржника про неналежність доказу покладеного в основу рішення, не приймаються до уваги як позбавлені правового обґрунтування, оскільки висновок № 566 від 26.04.2017 року щодо розміру матеріального збитку завданого автомобілю, власником якого є позивач, складений експертом ХНДІСЄ імені Заслуженого професора Бокаріуса, який має спеціальність: 12.2. визначення вартості колісних транспортних засобів та розміру збитку, завданого власнику транспортного засобу. Отже, в основу рішення суду покладено саме висновок експерта, що є належним і допустимим доказом, якому суд першої інстанції дав належну оцінку в сукупності з іншими доказами.

Скаржником не було надано суду належних та допустимих доказів на спростування наданого позивачем Звіту оцінювача, питання призначення судової експертизи відповідач не порушував. Доводи про те, що автомобіль обсяг робіт та запасних частин, що визначені в Звіті, не відповідають обсягу пошкоджень, завданих у ДТП, є необґрунтованими та недоведеними.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову. Оскільки факт завдання позивачу матеріальної шкоди з вини відповідача було доведено позивачем належними доказами та судом задоволено позовні вимоги щодо відшкодування такої шкоди, то стягнення з відповідача на користь позивача 2008 грн. 68 коп за проведення оцінки вартості матеріального збитку, завданого автомобілю позивача, та поштові відправлення є законними і обґрунтованим.

За змістом ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, зокрема внаслідок отримання особою душевних страждань у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна.

В даному випадку, факт пошкодження належного позивачу автомобіля доводиться матеріалами справи, не був спростований в ході судового розгляду, що є достатньою правовою підставою для відшкодування моральної шкоди.

За змістом Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 року №4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків, згідно п.5 Постанови, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Враховуючи, що внаслідок пошкодження належного йому майна, позивач відчував крайньо негативні емоції, психологічний дискомфорт, пов`язаний з необхідністю здійснювати дії по відновленню свого автомобіля та звертатись до працівників страхової компанії, експертів автотоварознавців та з урахуванням того, що позивач є інвалідом 3 групи і у зв`язку з хворобами йому необхідно регулярно відвідувати лікаря. Так, зокрема, він знаходився на стаціонарному лікуванні з 13.12.2016 по 23.12.2016, з 19.05.17 по 30.05.17, з 27.11.2017 по 06.12.2017, з 20.02.2018 по 14.03.2018 та з04.03.19 по 19.03.2019 та пошкодження автомобіля позбавило його можливості своєчасно та безболісно пересуватись до лікаря та по місту, що призводило до фізичного болю, незручностей та погіршення самопочуття, колегія суддів, з урахуванням принципу співмірності, справедливості та виваженості, рахує погоджується з висновокм суду про розмір морального відшкодування у розмірі 2000 грн.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, якими у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про недоведеність обсягу пошкодження майна позивача, про недоведеність розміру заподіяної шкоди, про недоведеність моральних страждань та інших негативних чинників у звичайному житті позивача, які підстави для відшкодування моральної шкоди, оскільки ці доводи зведені до критичної оцінки доказів, який надав потерпілий ОСОБА_3 , однак доводи позивча та надані ним докази не спростовані відповідачаем та його представником шляхом надання до суду належних та допустимих доказів на підтвердження їх заперечень на позов.

Аналіз доказів та усіх матеріалів справи у їх сукупності не дають підстав вважати, що ОСОБА_3 отримав задоволення чи байдуже віднісся до пошкодження його майна під час зіткнення транспортних засобів, яке сталось з вини відповідача, а відповідачем не спростовано обставини, на які позивач посилався як на підставу своїх вимог.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 05 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 09 вересня 2019 року.

Головуючий : П.В.Кісь

Судді: О.М.Хорошевський

В.Б.Яцина