ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/818/510/19 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Скарги на дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, що розглядаються в порядку цивільного судочинства
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2019 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Яцини В.Б.

суддів колегії: Бурлака І.В., Кіся П.В.,

за участю секретаря судового засідання Колесник О.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 07 вересня 2018 року по цивільній справі за скаргою ОСОБА_3, зацікавлена особа ОСОБА_4 на неправомірні дії державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального у правління юстиції в Харківській області Кувічка А.В. щодо розрахунку заборгованості по сплаті аліментів,

В С Т А Н О В И В :

07 серпня 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою на неправомірні дії державного виконавця Московського ВДВС м. Харкова Головного територіального у правління юстиції в Харківській області Кувічка А.В., в якій просив: визнати причини пропуску строку на оскарження поважними та поновити цей строк. Визнати неправомірними дії державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Кувічка А.В. щодо нарахування сум аліментів та не включення до розрахунку заборгованості по сплаті аліментів від 01.06.2017 року на суму 24510 грн. 21 коп. сплачені ОСОБА_3 аліменти на користь ОСОБА_4 у період з 17..200р. по 01.08.2017 року. Зобов'язати державного виконавця Московського ВДВС м. Харкова Головного територіального у правління юстиції в Харківській області Кувічка А.В. скласти новий розрахунок заборгованості у виконавчому провадженні ВП № 18205294 про стягнення з ОСОБА_3 аліментів за виконавчим листом № 2-7359/09, виданим 01.02.2010 року Московським районним судом м. Харкова, в якому визначити розмір аліментів строго за рішенням зазначеного суду першої інстанції від 29.10.2009р. та виконавчого листа №2-7359/09 від 01.02.2010 року на підставі даних про отримані мною доходи у вигляді 25%, починаючи з 17.06.2009р. по 01.08.2017р. та врахувати сплату аліментів у загальній сумі 30618,16 грн.

В обґрунтування скарги заявник посилався на те, що Московським відділом державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області було відкрито виконавче провадження ВП № 18205294 про стягнення з ОСОБА_3 аліментів за виконавчим листом №2-7359/09, виданим 01.02.2010 року Московським районним судом м. Харкова. За рішенням Московського районного суду м. Харкова від 29.10.2009 року та виконавчого листа №2-7359/09 від 01.02.2010 року ОСОБА_3 призначено сплату аліментів на користь ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 25% з усіх видів доходів щомісячно, починаючи з 17.06.2009 року до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до розрахунку заборгованості державного виконавця Кувічка А.В. від 01.04.2017 року заборгованість по сплаті аліментів складає 40 361 грн. 51 коп.

У відзиві на скаргу державний виконавець просив відмовити у задоволенні скарги. Послалася на те, що передбачений ст. 385 ЦПК України 10-денний строк на оскарження дій державного виконавця не підлягає поновленню за відсутності поважних причин його пропуску, оскільки розрахунок заборгованості від 20.06.2017 ОСОБА_3 під особисту розписку отримав 04.07.2017 року, а до суду звернувся зі скаргою 21.07.2017р. Крім того, усі розрахунки державний виконавець виконав на підставі тих документів, які були надані йому боржником із значною затримкою, частину аліментів він сплачував безпосередньо стягувачу про що державного виконавця було повідомлено пізніше, що змусили державного виконавця неодноразово робити нові розрахунки.

У письмових поясненнях ОСОБА_3 вказав на те, що він оскаржує розрахунок від 01.06.2017, який ним був отриманий лише 25.07.2017. Вказав, що помилки у розрахунках почались з 01.04.2017, в якому було неврахована багато сум сплачених аліментів, докази чого неодноразово надавались до виконавчої служби, а також - аліменти були розраховані з щорічної матеріальної допомоги двічі (окремо та у складі заробітної платні).

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 07 вересня 2018 року скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову про задоволення його скарги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою внаслідок неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, неправильного встановлення обставин, які мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи. Вказано, що розрахунки заборгованості зі сплати аліментів від 01.04.2017 на суму боргу 40361,51 грн., від 01.06.2017 на суму боргу 28231,93 грн., від 01.06.2017 на суму боргу 24510,21 не були вірними, проте, на їх підставі провадилось стягнення аліментів через бухгалтерію установи, в якій працює боржник. Зазначено, що вказані розрахунки стали підставою для звернення стягувача - ОСОБА_4, до суду з позовами про стягнення пені за несвоєчасне виконання аліментних зобов'язань та позбавлення батьківських прав. Послався на те, що лише розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 01.09.2018 нібито відповідає дійсності.

Державним виконавцем Московського ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області Кувічка А.В. суду надано відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просить її залишити без задоволення, у зв'язку з необґрунтованістю та недоцільністю.

Обґрунтовуючи відзив вказала, що розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 01.04.2017 був складений на підставі відомостей про середню заробітну плату працівника даної місцевості, оскільки у матеріалах виконавчого провадження були відсутні відомості про працевлаштування боржника ОСОБА_3 Після отримання відомостей про місце роботи боржника державним виконавцем була винесена постанова про звернення стягнення на заробітну плату ОСОБА_3 Зазначила, що боржником лише в травні 2017 року органам виконавчої служби було надано інформацію стосовно його доходу за 2010-2017 роки та копії платіжних документів про виплату аліментів за цей період. На підставі вказаних документів виконавцем було виконано новий розрахунок заборгованості за аліментами від 20.06.2017.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Згідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Колегія суддів, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України вислухала доповідь судді-доповідача, старшого державного виконавця Кувічка А.В. та представника зацікавленої особи - скаржника адвоката ОСОБА_7, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та розглянутого судом позову, вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

У статті 376 ЦПК України викладені підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення:

1. Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

2. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

У статті 263 ЦПК України визначені вимоги до законності і обґрунтованість судового рішення:

1. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

3. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

5. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

Оскаржуване рішення вказаним вимогам відповідає не в повній мірі.

Частиною 1 ст. 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до статті 451 ЦПК України:

1. За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

2. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

3. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що Московським відділом державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області було відкрито виконавче провадження ВП № 18205294 про стягнення з ОСОБА_3 аліментів за виконавчим листом №2-7359/09, виданим 01.02.2010 року Московським районним судом м. Харкова. За рішенням Московського районного суду м. Харкова від 29.10.2009 року та виконавчого листа №2-7359/09 від 01.02.2010 року ОСОБА_3 призначено сплату аліментів на користь ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 25% з усіх видів доходів щомісячно, починаючи з 17.06.2009 року до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно розрахунку заборгованості по аліментам ОСОБА_3 станом на 01.09.2018 року з врахуванням стягненнях та сплачених сум переплата згідно виконавчого листа справі № 2-7359 від 01.02.2010 Московського районного суду м. Харкова про стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліментів у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17.06.2009 і до повноліття дитини, станом на 01.09.18 складає 5504 грн. 54 коп.

На підставі цього суд вважав, що розмір заборгованості державним виконавцем визначений вірно, дії державного виконавця Московського ВДВС м. Харкова ГТУЮ Кувічка А.В. щодо розрахунку заборгованості по сплаті аліментів є правомірними, у зв'язку з чим суд відмовив у задоволенні скарги.

Колегія суддів не повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком районного суду стосовно відмови у задоволенні вимоги скарги про зобов'язання державного виконавця провести перерахунок заборгованості скаржника зі сплати аліментів, оскільки такі дії вже були вчинені старшим державним виконавцем Кувічка А.В.

Однак, помилковим є висновок суду першої інстанції про відсутність порушень старшого державного виконавця при проведенні розрахунку заборгованості зі сплати аліментів 01.06.2017 на суму 24510 гривень 21 коп.

Всупереч положень ст.ст. 263, 264 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості судового рішення, суд першої інстанції не з'ясував наявність чи відсутність порушення законодавства в діях державного виконавця при складенні розрахунку заборгованості від 01.06.2017р. на суму 24510,21 грн. та не надав оцінки доводам скарги про те, що державним виконавцем аліменти були розраховані з щорічної матеріальної допомоги двічі (окремо та у складі заробітної платні).

Нормами ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

У статті 77 ЦПК України вказано про належність доказів:

1. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

2. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

3. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

4. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

У статті 78 ЦПК України зазначено про допустимість доказів:

1. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Про достатність доказів вказано у ст. 80 ЦПК України:

1. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

2. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Старшим державним виконавцем Кувічка А.В. до суду першої та апеляційної інстанції було надано копії матеріалів виконавчого провадження стосовно ОСОБА_3

З наданих матеріалів вбачається, що при виконанні розрахунку заборгованості аліментів від 01.06.2017 на суму 24510, 21 грн. державним виконавцем було враховано всі платежі, що були здійснені ОСОБА_3 на виконання аліментних зобов'язань, та докази здійснення яких було надано до Державної виконавчої служби України.

В порушення вимог ст. 81 ЦПК України ОСОБА_3 не було доведено суду доказами у розумінні ст.ст. 77-80 ЦПК України, що ним надавались документи на підтвердження сплати аліментів, які не були враховані державним виконавцем при здійсненні розрахунку заборгованості від 01.06.2017 на суму 24510, 21 грн.

Однак суд першої інстанції не перевірив доводи скаржника про те, що державний виконавець у своєму розрахунку помилково врахувала суму щорічної матеріальної допомоги.

Так, статтею 73 Закону України «Про виконавче провадження» визначено переліки видів коштів, на які не може бути звернено стягнення.

Нормою п. 1 ч. 2 вказаної статті закріплено, що стягнення не здійснюється також із сум неоподатковуваного розміру матеріальної допомоги.

З оскаржуваного розрахунку від 01.06.2017 вбачається, що державним виконавцем на підставі наданих боржником довідок про заробітну плату невірно було визначено його дохід за серпень 2011 року, серпень 2012 року, вересень 2013 року, вересень 2014 року, серпень 2015 року, серпень 2016 року, оскільки до розрахунку місячного доходу було включено розмір матеріальної допомоги (а.с. 16-17 т. 1).

Зазначена помилка була визнана державним виконавцем Кувічка А.В. (на день апеляційного розгляду справи - старшим державним виконавцем) та підтверджується довідками про доходи ОСОБА_3, наданими ОКЗ «Харківський художній музей» (, а.с. 21-26 т. 1, т. 2 а. с. 36 на звороті, 48, 48 на звороті, 49, 49 на звороті, 50, 50 на звороті).

З огляду на це слід визнати, що старший державний виконавець всупереч вказаній нормі ст. 73 Закону України «Про виконавче провадження» неправомірно врахувала у розрахунку від 01.06.2017 на суму 24510 гривень 21 коп. щорічну матеріальну допомогу, яку ОСОБА_3 отримав за місцем роботи. Оскільки цю помилку вона під час розгляду цієї справи самостійно виправила у розрахунку від станом на 01.09.18, - колегія суддів не вбачає підстав для присудження зобов'язання виправити цю помилку.

Тому скаргу ОСОБА_3 слід задовольнити частково.

З огляду на те, що при постановленні ухвали районним суд не повністю з'ясував обставини справи, які мають значення для справи, внаслідок чого було порушено норми матеріального і процесуального права, а доводи скарги частково спростовують висновки суду, - колегія суддів на підставі п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України частково задовольняє апеляційну скаргу та змінює оскаржувану ухвалу.

Керуючись ст.ст. 259, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 381-384, 389-392 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 07 вересня 2018 року - змінити.

Скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії державного старшого виконавця Московського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального у правління юстиції в Харківській області Кувічка А.В. щодо врахування у розрахунку від 01.06.2017 на суму 24510 гривень 21 коп. щорічної матеріальної допомоги, яку ОСОБА_3 отримав за місцем роботи.

В іншій частині ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 07 вересня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 01.02.2019.

Головуючий -

В.Б. Яцина

Судді -

І.В. Бурлака.

П.В. Кісь.