Справа №: 398/2728/19
провадження №: 2/398/1597/19
РІШЕННЯ

Іменем України

"13" вересня 2019 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі головуючого судді Орловського В.В., з участю секретаря судового засідання Величко Т.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Олександрії цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник за довіреністю Дьорко Андрій Мирославович, до ОСОБА_2 про позбавлення права користування житловим приміщенням,

встановив:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить позбавити права користування житловим приміщенням ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями (частка 100%) за адресою: АДРЕСА_1 . В будинку також зареєстрований її син ОСОБА_2 . Добровільно син знятися з реєстрації не бажає, хоча з 1996 року не проживає у спірному будинку. Відповідач не проживає, не веде спільне господарство з позивачем, не несе витрати зі сплати комунальних послуг, він повинен бути визнаний таким, що втратив право на користування її житлом.

Позивач у судове засідання не з`явилися. Про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позов із зазначених у ньому підстав.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином за адресою зареєстрованого місця проживання, що підтверджена довідкою голови квартального комітету. Відзиву, заяв та клопотань від нього не надійшло.

Враховуючи згоду позивача, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.07.1991 року ОСОБА_3 належить Ѕ частина у праві власності на будинок з господарсько-побутовими спорудами, який знаходиться у АДРЕСА_1 .

Згідно свідоцтва про право власності від 25 липня 1991 року ОСОБА_3 належить Ѕ для у спільному сумісному майні, а саме будинку з господарсько-побутовими спорудами, який знаходиться у АДРЕСА_1 .

Згідно довідки про склад сім`ї від 24.07.2019 року вих.№1505, виданої квартальним комітетом №12 Олександрійської міської ради, ОСОБА_3 зареєстрована в АДРЕСА_1 , з нею зареєстрований її син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , але не проживає за даною адресою з 1996 року.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (ч. 4 ст. 9 ЖК України).

Відповідно до ст.ст.150, 155 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності квартиру (будинок), мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд.

Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснення ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз`яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням на підставі ст. 71 ЖК України, необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 ЦПК України у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

З урахуванням положень цивільного законодавства, житлового кодексу України та постанови Пленуму Верховного Суду України, саме визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням є належний спосіб захисту у категорії даних справ, де відповідачем є член сім`ї.

Враховуючи надані позивачем докази, виходячи зі змісту наведених норм права і з урахуванням вимог ст.ст. 76, 81 ЦПК України, а також те, що відповідач не надав суду доказів, які б вказували на те, що він не проживає у зазначеному будинку або відсутній у ньому з поважних причин, або за ним відповідно до закону зберігається право користування жилим приміщенням, суд вважає доведеним те, що відповідач втратив право користування спірним будинком. Тому позов ОСОБА_3 підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 76, 81, 258, 260, 274, 354 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ), в інтересах якої діє представник за довіреністю ОСОБА_4 (місце проживання: АДРЕСА_3 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп - НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп - НОМЕР_1 ) таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинком по АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп - НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) витрати на оплату судового збору у розмірі 768,40 грн.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подачі апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду через Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складений 14.09.2019 року.

Суддя В.В. Орловський