Справа № 286/3127/19
УХВАЛА

16 вересня 2019 року

Суддя Овруцького районного суду Житомирської області Гришковець А. Л. , розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ТОВ «Бахмачгазбудсервіс» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за дні невикористаної відпустки, вихідної допомоги, затримки розрахунку при звільненні та зобов`язання видати трудову книжку , -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ТОВ «Бахмачгазбудсервіс» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за дні невикористаної відпустки, вихідної допомоги, затримки розрахунку при звільненні та зобов`язання видати трудову книжку.

Під час вивчення матеріалів вказаної позовної заяви було встановлено, що вони не відповідають вимогам ст. 175, 177 ЦПК України.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява серед іншого повинна містити: виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Згідно ч. 4 ст. 177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Позивачем долучено до позовної заяви квитанцію про сплату судового збору в сумі 768 грн. 40 коп..

В п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» законодавець закріпив, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Зміст позовних вимог свідчить, що позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі в сумі 60294 грн. 91 коп., заборгованість по вихідній допомозі при звільненні в сумі 44401 грн. 83 коп., 5775 грн. 84 коп. компенсації за дні невикористаної відпустки та 16605 грн. 54 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 06.08.2019 по 06.09.2019, а також зобов`язати відповідача видати йому належним чином оформлену книжку із записом про його звільнення з посади юриста з 05.08.2019 на підставі ст. 38 КЗпПУ за власним бажанням у зв`язку з невиконанням умов колективного договору та інших вимог законодавства про працю.

Відповідно до ч.1ст. 94 Кодексу законів про працю України приписи якої кореспондуються із ч. 1ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Структура заробітної плати визначена ст. 2 Закону України «Про оплату праці», за змістом якої заробітна плата складається з основної та додаткової заробітної плати, а також з інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Водночас згідно зі ст. 1 Конвенції «Про захист заробітної плати» N 95, ухваленої генеральною конференцією Міжнародної організації праці та ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін «заробітна плата» означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

У Рішенні від 15.10.2013 N 8-рп/2013 у справі N 1-13/2013 Конституційний Суд України зазначив, що поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків, а також дійшов висновку, що під заробітною платою, що належить працівникові, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Таким чином, заробітною платою є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець (власник або уповноважений ним орган підприємства, установи, організації) виплачує працівникові за виконану ним роботу (усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

Стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

У постанові від 30.01.2019 по справі N 910/4518/16 Верховний суд дійшов висновку, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема, компенсацією працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати) у розумінні ст. 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати.

З огляду на викладене пільга щодо сплати судового збору, передбачена п. 1 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.

За таких обставин, позивач звільнений від сплати судового збору за пред`явлення позовної вимоги щодо стягнення заборгованості по заробітній платі, однак, повинен сплатити судовий збір за подання позову про стягнення компенсації за дні невикористаної відпустки, вихідної допомоги, затримки розрахунку при звільненні та зобов`язання видати трудову книжку.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» із змінами розмір судового збору становить за подання до суду позовної заяви немайнового характеру фізичною особою - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб .

Згідно п.1 ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Позивачем заявлено вимоги майнового характеру та одну вимогу немайнового характеру. Ціну позову визначено в сумі 127078 грн.12 коп., тобто по майнових вимогах 1% становить 1270 грн. 12 коп..

Так як, розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить з 01.01.2019 - 1921 грн., то мінімальний розмір судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою становить 768 грн. 40 коп. (1921 грн. Х 0,4).

Зважаючи, що від сплати судового збору за подання позову до суду про стягнення заборгованості по заробітній платі позивач звільнений, ціна позову зменшується на суму заборгованості 60294 грн. 91 коп., то ціна позову по решті вимог майнового характеру складає 66783 грн. 21 коп., 1% становить менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб 667 грн. 21 коп., тобто до сплати судовий збір підлягає саме в розмірі 768 грн. 40 коп. за вимоги майнового характеру та 768 грн. 40 коп. за вимогу немайнового характеру. З огляду на сплату позивачем судового збору в сумі 768 грн. 40 коп. доплаті підлягає судовий збір в сумі 768 грн.40 коп. в доход держави.

У зв`язку з наведеним, позивачу слід надати докази сплати судового збору у розмірі 768,40 грн. за пред`явлення вимоги про зобов`язання видати трудову книжку (на р/р № НОМЕР_1 , МФО 899998 , , одержувач УК у Овруцькому районі) у встановленому законом порядку.

Крім того, слід звернути увагу, що позивачем не обґрунтовано обставини не виконання відповідачем умов колективного договору та інших вимог законодавства про працю, не зазначено доказів, якими підтверджуються вказані обставини.

З огляду на вищевикладене, позовну заяву слід залишити без руху до виправлення недоліків.

У разі виправлення зазначених недоліків нову позовну заяву необхідно подати разом із копіями заяв відповідно до кількості учасників процесу.

Керуючись ст. 175, 177, 185 ЦПК України, суддя,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ТОВ «Бахмачгазбудсервіс» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за дні невикористаної відпустки, вихідної допомоги, затримки розрахунку при звільненні та зобов`язання видати трудову книжку залишити без руху і надати позивачу строк для виправлення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Ухвала в частині визначення розміру судового збору може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Овруцький районний суд Житомирської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДЯ : А. Л. Гришковець