Справа № 446/608/17 Головуючий у 1 інстанції: Самсін М.Л.
Провадження № 22-ц/811/10/18 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2019 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Струс Л.Б., Шандри М.М.,

секретар: Бадівська О.О.,

за участі в судовому засіданні представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3, представника позивачів ОСОБА_4, ОСОБА_5 ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області в складі судді Самсіна М.Л. від 8 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 08 травня 2018 року позов ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволено. Визначено ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, додатковий строк терміном чотири місяці для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після померлої 13.06.2005 року ОСОБА_7. Визначено ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, додатковий строк терміном чотири місяці для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після померлої 13.06.2005 року ОСОБА_7.

Додатковим рішенням Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 27 липня 2018 року стягнуто з ОСОБА_2, що зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3 та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1, на користь ОСОБА_4, ОСОБА_5 судовий збір в розмірі 1280, 00 (одну тисячу двісті вісімдесят) гривень, а саме: на користь ОСОБА_4 640 (шістсот сорок) грн., на користь ОСОБА_5 640 (шістсот сорок) грн.

Дане рішення оскаржив ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2

В своїй апеляційній скарзі просить рішення скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Зазначає, що позивачі на день смерті ОСОБА_7 разом з нею не проживали, однак у розумінні ст. 1241 ЦК України, вважаються особами, які мають обовязкову частку у спадщині, оскільки є повнолітніми непрацездатними дітьми спадкодавця, яким складено заповіт, у якому вони не вказані як спадкоємці. Вказує на те, що перебування позивачів за межами України, при їх обізнаності про смерть матері ОСОБА_7, а також про наявність заповіту, складеного матірю на відповідачку та будучи на похороні спадкодавця та деякий час на території України, не можуть вважатись обєктивними та непереборними обставинами або свідчити про наявність істотних трудностей неможливості своєчасного подання заяви про прийняття спадщини. Зазначає, що пропуск спадкоємцем строку для прийняття спадщини без поважних причин не свідчить про наявність у такого спадкоємця порушеного, невизнаного, або оспорюваного права, яке підлягає захисту в судовому порядку, на підставі ст.ст. 15,16 ЦК України та ст. 3 ЦПК України (в редакції 2004 року). Крім цього, вказує на те, що в ході розгляду справи не здобуто доказів на підтвердження фактів, викладених позивачами про компенсацію їм у грошовому виразі вартості їх частки у спадковому майні. А сама лише наявність у позивачів права на обовязкову частку у спадщині не може бути безумовною причиною для надання їм в судовому порядку додаткового строку для подання таких заяв.

В судове засідання сторони не зявилися однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи за їх відсутності, зважаючи на те, що такі учасники повідомлялись про час та місце розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України, а також те, що інтереси сторін у судовому засіданні захищали представники.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача на підтримання апеляційної скарги, представника позивачів в заперечення скарги, дослідивши матеріали справи в межах доводів позовних заяв, апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, а також усних та письмових заяв та пояснень учасників справи та їх представників у судах обох інстанцій, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись зокрема на ст.ст. 1217, ст.ст. 1216-1218, 1220-1221,1223, 1268-1270, 1272, 1296-1298. ч.1 ст. 1241, 1222 ч.1 ЦК України, ОСОБА_8 України "Про прожитковий мінімум", ОСОБА_8 України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (в редакції, яка діяла на час відкриття спадщини), правову позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 6 лютого 2013 року в справі № 6-167цс12, п. 24 постанови Пленум Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» та задовольняючи позов, виходив з того, що 31 травня 2005 року ОСОБА_7 склала заповіт, яким все її майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і, на що вона за законом матиме право, заповіла своїй онучці ОСОБА_2. Вказаний заповіт було посвідчено державним нотаріусом Кам'янко-Бузької державної нотаріальної контори Львівської області ОСОБА_8, зареєстрований в реєстрі за № 1107. 13 червня 2005 року ОСОБА_7 померла, у зв'язку із чим відкрилася спадщина на належне їй майно. Після смерті ОСОБА_7 Кам'янко-Бузької державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 619/2005. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є доньками померлої ОСОБА_7, що підтверджується копією свідоцтва про народження ОСОБА_9 серії П-ЯР № 404938, виданого 25 липня 1959 року сільською радою с. Тадані Камянка-Бузького району Львівської області. Прізвище позивачки змінено з «Наконечна» на «Гойдало» після укладення шлюбу з ОСОБА_10, даний факт підтверджується копією Свідоцтва про одруження серії 1-СГ № 173771, виданого 27.01.2004 року відділом РАЦС Червоноградського управління юстиції Львівської області та копією свідоцтва про народження ОСОБА_11 серії ЯШ № 797224, виданого 16 травня 1951 року сільською радою с. Тадані Кам?янка-Бузького району Львівської області. Прізвище позивачки змінено з «Наконечна» на «Клос» після укладення шлюбу з ОСОБА_12, даний факт підтверджується копією паспорта серії КН № 234351, виданого 06.06.1996 року Залізнимчним РВ УМВС України у Львівській області, долучених до матеріалів справи (а.с.4,5; 40,41) Згідно матеріалів справи, позивач ОСОБА_4 13.06.2016 року звернулась із заявою про видачу Свідоцтва про право на спадщину, що підтверджується копією заяви серії НВХ 122212, завіреної приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_13 Як вбачається з матеріалів справи повідомлення завідуючої Камянка-Бузької нотаріальної контори № 2019/01-16 від 19.09.2016 року ОСОБА_4 являється спадкоємцем за законом до обовязкової частки в спадщині до майна померлої матері ОСОБА_7, у видачі було відмовлено через відсутність в спадковій справі будь-яких правовстановлюючих документів на спадкове майно. Згідно матеріалів справи, позивач ОСОБА_5 23.06.2016 року звернулась із заявою про видачу Свідоцтва про право на спадщину, що підтверджується копією заяви серії НВТ 987966, завіреної приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_14 Як вбачається з матеріалів справи, повідомлення завідуючої Кам»янка-Бузької нотаріальної контори № 1358/01-16 від 01.07.2016 року, ОСОБА_5 являється спадкоємцем за законом до обовязкової частки в спадщині до майна померлої матері ОСОБА_7, у видачі було відмовлено через відсутність в спадковій справі будь-яких правовстановлюючих документів на спадкове майно, окрім того позивачами ОСОБА_4, ОСОБА_5 державним нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через пропуск ними шестимісячного строку подання заяви на прийняття спадщини. Як вбачається з матеріалів справи, позивачі ОСОБА_4, ОСОБА_5, як спадкоємці за законом не звертались до нотаріуса з відповідною заявою про прийняття спадкового майна. Таким чином, жодних доказів того, що в межах строку, наданого цивільним законом, позивачі вчинили дії, які б свідчили про прийняття ними спадщини за законом, вони не надали, що, виходячи зі змісту ч. 1ст. 1272 ЦК України слід вважати фактичним неприйняттям спадщини за законом. ОСОБА_4, ОСОБА_5 просять встановити їм додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7, яка померла 13 червня 2005 року. Причиною пропуску строку на прийняття спадщини позивачі вказують те, що на момент смерті матері позивач ОСОБА_4 працювала у 2005 році прибиральницею в Іспанії у м. Вікторія, даний факт підтверджується копією довідкою від 15.03.2017 року, виданою виконавчим директором підприємства «Електротехніка ОСОБА_15А.» ОСОБА_16 ОСОБА_17 де Сіріано; позивачка ОСОБА_5 працювала в Греціїї до 2006 року. Окрім того, як стверджують позивачі, між ними та відповідачкою ОСОБА_2 існувала усна домовленість щодо компенсації їх обовязкової частки в спадщині в грошовому еквіваленті, яку відповідач на протязі тривалого часу не виконала. За зазначених обставин суд прийшов до висновку про необхідність в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду зроблені без повного та всебічного зясування обставин, що мають значення для справи, обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону не відповідають.

5.04.2017 р. ОСОБА_4 звернулась в суд з позовною заявою до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку тривалістю 4 місяці, для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті її матері ОСОБА_7 до Кам?янка-Бузької державної нотаріальної контори.

Позов мотивувала тим, що 13 червня 2005 року померла її мати ОСОБА_7. У померлої також було три дочки: ОСОБА_18, ІНФОРМАЦІЯ_5, яка померла 06.09.2015 року, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_19, ІНФОРМАЦІЯ_7. За життя ОСОБА_7 залишила заповіт, яким все своє майно, належне їй на праві власності залишила внучці ОСОБА_2 дочці ОСОБА_19. Дочками померлої, ще до її смерті було погоджено, що будинок та земельна ділянка, належні на праві власності ОСОБА_7 дістануться внучці померлої ОСОБА_2, а та в свою чергу, разом зі своєю матірю сплатить іншим трьом сестрам відповідну грошову компенсацію. Проте погодженої грошової компенсації позивач не отримала. 01.07.2016 року позивачкою на адресу Кам»янка-Бузької державної нотаріальної контори було надіслано заяву від 13.06.2016 року на видачу Свідоцтва про право на спадщину, що відкрилась після смерті ОСОБА_7 (спадкова справа № 40699391). Проте, державною нотаріальною контрою їй було повідомлено, що вона являється спадкоємцем обовязкової частки у спадщині, що відкрилась після смерті її матері ОСОБА_7, проте позивач пропустила шестимісячний строк та позивачці було рекомендовано звернутись до суду для визначення додаткового строку для прийняття спадщин. Зазначила, що строк вона пропустила з поважних причин, оскільки на момент смерті матері проживала та працювала прибиральницею в Іспанії у м. Вікторія, тому не могла вчасно звернутись до нотаріуса, окрім того, існувала усна домовленість, щодо компенсації їй ОСОБА_19 та ОСОБА_2 у грошовому еквіваленті вказаної частки спадщини. Просила суд постановити рішення, яким визначити додатковий строк ОСОБА_4, тривалістю 4 (чотири) місяці для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті її матері ОСОБА_7 до Кам»янка-Бузької державної нотаріальної контори.

9 березня 2017 року ОСОБА_5 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку тривалістю 4 місяці, для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті її матері ОСОБА_7 до Кам?янка-Бузької державної нотаріальної контори.

В обґрунтування позову, покликалася на те, що вона є дочкою померлої 13 червня 2005 року ОСОБА_7. Оскільки на момент смерті матері та довгий період після її смерті перебувала за межами України, в Греціїї, тому немала фізичної можливості звернутися до нотаріальної контори з заявою про прийняти спадщини та прийняти таку. Згодом, від своєї сестри ОСОБА_4 їй стало відомо про наявність заповіту мами на користь внучки ОСОБА_2. Також, лише у 2012 році вона дізналася, що являється спадкоємцем за законом обов'язкової частки у спадщині. Тривалий час не вирішення спадкового питання позивач обґрунтовує і тим, що з боку відповідачки мав місце обман про те, що нею буду компенсовано у грошовому еквіваленті вартість належної позивачці частки у спадщині. Посилаючись на вищевикладене, позивачка просить визначати їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, тривалістю 4 місяці.

Ухвалою Камянка-Бузького районного суду Львівської області від 18.09.2017 року вказані позови об'єднано в одне провадження (а.с.35).

Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України (в редакції на час розгляду справи) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України (в редакції на час розгляду справи) Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, що беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Також, відповідно до ч.1 ст. 30 ЦПК України (в редакції на час розгляду справи) сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідно до ч.1 ст. 33 ЦПК України (в редакції на час розгляду справи) суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов предявлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України (в редакції на час розгляду справи) кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України (в редакції чинній на даний час та на час ухвалення оскаржуваного рішення), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України(в редакції чинній на даний час та на час ухвалення оскаржуваного рішення), цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи обєктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) розяснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обовязки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обовязків.

Крім цього, відповідно до ч.1 ст. 48 ЦПК України (в редакції чинній на даний час та на час ухвалення оскаржуваного рішення), сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідно до ст. 51 ЦПК України (в редакції чинній на даний час та на час ухвалення оскаржуваного рішення), суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку. Відповідач, замінений іншим відповідачем, має право заявити вимогу про компенсацію судових витрат, здійснених ним внаслідок необґрунтованих дій позивача. Питання про розподіл судових витрат вирішується в ухвалі про заміну неналежного відповідача.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України (в редакції чинній на даний час та на час ухвалення оскаржуваного рішення), кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вказаних норм закону позивач, звертаючись до суду з позовом повинен довести факт порушення невизнання чи оспорення його прав свобод чи інтересів саме вказаним ним відповідачем (відповідачами). Разом з тим і суд зобовязаний розяснити позивачу наслідки подання позову до неналежного відповідача (відповідачів) та його право подати клопотання про залучення належного, заміни неналежного належним, залучення співвідповідача, тощо. При цьому слід вважати, що заявлені позовні вимоги до неналежного відповідача, співвідповідача (чи при його (належного відповідача) відсутності) задоволені судом бути не можуть, оскільки вказане слід вважати порушенням вимог процесуального закону, за якими суд не взмозі вирішувати та задовольняти позовні вимоги без особи, яка повинна відповідати за позовом, прав, обовязків, інтересів якої такий прямо стосується (належного відповідача чи співвідповідача). Правом на заявлення клопотання про заміну неналежного відповідача належним, залучення співвідповідача наділений виключно позивач, який у випадку заміни відповідача (відповідачів), залучення нового, зобовязаний вказати вимоги до нового відповідача (відповідачів) та підстави заявлення таких саме до нього.

Окрім цього, згідно змісту п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у правах про спадкування» та п.п. 3, 4 № 4 від 24.06.1983 року «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» відповідачами у справах про визначення додаткового строку для прийняття спадщини чи продовження строку на прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину. За їх відсутності територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Як вбачається із матеріалів справи, судом першої інстанції вказаних вимог закону не дотримано.

Із позовних заяв, які подані в суд 9.03.2017р. та 5.04.17р. вбачається, що позови ОСОБА_5 та ОСОБА_4 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7, яка померла 13.06.2005 року подано лише до відповідача ОСОБА_2

Із матеріалів спадкової справи після смерті ОСОБА_7, також, вбачається, що після смерті ОСОБА_7 спадщину прийняло двоє осіб, а саме: відповідач ОСОБА_2 внучка померлої, щодо якої померлою складено заповіт та, яка подала у передбачений законом строк заяву про прийняття спадщини, а саме 8.12.2005 року, а також третя донька померлої (окрім позивачів) ОСОБА_19 (23.01.1947 р.н.), та мати відповідачки, яка постійно проживала спільно на час смерті із матірю (тобто спадщину прийняла фактично) та така від спадщини не відмовлялась, а навпаки звернулася в Кам?янка-Бузьку державну нотаріальну контору з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_7 (а.с. 63).

Відповідно суду слід було б вирішити питання про залучення вказаної особи до участі у справі як належного співвідповідача, у випадку ж незаявлення такого клопотання позивачами залучити таку особу як третю особу із відповідними наслідками.

Однак, із матеріалів справи вбачається, що судом на обговорення вказане питання не ставилось та позивачам таке їх право не розяснювалось, відповідно і позивачі такого права не реалізовували у спосіб залучення належного відповідача (співвідповідача) чи відмову у залученні такого із настанням відповідних наслідків, про що вони повинні були бути поінформованими судом.

Без залучення вказаної співвідповідачки, для якої вирішення такого спору створює відповідні наслідки, прямо впливає на її права та інтереси як спадкоємиці померлої, що прийняла спадщину, суд не взмозі давати оцінку підставам та предмету позову та виносити рішення по суті такого спору, оскільки без залучення належного відповідача (співвідповідача) на права та обовязки якого впливатиме таке судове рішення суд вирішувати питання про задоволення позову не взмозі.

Зважаючи на вказане, неможливість залучення згаданого співвідповідача на стадії апеляційного розгляду чи направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції для виконання таких вимог закону судом першої інстанції та істотність такого процесуального порушення, що впливає на вирішення спору вцілому, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.

Вказане відповідає, також, і правовій позиції викладеній у постанові Верховного Суду від 22.11.2018 року у справі №449/883/17 (провадження №61-39350св18), а також у постанові з подібними процесуальними правовідносинами від 14.11.2018 року у справі №183/2587/16 (провадження 61-21489св18), що повинні бути враховані, зокрема, і судом апеляційної інстанції при розгляді справи.

Враховуючи вказане доводи апеляційної скарги слід визнати частково обґрунтованими та таку задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 8 травня 2018 року та додаткове рішення цього ж суду від 27.07.2018 року скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні позовів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 960 грн. судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

Стягнути з ОСОБА_5 в користь ОСОБА_2 960 грн. судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 31 січня 2019 року.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Л.Б. Струс

ОСОБА_20