Справа № 465/1488/19
Провадження № 2/461/946/19
УХВАЛА

про передачу справи за підсудністю

11.09.2019 року місто Львів

Галицький районний суд м. Львова у складі головуючого судді Стрельбицького В.В., за участю секретаря Рибак Н.І., позивача ОСОБА_1 , розглядаючи у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини,

встановив:

позивач звернувся до суду з позовом до Львівської міської ради про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, з підстав, викладених у позовній заяві.

Ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова від 01.04.2019 року позов ОСОБА_1 передано на розгляд Галицького районного суду м. Львова. Даною ухвалою встановлено, що у позовній заяві позивач покликається на те, що після смерті спадкодавця відкрилась спадщина на вклад у ВАТ «Державний ощадний банк України», а відтак відсутній спір з приводу нерухомого майна.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 27.05.2019 року відкрито провадження у справі.

На позови спадкоємця про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини поширюються правила виключної підсудності і вони пред`являються за місцем знаходження майна або основної його частини, якщо такі позови виникають із приводу нерухомого майна.

Відповідно до п.42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 01.03.2013 року, на позови спадкоємця про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини поширюються правила виключної підсудності.

Згідно ч.1 ст.30 ЦПК України, позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

У процесі підготовки справи до розгляду по суті судом витребувано у нотаріуса належним чином завірені копії спадкової справи, після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно листа П`ятої Львівської державної нотаріальної контори від 06.09.2019 року спадкова справа, після смерті ОСОБА_2 не заводилась.

Як видно із долученого до матеріалів справи заповіту ОСОБА_2 , остання заповідає позивачу належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 , а також все належне їй майно.

Таким чином, зміст заповіту ОСОБА_2 як документу - зробленого у встановленій законом формі розпорядження дієздатного громадянина свідчить, що остання заповідає позивачу нерухоме майно, яке знаходиться на території Франківського району м. Львова, що відноситься до територіальної юрисдикції Франківського районного суду м. Львова. Інших даних в заповіті, які дають вказівку на підсудність даної справи немає.

При цьому, наявність у спадкодавця на момент складання заповіту іншого майна, не виключає того факту, що позов ОСОБА_1 виник, у тому числі, з приводу нерухомого майна або основної частини всього майна.

Таким чином, обставини, які надали можливість прийняти справу до провадження Галицького районного суду м. Львова не знайшли свого підтвердження під час підготовки справи до розгляду по суті.

Позивач в судовому засіданні проти направлення справи до Франківського районного суду м. Львова за підсудністю не заперечив.

Відповідно до ч.1 ст.378 ЦПК України, судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).

У відповідності до п.1 ч.1 ст.31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що дана справа не підсудна Галицькому районному суду м. Львова, а обставини враховані при відкритті провадження не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи.

Згідно статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Враховуючи наведені положення цивільного процесуального законодавства, практику Європейського суду з прав людини, з метою недопущення порушення правил підсудності (в даному випадку виключної), що може слугувати підставою для скасування судового рішення, недопущення порушення процесуальних прав учасників на справедливий судовий розгляд уповноваженим судом, суд вважає, що цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини слід передати на розгляд до Франківського районного суду м. Львова.

Керуючись статтями 27, 30,31, 260, 378 ЦПК України,

постановив:

позов ОСОБА_1 до Львівської міської ради про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини передати на розгляд до Франківського районного суду м. Львова.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Головуючий суддя Стрельбицький В.В.