КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 370/291/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2019 року Київський апеляційний суд в складі:

Судді - доповідача: Андрієнко А.М.

Суддів: Соколової В.В.

Поліщук Н.В.

При секретарі Дроздовій Ж.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Макарівського районного суду Київської області, постановленого від головуванням судді Мазки Н.Б. 12 квітня 2019 року, по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби та Ірпінського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області про відшкодування моральної шкоди завданої бездіяльністю слідчого,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Державної казначейської служби та Ірпінського ВП ГУНП в Київській області про відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю слідчого.

На обґрунтування позовних вимог вказував, що рішенням Макарівського районного суду Київської області від 18.01.2017, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 05.04.2017 та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.10.2017, частково задоволена позовна заява позивача до ОСОБА_2 щодо усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини, визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною.

Вказував, що 17.06.2017 та 02.06.2018, позивачем в порядку виклику працівників поліції на номер «102» були подані заяви про вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення за ознаками ч.1 ст.382 Кримінального кодексу України із проханням внести відомості протягом 24 годин в Єдиний реєстр досудових розслідувань та розпочати досудове розслідування.

Оскільки працівники поліції не вносили відомості до ЄРДР, за захистом своїх інтересів змушений був звертатися до суду.

Ухвалами Ірпінського міського суду Київської області від 6 жовтня 2017 року та від 17 жовтня 2018 року були задоволені його скарги . Визнано бездіяльність слідчих щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про кримінальне правопорушення та зобов`язано слідчого внести такі відомості.

28 листопада 2018 року в порядку ст..93 ч.3 КПК України ним були подані заяви про ініціювання проведення слідчих дій щодо вручення йому пам`ятки про права та обов`язки потерпілого, проведення допиту, однак, жодної відповіді він не отримав.

На підставі його скарг Ухвалами слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 17 грудня 2018 року та 28 грудня 2018 року були задоволені скарги, визнано бездіяльність слідчого щодо не розгляду заяв протиправною, зобов`язано уповноваженого слідчого Ірпінського відділу поліції ГУ НП в Київській області розглянути заяви від 28 листопада 2018 року.

Оскільки слідчими протягом 15 місяців не здійснювалися жодні дії щодо його заяв, бездіяльність була визнана судами протиправною, просив суд стягнути моральну шкоду в розмірі 50 000 гривень.

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 12 квітня 2019 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Державної казначейської служби та Ірпінського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області про відшкодування моральної шкоди завданої бездіяльністю слідчого - відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, мотивуючи тим, що рішення було постановлено з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права та неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

На обґрунтування апеляційної скарги вказує, що ухвалами суду, які набули чинності, встановлено протиправну бездіяльність слідчого Ірпінського відділу поліції ГУ НП в Київській області, тому апелянт вважає, що має право на відшкодування моральної шкоди, яка виразилась у душевних стражданнях, завданих неправомірною бездіяльністю органів слідства.

Позивач в суді апеляційної інстанції підтримав апеляційну с каргу з підстав, викладених в ній та просив її задовольнити.

Відповідачі в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені, причину неявки суду не повідомили.

На підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи за відсутності осіб, що не з`явились.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави, передбаченні статтями 1174, 1176 ЦК України, для покладення на відповідачів відповідальності за спричинену позивачу моральну шкоду.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об?єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_3 , батьками якого є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (Свідоцтво про народження Серія НОМЕР_1 , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Макарівського районного управління юстиції у Київській області) (а.с.8).

Згідно із рішенням Макарівського районного суду Київської області від 18.01.2017 по справі №370/957/14-ц, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог: орган опіки та піклування Макарівської РДА Київської області про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини, визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною задоволено частково. Зобов?язано ОСОБА_2 , не чинити ОСОБА_1 перешкоди брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з сином ОСОБА_3 Зобов?язано ОСОБА_2 завчасно повідомляти належним чином ОСОБА_1 про зміну місця проживання або перебування сина ОСОБА_3 , у дні відвідувань. Встановлено час та дні для зустрічей ОСОБА_1 з сином ОСОБА_3 , а саме: з 09.00 години суботи по 19.00 годину неділі у перший та третій тиждень місяця за місцем проживання ОСОБА_1 без присутності ОСОБА_2 Стягнуто з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 судові витрати. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с.53-55).

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 05.04.2017 року, апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, рішення Макарівського районного суду Київської області від 18.01.2017 року залишено без змін (а.с.57-62).

Судом встановлено, що 17 червня 2017 року та 2 червня 2018 року ОСОБА_1 подані заяви про вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення за ознаками ст.. 382 ч.1 КК України та проханням внести відомості в Єдиний реєстр досудових розслідувань.

Оскільки працівниками поліції такі відомості внесені не були, ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на їх дії та бездіяльність.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 06.10.2017 року, скаргу ОСОБА_1 задоволено та зобов?язано СВ Ірпінського ВП ГУ НП в Київській області внести відомості до ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення за заявою ОСОБА_1 від 17.06.2017 року та розпочати розслідування (а.с.67).

Як убачається із витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0003085, відомості за заявою ОСОБА_1 про те, що його колишня дружина ОСОБА_2 умисно не виконує рішення Макарівського районного суду Київської області, що набрало законної сили щодо надання можливості ОСОБА_1 бачитися із своїм сином ОСОБА_3 , внесені до ЄРДР 15.11.2017 року (а.с.73).

Згідно із висновком за матеріалами перевірки по факту звернення ОСОБА_1 про те, що його колишня дружина не дає бачити їхню спільну дитину, закрито у зв?язку з відсутністю ознак кримінального правопорушення (а.с.74-75).

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 17.10.2018, визнано протиправною бездіяльність слідчого Ірпінського відділу поліції ГУ НП в Київській області щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви ОСОБА_1 згідно протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 02.06.2018 року, складеного працівником Ірпінського ВП ГУ НП в Київській області Гусаковим О.С. та талону-повідомлення № 22 від 04.06.2018 року, реєстр № 11325 за ЄО. Зобов?язано компетентну службову особу Ірпінського відділу поліції ГУ НП у Київської області внести відповідні відомості до ЄРДР (а.с.76-78).

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 17.12.2018 року, скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність слідчого Ірпінського відділу поліції ГУНП в Київській області - задоволено. Визнано бездіяльність слідчого Ірпінського відділу поліції ГУНП в Київській області щодо не розгляду у визначений строк заяви ОСОБА_1 від 28.11.2018, протиправною. Зобов?язано уповноваженого слідчого Ірпінського ВП ГУНП в Київській області у відповідності до вимог ст.220 КПК України розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.112018 (а.с.82-83).

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 28.12.2018 визнано протиправною бездіяльність слідчого Ірпінського відділу поліції ГУНП в Київській області щодо не розгляду у визначений строк заяви ОСОБА_1 від 28.11.2018. Зобов?язано слідчого Ірпінського ВП ГУНП Київській області, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження №0003085 від 15.11.2017 у відповідності до ст.220 КПК України розглянути заяву потерпілого ОСОБА_1 від 28.11.20188 року.

За ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно зі ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Частиною першою статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв?язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

За пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно - правової відповідальності обов?язковому з?ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв?язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з?ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв?язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров?я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім?ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв?язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно - розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме, у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами, діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Отже, обов?язковою умовою застосування цієї норми закону є завдання посадовою або службовою особою органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим або органу місцевого самоврядування шкоди при здійсненні нею своїх повноважень.

Для настання відповідальності за вказаними нормами необхідно, щоб дії або бездіяльність були незаконними.

Незаконними ж діяннями вважають діяння, які суперечать приписам законів та інших нормативних актів або здійснені поза межами компетенції вищезазначених органів. Незаконність рішення, дії чи бездіяльності завдавача шкоди повинна бути доведена.

Свої вимоги про відшкодування моральної шкоди позивач обґрунтовував бездіяльністю слідчого, вважаючи незаконними процесуальні рішення слідчого.

Зазначені обставини встановлені ухвалами Ірпінського міського суду Київської області від 6 жовтня 2017 року, 17 жовтня 2018 року, 17 грудня 2018 року та 28 грудня 2018 року. Ухвали на час розгляду цієї справи не скасовані, набрали законної сили. В зазначених ухвалах бездіяльність працівників поліції визнана неправомірною.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про те, що позивач не надав достатніх та допустимих доказів на підтвердження доводів про заподіяння йому слідчим слідчого відділу Головного управління Національної поліції моральної шкоди, яка згідно з частиною другою статті 23 ЦК України полягає у фізичному болю та стражданнях.

Таким чином суд першої інстанції дійшов висновків, які не відповідають обставинам справи з порушенням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст.. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст.. 1174 ЦК України обов`язок відшкодувати потерпілому шкоду покладається не на посадову особу, незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна, шляхом списання з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України. Моральна шкода має бути відшкодована за рахунок коштів Державного бюджету шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України.

З урахуванням обставин справи, ступеню вини винної особи та тяжкості моральних страждань позивача, колегія суддів вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в розмірі 4000 гривень, які підлягають відшкодуванню з Державного бюджету шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Макарівського районного суду Київської області від 12 квітня 2019 року скасувати та постановити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 4000 гривень за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 16 вересня 2019 року.

Суддя - доповідач:

Судді :