КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції: Корнієнко С.В.
Єдиний унікальний номер справи № 362/6622/16
Апеляційне провадження № 22- ц/824/1406/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мережко М.В.,

суддів - Верланова С.М., Савченка С.І.,

секретар - Тютюнник О.І.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03 серпня 2018 року у справі за клопотанням Товариства з обмеженою відповідальністю «ІнтерЛабСервіс» про надання дозволу на примусове виконання рішення Перовського районного суду м. Москви від 02 грудня 2015 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ІнтерЛабСервіс» до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики .

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду , дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів , -

В с т а н о в и л а

У грудні 2016 року до суду надійшло клопотання ТОВ «ІнтерЛабСервіс» про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду по цивільній справі № 2-8241/2015 прийняте 02 грудня 2015 року Перовським районним судом міста Москви про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ІнтерЛабСервіс», коштів в розмірі 263 555,24 руб.

У клопотанні зазначав , що рішенням суду стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ « ІнтерЛабСервіс» » суму 256 350 руб. в рахунок основного боргу , 1 427,47 руб неустойки , 5 777,77 руб рахунок витрат по сплаті державного мита .

Рішення суду набрало законної сили 12 січня 2016 року

ОСОБА_2 уклала шлюб із ОСОБА_4 08 жовтня 2014 року, і змінила прізвище ( а.с.66).

Станом на дату подання клопотання боржник ОСОБА_2 рішення не виконала , суму зазначену у рішенні суду не сплатила, тому заявник відповідно до ст.ст. 390 -398 ЦПК України( в редакції що діяла до 15 грудня 2017 року) просить надати дозвіл на примусове виконання рішення суду .

Представник ОСОБА_2 просила відмовити в задоволенні даного клопотання, оскільки ОСОБА_2 не була повідомлена належним чином про розгляд справи.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 27 квітня 2017 року в задоволенні клопотання відмовлено ( т.1 а.с. 94-96) .

Не погоджуючись з ухвалою суду, ТОВ « ІнтерЛабСервіс» » подало апеляційну скаргу, в якій просило ухвалу скасувати, посилаючись на порушення норм процесуального права.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 31 липня 2017 року ухвалу суду першої інстанції скасовано , питання передано до суду першої інстанції на новий розгляд ( т.1 а.с. 145-148).

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03 серпня 2018 року клопотання ТОВ « ІнтерЛабСервіс» задоволено . Надано дозвіл на примусове виконання рішення Перовського районного суду м. Москви від 02 грудня 2015 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ІнтерЛабСервіс» » до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики .( т.1 а.с. 238-240) .

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати, посилаючись на порушення норм процесуального права. В апеляційній скарзі зазначала , що вона не була належним чином повідомлена про час розгляду справи , копію рішення суду не отримувала , висновки суду не відповідають встановленим обставинам . Крім того , як зазначає апелянт , суд першої інстанції змінив резолютивну частину рішення іноземного суду , вказавши прізвище боржника « Кукало» замість « Обертинська» .

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до глави 1 розділу У111 ЦПК України ( ст.ст. 391-398 ЦПК в редакції, що діяла до 15 грудня 2017 року ) визначений порядок визнання та звернення до виконання рішення іноземного суду ,що підлягає примусовому виконанню.

Як видно із матеріалів справи , рішенням Перовського районного суду міста Москви від 02 грудня 2015 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ІнтерЛабСервіс», кошти в сумі 256 350 руб. в рахунок основного боргу , 1 427,47 руб неустойки , 5 777,77 руб рахунок витрат по сплаті державного мита . ( т.1 а.с. 4-6) .

Рішення суду набрало законної сили 12 січня 2016 року.

За рішенням суду 11 квітня 2016 року видано виконавчий лист про примусове виконання ( т.1 а.с. 7-10) .

На території Російської Федерації рішення суду не виконувалося ( т.1 а.с. 12-14) .

ОСОБА_2 уклала шлюб із ОСОБА_4 08 жовтня 2014 року, і змінила прізвище ( т.1 а.с.66).

Правовідносини щодо надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду на території України врегульовані статтею У Конвенції про визнання та виконання іноземних арбітражних рішень від 10 червня 1958 року ( Нью-Йорк) , статтею 9 Угоди про порядок вирішення спорів , пов»язаних із здійсненням господарської діяльності від 20 березня 1992 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 19 грудня 1992 року № 2889-Х11, та статтею 36 Закону України від 24 лютого 1994 року № 4003-Х11 « Про міжнародний комерційний арбітраж».

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України , викладеної у постанові Судової палати у цивільних справах від 23 квітня 2014 року ( справа № 6 -39 цс 14) тягар доведення наявності підстав для відмови у визнанні та виконанні арбітражного рішення покладається на сторону , яка заперечує проти клопотання стягувача .

Як видно із тексту рішення від 02 грудня 2015 року, представник позивача був присутній під час слухання справи , відповідач ОСОБА_2 про день та час розгляду справи неодноразово повідомлялась , однак від отримання судових повідомлень ухилялась , що було розцінено судом як зловживання правами , і справа була розглянута у відсутність відповідача.(т.1 а.с. 4) .

В матеріалах справи , наявні докази щодо належного повідомлення сторін про розгляд справи ( т.1 а.с. 15-16,22 ) .

За змістом частини другої статті 10 ЦК України та статті 3 Закону № 2709-IV, якщо в чинному міжнародному договорі України, укладеному у встановленому законом порядку, містяться інші правила, ніж ті, що встановлені відповідним актом цивільного законодавства, застосовуються правила відповідного міжнародного договору України.

Відповідно до статті V Конвенції про визнання та виконання іноземних арбітражних рішень і статті 36 Закону № 4003-ХІІ у визнанні й виконанні арбітражного рішення може бути відмовлено на прохання тієї сторони, проти якої воно спрямоване, якщо ця сторона надасть компетентному суду, у якого просить визнання або виконання, докази того, що сторона, проти якої постановлено рішення, не була належним чином повідомлена про призначення арбітра чи про арбітражний розгляд або з інших поважних причин вона не могла подати свої пояснення.

Згідно зі статтею 9 Угоди про порядок вирішення спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, у виконанні рішення може бути відмовлено на прохання сторони, проти якої воно направлене, тільки якщо ця сторона надасть компетентному суду за місцем, де виклопочується виконання рішення, докази того, що вона не була повідомлена про процес.

Суд першої інстанції відповідно до пункту 2 частини другої статті 396 ЦПК України виходив із того , що стягував( ТОВ « ІнтерЛабСервіс» ) надав належні докази, які свідчать про те, що ОСОБА_2 була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи .

Оскільки до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми міжнародного права, то доведення факту неповідомлення ОСОБА_2 про розгляд справи лежить саме на ній , як на особі, яка заперечує визнання іноземного рішення на території України. Посилання в апеляційній скарзі на ту обставину , що вона не була належним чином повідомлена, спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, а саме судовою повісткою , яку отримала мати ОСОБА_2( т.1 а.с. 20,21, 83) . Повідомлення осіб , які приймають участь у справі, у такий спосіб врегульовано нормами процесуального законодавства Російської Федерації ( ст.ст. 113-120 ЦПК РФ) , а відтак доводи скарги про порушення в цій частині норм процесуального права є безпідставними .

У справі Верховного Суду України № 6-1151цс16 висловлено правову позицію, згідно якої відповідно до статті V Конвенції про визнання та виконання іноземних арбітражних рішень і статті 36 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» у визнанні й виконанні арбітражного рішення може бути відмовлено на прохання тієї сторони, проти якої воно спрямоване, якщо ця сторона надасть компетентному суду, у якого просить визнання або виконання, докази того, що сторона, проти якої постановлено рішення, не була належним чином повідомлена про призначення арбітра чи про арбітражний розгляд або з інших поважних причин вона не могла подати свої пояснення.

Згідно зі статтею 9 Угоди у виконанні рішення може бути відмовлено на прохання сторони, проти якої воно направлене, тільки якщо ця сторона надасть компетентному суду за місцем, де виклопочується виконання рішення, докази того, що вона не була повідомлена про процес.

Стаття 6 Європейської конвенції про захист прав людини (далі -Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд. Вона закріплює принцип верховенства закону, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини невід'ємними частинами «права на суд» слід розглядати, зокрема, наступні вимоги : вимога «змагальності» процесу відповідно до статті 6 Конвенції передбачає наявність можливості бути поінформованим і коментувати зауваження або докази, представлені протилежною стороною, в ході розгляду; право на «публічне слухання», що передбачає право на усне слухання і особисту присутність сторони в цивільному судовому процесі перед судом (Екбатані проти Швеції (Ekbatani v. Sweden, 26 травня 1988 р., номер заяви 10563/83, пп. 24- 33); право на ефективну участь (T. та V. проти Сполученого Королівства,16 грудня 1999 р., номер заяв 24724/94; 24888/94, пп. 83-89).

Стаття 6 Конвенції головним чином служить для визначення того, чи були надані заявнику достатні можливості викласти свою позицію і оскаржити докази, які він вважав недостовірними, а не для того, щоб оцінювати правильність або неправильність рішення, прийнятого національними судами(Каралевічус проти Литви (Karalevicius v. Lithuania), 6 червня 2002 р., номер заяви 53254/99).

Враховуючи вищезазначене у поєднанні зі статтею 9 Угоди, під «повідомленням про процес» слід розуміти саме сповіщення судом Сторін про місце та час розгляду справи, що свідчитиме про ефективне забезпечення Сторін «правом на суд».

Суд першої інстанції , вірно виходив із того, що апелянт ОСОБА_2 не надала суду доказів щодо неповідомлення її про слухання справи , обізнаність про наявне рішення , що вона не мала можливості надати свої пояснення та заперечення. Як видно із матеріалів справи , заява про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду надійшло до суду першої інстанції у грудні 2016 року , разом з тим, як пояснив представник ОСОБА_2 , рішення Перовського районного суду м. Москви від 02 грудня 2015 року ОСОБА_2 до тепер не оскаржувала . Посилання апелянта на ту обставину ,що суд змінив резолютивну частину рішення вказавши її нове прізвище , слід зауважити , що зміна прізвища боржником, не є підставою для припинення його прав чи зобов'язань, а відтак доводи скарги безпідставні .

Доводи апеляційної скарги про відсутність доказів того ,що рішення суду не виконувалось на території Російської Федерації спростовуються довідкою Перовського районного суду м. Москви , про те що рішення на території РФ не виконувалося ( т.1 а.с. 14) .

Безпідставними є доводи скарги ,що судом не досліджені докази сплати ОСОБА_2 боргу , оскільки ні суду першої інстанції , ні до суду апеляційної інстанції таких доказів ОСОБА_2 не надала .

Перевіряючи законність і обгрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає ,що ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою , підстави для її скасування відсутні .

Керуючись ст. ст. 367, 369, 371, 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, колегія суддів ,-

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення .

Ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03 серпня 2018 року залишити без змін..

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття .

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення , а в разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції .

Повний текст судового рішення буде виготовлений не пізніше 30 січня 2019 року

Головуючий

Судді