Справа № 185/2791/19
Провадження № 2/185/2441/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 серпня 2019 року м.Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Шаповалової І.С. ,

за участі секретаря судового засідання Молчанової Н.Ю.,

адвокатів - Мицак Н.Т., Микицюра Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Павлограді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання факту проживання однією сім`єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу та визнання права на спадкування за законом разом із спадкоємцями першої черги, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання факту проживання однією сім`єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу та визнання права на спадкування за законом разом із спадкоємцями першої черги. В обґрунтування позову зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , з яким позивач перебувала у фактичних шлюбних відносинах з травня 2008 року без реєстрації шлюбу до дня його смерті. Перебуваючи у фактичних шлюбних відносинах позивач та ОСОБА_4 проживали за адресою: АДРЕСА_1 . За час спільного проживання позивачем та ОСОБА_4 було придбано техніку, а саме трактор колісний ЮМЗ-6 кл, реєстраційний номер НОМЕР_1 та автомобіль ВАЗ 21213, реєстраційний номер НОМЕР_2 . Позивач зазначила, що оскільки останніх 6 років ОСОБА_4 тяжко хворів, позивач опікувалась ним та домашнім господарством, займалась похованням, вона має право на отримання спадку, який залишився після смерті співмешканця. Іншими спадкоємцями померлого є його батьки - відповідачі по справі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які не допомагали сину ОСОБА_4 ні фінансово, ні морально. Як чоловік та жінка, позивач та померлий ОСОБА_4 вели спільний побут, мали спільний бюджет, дбали один про одного та вважали себе сім`єю. З роками стан здоров`я ОСОБА_4 погіршувався, він переніс онкологічне захворювання. Позивач дбала про ОСОБА_4 , піклувалась про його здоров`я, доглядала за ним під час його перебування в лікарні. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер. Позивач поховала померлого. Вважає себе спадкоємицею четвертої черги, як особа, яка проживала зі спадкодавцем однією сім`єю майже 10 років. Згідно з частиною другою статті 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Вважає, що оскільки опікувалась ОСОБА_4 має право на спадкування разом із спадкоємицями першої черги за законом - батьками померлого - відповідачами по справі. Просила суд встановити факт спільного проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , з травня 2008 року по 10 липня 2018 року та визнати за ОСОБА_1 право на спадкування за законом разом із спадкоємцями першої черги за законом на трактор колісний ЮМЗ-6 кл, реєстраційний номер НОМЕР_1 та автомобіль ВАЗ 21213, реєстраційний номер НОМЕР_2 , які належали ОСОБА_4 .

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позові.

Відповідачі позов не визнали, про що надали суду письмовий відзив на позовну заяву, в судовому засіданні представник відповідачів таку позицію підтримала та суду пояснила, що позивачем не доведено того, що вона та померлий ОСОБА_5 проживали однією сім`єю, як чоловік та дружина, на протязі не менш п`яти років до часу відкриття спадщини. ОСОБА_1 була його співмешканкою, однак вони не були однією сім`єю, їх відносини не можна вважати сімейними. Оскільки померлий до дня своєї смерті мав самостійний заробіток, був офіційно працевлаштований, вважає, що позовна вимога про надання позивачці права спадкування разом із спадкоємцями першої черги задоволенню не підлягає.

В судовому засіданні свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 дали суду показання, з яких вбачається, що ОСОБА_1 (позивач по справі), також їй відомо що ОСОБА_1 та померлий ОСОБА_4 проживали разом тривалий ча більше п`яти років, разом вели господарство (гроші заробляв ОСОБА_4 , ОСОБА_1 утримувала худобу та присадибне господарство. Коли захворів ОСОБА_4 , позивач по справі його доглядала, також вона займалась організацією поховання.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що з померлим ОСОБА_4 вона спілкувалась по роботі, також пояснила, що саме позивачці за її заявою було виплачено нараховану, але не виплачену за життя заробітну плату ОСОБА_4 , додатково вказала, що померлий не перебував на тривалих лікарняних, майже весь час здійснював свої трудові обов`язки.

Суд, вислухавши пояснення позивача, її представника, представника відповідачів, свідків, приходить до наступного висновку.

Як встановлено в ході судового розгляду, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть НОМЕР_3 , виданим 12 липня 2018 року Павлоградським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №46 (а.с.7).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на належне йому на праві власності майно, а саме: трактор колісний ЮМЗ-6 кл, реєстраційний номер НОМЕР_1 та автомобіль ВАЗ 21213, реєстраційний номер НОМЕР_2 (а.с.8).

За змістом частин першої, другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Частиною другою статті 3 СК України встановлено, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

В пункті двадцять першому постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» (далі - Пленум № 7) роз`яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Пунктом шостим рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 передбачено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт тощо.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності.

Стаття 81 ЦПК України надає право сторонам та іншим учасникам справи подавати докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Частиною третьою статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.

Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо.

Судом береться до уваги відповідь Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Павлоградському, Юр`ївському районах та місту Павлограду від 11.06.2019 року № 1058-16.10-35, що ОСОБА_1 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_11 з 06.04.2007 року, шлюб розірвано на підставі рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області (справа №2-5513-2010) від 28.09.2010 року.

Беручи до уваги положення ст.223, ч.1 296 ЦПК України (в редакції до 03.10.2017 року), про те, що рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, такий строк складав 10 днів, то рішення суду про розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_11 набрало законної сили 09 жовтня 2010 року, і саме з цього дня слід обраховувати період, в який ОСОБА_1 та померлий ОСОБА_4 проживали разом як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу.

Згідно зі ст.74 СК, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл.8 цього кодексу.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що ст.74 СК поширюється на правовідносини між чоловіком і жінкою, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, і для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності в сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї.

Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно з частиною другою статті 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Згідно зі змістом указаної норми закону при вирішенні питання про зміну черговості спадкування позивач повинен довести факт опікування, матеріального забезпечення спадкодавця протягом тривалого часу та перебування спадкодавця в безпорадному стані, тобто стані, обумовленому похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли особа не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

У пункті 6 Пленуму № 7 судам роз`яснено, що безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред`явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом.

Підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем. Тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами), 2) матеріальне забезпечення спадкодавця, 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріальне вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири, 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3, 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення позову, необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин.

Установлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у порядку позовного провадження, не звільняє позивача від обов`язку доведення обставин, які закон визначає підставами для зміни черговості спадкування.

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 посилається, зокрема, на те, що матеріально утримувала ОСОБА_4 , однак не надала доказів на підтвердження того, що розмір її доходу перевищував розмір доходу померлого. Крім того, позивачка не заперечує того, що батьки матеріально допомагали ОСОБА_4 , так само як і він їм, надавали кошти на поховання. Вказані обставини також підтвердили свідки, допитані в суді першої інстанції. В матеріалах справи відсутні докази того, що позивачка здійснювала піклування над ОСОБА_4 , одноособово.

Судом встановлено, та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_4 в 2013 році переніс онкологічне захворювання, в зв`язку з чим проходив стаціонарне лікування (а.с.11-13), однак з моменту захворювання та до дня смерті не втратив працездатність, був офіційно працевлаштований (а.с.34, 83), мав офіційний дохід.

Судом також було витребувано матеріали спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_4 (а.с.71-82), якою також не встановлено будь-яких обставин, які б свідчили про наявність правових підстав для задоволення позовної вимоги щодо зміни ОСОБА_1 черговості одержання права на спадщину після ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність вище перелічених юридичних фактів у їх сукупності, за наявності яких у ОСОБА_1 могло виникнути право на зміну черговості спадкування з підстав, передбачених частиною другою статті 1259 ЦК України.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Питання про судові витрати суд вирішує за правилами ст.141 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. 4, 12, 13, 76-81, 89, 141, 247, 263-265, 430 ЦПК України,-

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання факту проживання однією сім`єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу та визнання права на спадкування за законом разом із спадкоємцями першої черги - задовольнити частково.

Встановити факт спільного проживання однією сім`єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 09 жовтня 2010 року по 10 липня 2018 року.

В задоволенні позову в іншій частині - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року) : до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, а саме, відповідно до ч.1 ст. 296 ЦПК України : апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 06 серпня 2019 року.

Суддя І.С.Шаповалова