КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2019 року м. Київ

Унікальний номер справи № 757/26133/19-ц

Апеляційне провадження 22-ц/824/9709/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача: Махлай Л.Д.,

суддів: Іванової І.В., Мазурик О.Ф.

при секретарі: Гойденко Д.В.

сторони

позивач ОСОБА_1

відповідач публічне акціонерне товариство «Банк «Кліринговий Дім»

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану через представника ОСОБА_2 , наухвалу Печерського районного суду м. Києва від 18 червня 2019 року, про залишення позову без розгляду, постановлену під головуванням судді Вовк С.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Банк «Кліринговий Дім», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Осипенко Дмитро Олегович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

в с т а н о в и в :

ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 18.06.2019 позовну заяву ОСОБА_1 до ПАТ «Банк «Кліринговий Дім» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню залишено без розгляду. Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті судом відповідно до ухвали цього ж суду від 31.05.2019.

Не погоджуючись з даною ухвалою суду, ОСОБА_1 через представника подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та передати справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Посилається на порушення судом норм процесуального права. А саме, суд не звернув уваги на те, що у даній справі нею заявлені вимоги про скасування виконавчого напису нотаріуса, а у справі № 757/61850/18-ц - про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Вважає, що вимоги не є тотожними, а тому підстави для залишення позовної заяви без розгляду відсутні.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін посилаючись на її законність та обґрунтованість. 19.12.2018 відкрито провадження у справі № 757/61850/18-ц за позовом ОСОБА_1 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою від 21.05.2019 забезпечено позов шляхом зупинення стягнення за виконавчим написом. Розгляд справи призначено на 18.09.2019. Зловживаючи процесуальними правами ОСОБА_1 22.05.2019 звернулася до суду з даним позовом та ухвалою суду від 31.05.2019 знову забезпечено позов шляхом зупинення вчинення виконавчих дій за виконавчим написом. При цьому позивач ввела суд в оману, вказавши у позовній заяві, що між сторонами не існує іншого спору про той же предмет і з тих же підстав. Представник позивачки змінює лише порядок слів у позовних вимогах, не змінюючи при цьому суті спору. Натомість у обох справах в ухвалах про відкриття провадження зазначено про розгляд спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Представник відповідача Хрустальова Н.М. просила апеляційну скаргу залишити без задоволення з підстав, викладених у відзиві.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розгляд справи у їх відсутності, за правилами ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Залишаючи позов без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що у провадженні цього ж суду перебуває справа із спору між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Скасовуючи заходи забезпечення позову суд виходив з приписів ч. 9 ст. 158 ЦПК України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам та нормам процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що позивач 22.05.2019 звернулася до суду з позовом, у якому просила скасувати виконавчий напис нотаріуса від 19.07.2017 № 4797 посилаючись на те, що відповідач не надав первинних бухгалтерських документів та не перевірив, що заборгованість є спірною. При цьому позивач у заяві вказала, що нею не подано іншого позову до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 31.05.2019 відкрито провадження у даній справі.

Проте, при розгляді справи було встановлено, що ухвалою цього ж суду від 19.12.2018 відкрито провадження у справі № 757/61850/18-ц за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Банк «Кліринговий Дім» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Керуючись вимогами зазначеної норми суд першої інстанції дійшов правильних висновків про залишення позовної заяви у даній справі без розгляду, оскільки у провадженні цього ж суду з 19.12.2018 перебуває справа № 757/61850/18-ц за позовом ОСОБА_1 до того ж відповідача, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Той факт, що позивач у одній позовній заяви просила визнати виконавчий нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, а у другій позовній заяві просила скасувати цей же виконавчий напис нотаріуса не свідчить про те, що позови мають різний предмет спору, оскільки у обох справах спір виник між тими самими сторонами, предметом спору є незаконність виконавчого напису нотаріуса, обставини, які підлягають встановленню для вирішення спорів одні і ті ж самі.

У апеляційній скарзі апелянт не посилається на різні підстави позову, а лише вказує на те, що скасування виконавчого напису та визнання виконавчого напису є різним предметом спору.

Відповідно до ч. 1 та п. 2 ч. 2 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями.

Суд першої інстанції правильно визнав, що подача позивачкою двох позовних заяв аналогічних за змістом та не зазначення при зверненні до суду з даним позовом про те, що у провадженні суду в же знаходиться справа за позовом ОСОБА_1 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню є зловживанням процесуальними правами.

Відповідно до ч. 9 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Оскільки позовну заяву залишено без розгляду суд правильно скасував заходи забезпечення позову, які вжиті згідно з ухвалою від 31.05.2019.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального права та не може бути скасована з підстав викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 18 червня 2019 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня проголошення до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови виготовлений 10.09.2019.

Головуючий Л. Д. Махлай

Судді І. В. Іванова

О. Ф. Мазурик