КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції Сенько М.Ф.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мережко М.В.,

суддів - Верланова С.М., Яворського М.А.

секретар - Тютюнник О.І.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 09 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 , правонаступниками якого залучені ОСОБА_3 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_6 до приватного акціонерного товариства «Страхова група « ТАС», ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду , дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, -

В с т а н о в и л а :

У липні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (далі - ПрАТ «СГ «ТАС»), ОСОБА_1 .

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 21 лютого 2016 року відбулась дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля Toyota, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля Hyundai, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 Відповідальність власника Hyundai, реєстраційний номер НОМЕР_2 , на момент ДТП була застрахована ПрАТ «СГ «ТАС». Відповідно до полісу обов`язкового страхування, ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну (на одного потерпілого) встановлено в розмірі 50 000 грн. Винним у скоєні ДТП визнано ОСОБА_1 . У результаті ДТП транспортні засоби зазнали механічні пошкодження. ПрАТ «СГ «ТАС» виплатила ОСОБА_2 страхове відшкодування у розмірі 28 377,6 грн.

Позивач указував, що належний йому автомобіль він відремонтував за власний рахунок, а виплачене страхове відшкодування у розмірі 28 377,6 грн є недостатнім для покриття усіх понесених ним витрат на ремонт транспортного засобу, він звернувся до суду за захистом порушеного права до відповідачів, як страхового товариства, так і винної особи в ДТП.

На підставі викладеного просив стягнути з ПрАТ «СГ «ТАС» 21 622,40 грн страхового відшкодування та з ОСОБА_1 - 44 605,71 грн, з яких відшкодування збитків ( майнова шкода ) - 38 155,21 грн ( з них 17 322 ,69 грн - втрата товарної вартості, 20 832,52 грн - матеріальна шкода ), відшкодування витрат в розмірі 6 450 ,50 грн з яких 1 500 грн - витрати на проведення експертного дослідження, 4 950,50 - юридичні послуги .

У заяві про зменшення позовних вимог (03 листопада 2016 року), ОСОБА_2 просив, з урахуванням слати страховою компанією йому додаткових виплат, стягнути з ПрАТ «Страхова група « ТАС»» страхове відшкодування в сумі 12 856,88 грн . В іншій частині позовні вимоги про стягнення шкоди з ОСОБА_1 залишились незмінними.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 09 листопада

2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «СГ «ТАС» на користь ОСОБА_2 12 856,88 грн на відшкодування матеріальної шкоди, 878,57 грн на компенсацію судових витрат. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 38 155,21 грн на відшкодування матеріальної шкоди, 1 283,72 грн компенсації судових витрат. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову мотивоване доведеністю позовних вимог.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ПрАТ «СГ «ТАС» та ОСОБА_1 подали апеляційні скарги.

Позивач ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Суд апеляційної інстанції 15 січня 2018 року залучив до участі у справі в якості правонаступників померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 позивача

ОСОБА_2 , неповнолітніх ОСОБА_4 і ОСОБА_6 та їх законних представників, ОСОБА_5

Постановою Апеляційного суду міста Києва від 09 липня 2018 року рішення суду першої інстанції в частині стягнення компенсації судових витрат з Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА ГРУПА «ТАС» на користь ОСОБА_2 , правонаступниками якого є ОСОБА_3 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_6 змінено, зменшено суму з 878,57 грн до 128,56 грн, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 з 1283,72 грн. до 408,59 грн.

Рішення в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , правонаступниками якого є ОСОБА_3 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_6 суми втрати величини товарної вартості у розмірі 17 322,69 грн. скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким стягнуто суму величини втрати товарної вартості у розмірі 20 027,11 грн. Після сплати ОСОБА_1 матеріальної шкоди зобов`язано ОСОБА_5 повернути ОСОБА_1 пошкоджені запчастини в ДТП - праве крило, дзеркало. В решті рішення суду залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування в повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода, яка не охоплюється лімітом страхової суми, повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку.

Апеляційний суд дійшов висновку, що різниця у розмірі спричинених збитків за ремонт автомобіля позивача, яка не охоплюється лімітом страхової суми та підлягає стягненню з ОСОБА_1 , особи винної у скоєнні ДТП, становить 20 832,52 грн, оскільки загальний розмір відновлюваного ремонту становить 70 832,52 грн, із якої 50 000 грн повинно бути сплачено страховою компанією.

Постановою Верховного Суду від 12 червня 2019 року постанова Апеляційного суду міста Києва від 09 липня 2018 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ст.ст 128-131 ЦПК України особи, які приймають участь у справі були своєчасно повідомлені про день та час розгляду справи за адресами, які були зазначені в матеріалах справи, заяв про причини неявки в судове засідання від зацікавлених осіб до апеляційного суду не надходило.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що сторони належним чином повідомлені про день та час розгляду справи , про причини неявки суду не повідомили, колегія суддів вважає, що вважати причини їх неявки до суду поважними, відсутні.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та ПрАТ СГ «ТАС» апеляційні скарги підтримали, просили рішення скасувати, ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову. ОСОБА_5 проти задоволення скарг заперечувала, просила залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Представник ПрАТ СГ «ТАС» Синельніков М.О. у судовому засіданні також підтримав своє клопотання про закриття провадження у справі в частині стягнення із ПрАТ СГ «ТАС» на користь ОСОБА_2 11 571,19 грн, посилаючись на те, що ПрАТ СГ «ТАС» сплатило ОСОБА_5 вказану суму 27 серпня 2019 року.

Вказане клопотання не підлягає задоволенню з таких підстав.

Обґрунтовуючи своє клопотання, представник ПрАТ СГ «ТАС» Синельніков М.О. вказував, що ПрАТ СГ «ТАС» сплатило ОСОБА_5 11 571,19 грн на підставі рішення Святошинського суду м. Києва від 09 листопада 2016 року, яку було залишене без змін в частині стягнення матеріальної шкоди ПрАТ СГ «ТАС» постановою Апеляційного суду міста Києва від 09 липня 2018 року та набрало законної сили.

Як видно із матеріалів справи, постановою Верховного Суду від 12 червня 2019 року постанову Апеляційного суду міста Києва від 09 липня 2018 року скасовано, а тому клопотання про закриття провадження у зв`язку із відсутністю предмета спору задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків

Апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково, апеляційна скарга ПрАТ СГ «ТАС»» не підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що 21 лютого 2016 року сталася ДТП за участю автомобіля Toyota, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля Hyundai, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1

Постановою Святошинського районного суду від 08 квітня 2016 року

ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні вказаного вище ДТП та притягнуто до відповідальності за статтею 124 КУпАП України.

Відповідальність власника Hyundai, реєстраційний номер НОМЕР_2 , на момент ДТП була застрахована ПрАТ «Страхова група «ТАС», відповідно до полісу обов`язкового страхування ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну (на одного потерпілого) встановлено в розмірі 50 000 грн.

ПрАТ «СГ «ТАС» визнало ДТП страховою подією, і на підставі страхового акту від 24 червня 2016 року виплатило ОСОБА_2 страхове відшкодування в сумі 28 377,60 грн.

Страхове відшкодування, як це вбачається з матеріалів страхової справи, розраховане на підставі звіту, що виконаний оцінювачем ОСОБА_9 26 квітня 2016 року на замовлення ПрАТ «СГ «ТАС».

Відповідно до вказаного звіту, матеріальний збиток, заподіяний власнику автомобіля Toyota, реєстраційний номер НОМЕР_1 , складається з вартості відновлювального ремонту автомобіля, з урахуванням фізичного зносу запчастин, коефіцієнт фізичного зносу визначено згідно з пунктом 7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки транспортних засобів.

Ремонт автомобіля ОСОБА_2 здійснено у ТОВ «ВіДІ Автострада». Витрати на ремонт згідно акту виконаних робіт від 17 червня 2016 року склали

70 832,52 грн і сплачені позивачем у повному обсязі.

ПрАТ «СГ «ТАС» 19 жовтня 2016 доплатила ОСОБА_2 в рахунок страхового відшкодування податок на додану вартість на складові автомобіля, що підлягали заміні, в сумі 8 765,52 грн.

У ході розгляду справи в апеляційній інстанції відповідачем ОСОБА_1 було заявлено клопотання про призначення у справі автотоварознавчої експертизи для визначення вартості збитків автомобіля Toyota, реєстраційний номер НОМЕР_1 , після ДТП, яке було судом задоволено.

Згідно з висновком експерта за результатами проведення автотоварознавчої експертизи від 17 травня 2018 року, призначеної судом апеляційної інстанції, дійсний розмір вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Toyota, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на час ДТП з врахуванням висновку ФОП ОСОБА_10 , щодо вартості матеріального збитку, проведеного на замовлення ОСОБА_2 , акту виконаних робіт від 17 червня 2016 року, звіту про вартість матеріального збитку, проведеного на замовлення АТ СК «ТАС», виконавець ОСОБА_9 , складав 92 263,84 грн. Величина втрати товарної вартості автомобіля Toyota, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на час ДТП склала 20 027,11 грн.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду вирішення справи.

Як видно із матеріалів справи, відповідальність власника автомобіля, винного у скоєні ДТП була застрахована, відповідно до полісу обов`язкового страхування ліміт відповідальності страховика за шкоду заподіяну майну (на одного потерпілого) встановлено в розмірі 50 000 грн

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України).

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону).

Обмеження набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) випадками, які визначені у статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зумовлене тим, що набуття вказаного права щоразу після відшкодування цим страховиком шкоди потерпілому суперечило би меті страхування цивільно-правової відповідальності, об`єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди та яке забезпечує, зокрема, їх захист.

Стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає право страховика подати після виплати страхового відшкодування регресний позов до страхувальника за наявності певних умов.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, завдану майну потерпілих, становить 50 000 на одного потерпілого. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені у договорі страхування.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

На підставі викладеного та враховуючи, що доведений розмір завданої шкоди перевищує страховий ліміт за договором страхування, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення вимог про стягнення матеріальної шкоди зі страхової компанії в межах ліміту відповідальності.

За правилами статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду постанові

від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження 14-176цс18).

З обставин справи вбачається, що ОСОБА_1 не погоджується з визначеним розміром матеріальних збитків, завданих власнику автомобіля Toyota, реєстраційний номер НОМЕР_1 , оскільки згідно висновку щодо вартості матеріального збитку від 10 червня 2016 року, складеного оцінювачем ОСОБА_10 та звіту ТОВ «Експертум АВЕ» від 26 квітня 2016 року пошкодження дверей задніх правих, бамперу переднього та фари передньої правої не зафіксовано. Отже, проведені щодо них роботи на загальну суму 1 305,36 грн є такими, що не пов`язані з ДТП, яка сталася 21 лютого 2016 року.

У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 також заперечує проти стягнення втрати величини товарної вартості через відсутність підстав для її зарахування, оскільки автомобіль вже мав аварійні пошкодження до настання ДТП.

За змістом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Такий розрахунок здійснюється згідно з Методикою.

Згідно з пунктом 2.4 Методики вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі - КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до пункту 8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.

Отже, за змістом указаних положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків).

Пунктом 1.6 Методики визначено, що величина втрати товарної вартості - це умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого КТЗ.

Пунктом 8.6 Методики передбачено два випадки, коли в разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту виникає фізичний знос, яким характеризується величина втрати товарної вартості: 1) унаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду; 2) унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих елементів складових частин, захисних властивостей покриттів або застосування для ремонту складових частин, які були в ужитку чи в ремонті.

Тому вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу більша за вартість матеріального збитку.

Отже, показник передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією зі складових показника величини втрати товарної вартості транспортного засобу. Втрата товарної вартості транспортного засобу розглядається в Методиці як економічне поняття, що охоплює, серед іншого, і втрату товарного (зовнішнього) вигляду.

Ураховуючи зміст викладеного, втрату товарної вартості можна визначити як зменшення вартості транспортного засобу, викликане передчасним погіршенням товарного (зовнішнього) вигляду автомобіля та (або) його експлуатаційних якостей у результаті зниження міцності чи довговічності окремих деталей, вузлів й агрегатів, з`єднань і захисних властивостей покриттів унаслідок ДТП і подальшого ремонту. Передчасні зміни геометричних параметрів, фізико-хімічних властивостей, конструктивних матеріалів і характеристик інших процесів транспортного засобу, які є результатом проведення окремих видів ремонтних робіт, призводять до погіршення зовнішнього (товарного) вигляду, функціональних та експлуатаційних характеристик і зниження безвідмовності й довговічності транспортного засобу. Втрата товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією з причин фізичного зносу (у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту), яким характеризується величина втрати товарної вартості.

Економічна характеристика втрати товарного вигляду дозволяє віднести витрати на його відновлення до конкретних виявів реальних збитків.

Відповідно до пункту 8.6.1 Методики величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт з відновлення пошкоджених складових частин усіх типів КТЗ.

Відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Складова частина КТЗ (складник) - деталь, складова одиниця чи комплектувальний виріб, які відповідають вимогам конструкторської документації (пункт 1.6 Методики).

Тобто величина втрати товарної вартості нараховується в разі потреби проведення ремонтних робіт, що здійснюються як методами відновлення, так і методами заміни пошкодженої: деталі, складової одиниці чи комплектувального виробу, які відповідають вимогам конструкторської документації, усіх типів КТЗ.

Пунктом 8.6.2 Методики визначено вичерпний перелік випадків, коли величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується, зокрема, в разі якщо КТЗ раніше був аварійно пошкоджений або є корозійні руйнування (підпункт «д»).

Як вбачається із протоколу огляду пошкодженого автомобіля від 22 квітня 2016 року встановлено, що автомобіль має пошкодження, не пов`язані з ДТП, а саме, крило переднє праве має деформацію (а.с. 69). Отже, вказана обставина є правовою підставою для ненарахування втрати товарної вартості відповідно до пункту 8.6.2 Методики.

Суд першої інстанції на вказану обставину увагу не звернув та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для стягнення з винуватця ДТП на користь позивача втрати товарної вартості у розмірі 17 322,69 грн.

Колегія суддів також звертає увагу на ту обставину, що, відповідно до акту виконаних робіт від 17 червня 2016 року №ВДИСА-012198, ОСОБА_2 витратив на ремонт автомобіля 70 832,52 грн. А тому визначений ним у позові матеріальний збиток у розмірі 89 908,76 не може бути визнаний таким, що спрямований лише на відновлення порушеного права позивача.

Разом з цим, твердження ОСОБА_1 про те, що власником пошкодженого автомобіля проведено ремонтні роботи по відновленню автомобіля, не пов`язаних з ДТП, яка трапилася 21 лютого 2016 року, що впливає на загальний розмір вартості відновлювального ремонту не знайшли свого підтвердження у матеріалах справи.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в порядку ст. 367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги, вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що рішення в частині стягнення матеріальної шкоди зі страховика та розподілу судових витрат, є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 365, 367,369,374.375,381 - 384 ЦПК України , колегія суддів ,-

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 09 листопада 2016 року в частині задоволення вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 скасувати. Ухвалити в цій частині нове рішення

Позов задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , правонаступниками якого є ОСОБА_3 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_6 20 832 ,52 грн (двадцять тисяч вісімсот тридцять дві грн. 52 коп) матеріальної шкоди. У задоволенні вимог про стягнення суми втрати товарної вартості автомобіля відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову може бути подана до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови буде виготовлений не пізніше 10 вересня 2019 року.

Головуючий

Судді