П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2019 року м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 264/5562/17

Номер провадження 22-ц/804/108/19

Донецький апеляційний суд в складі суддів Ткаченко Т.Б. (суддя-доповідач), Гаврилової Г.Л., Кочегарової Л.М.,

секретар - Герасимова Г.Є.,

сторони:

позивач - ОСОБА_3

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «АЗОВБЕТОН»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АЗОВБЕТОН»

на рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 12 вересня 2018 року, у складі судді Литвиненко Н.В.,

у справі за позовом ОСОБА_3

до Товариства з обмеженою відповідальністю «АЗОВБЕТОН»

про стягнення заборгованості із заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та поворотної фінансової допомоги,

В с т а н о в и в:

У листопаді 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з даним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «АЗОВБЕТОН» (далі - ТОВ «АЗОВБЕТОН» або товариство), в якому просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість із заробітної плати в сумі 124 230 грн. 94 коп., компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 86585 грн.22 коп., та поворотну фінансову допомогу в сумі 1 779 504 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що з червня 2014 року працює в ТОВ «АЗОВБЕТОН» на посаді директора. За період з березня по жовтень 2017 року у відповідача перед ним виникла заборгованість зі сплати заробітної плати в сумі 124230 грн.94 коп.

Окрім заборгованості зі сплати заробітної плати у відповідача також існує заборгованість перед ОСОБА_3 по виплаті компенсації за невикористану відпустку за період з 2013 року по 2017 рік в розмірі 86585 грн.22 коп.

Крім того, за період з червня по вересень 2017 року позивачем, як фізичною особою, було надано відповідачу поворотну фінансову допомогу згідно договорів про надання поворотної фінансової № 5 ФП від 01 червня 2017 року в розмірі 17 000 грн., № 6 ФП від 07 червня 2017 року в розмірі 17 000 грн., № 7 ФП від 09 червня 2017 року в розмірі 20 000 грн., № 8 ФП від 19 червня 2017 року 50 000 грн., № 9 ФП від 05 липня 2017 року в розмірі 100 000 грн., № 14 ФП від 04 вересня 2017 року в розмірі 240 000 грн., № 15 ФП від 07 вересня 2017 року в розмірі 300 000 грн., № 16 ФП від 13 вересня 2017 року в розмірі 100 000 грн., № 18 ФП від 14 вересня 2017 року в розмірі 2 000 000 грн. Частково сума наданої допомоги була повернута, та на теперішній час не повернутою є сума допомоги в розмірі 1 779504 грн.

Рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 12 вересня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ТОВ «АЗОВБЕТОН» про стягнення заборгованості із заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та поворотної фінансової допомоги задоволено.

Стягнуто в ТОВ «АЗОВБЕТОН» на користь ОСОБА_3 заборгованість із заробітної плати за період з березня 2017 року по жовтень 2017 року в розмірі 124 230 грн. 94 коп., заборгованість за невикористану відпустку за період з 2013 по 2017 роки в розмірі 86 585 грн. 22 коп., а також заборгованість за договорами про надання поворотної фінансової допомоги №5 ФП від 01.06.2017 року, № 6 ФП від 07. 06.2017 року, № 7 ФП від 09.06.2017 року, № 8 ФП від 19.06.2017 року, № 9 ФП від 05.07.2017 року, № 14 ФП від 04.09.2017 року, № 15 ФП від 07.09.2017 року, № 16 ФП від 13.09.2017 року, № 18 ФП від 14.09.2017 року в сумі 1 779 504,00 грн.

Стягнуто з ТОВ «АЗОВБЕТОН» на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування сплаченого судового збору грошові кошти в сумі 8 000 грн.

Не погоджуючись з даним рішенням, ТОВ «АЗОВБЕТОН», подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просило його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, поклав судові витрати, пов'язані з поданням апеляційної скарги на ОСОБА_3

Зокрема зазначило, що надані позивачем копії розрахункових відомостей заробітної плати, табелів обліку використання робочого часу, копій звітності про суми нарахованої заробітної плати та відомості Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України не є первинними документами для встановлення законності нарахування щомісячної заробітної плати колишньому директору товариства.

Відповідно до розрахункових відомостей нарахування заробітної плати позивачу з березня 2017 року по жовтень 2017 року йому було нараховано премії та доплати/надбавки до основної заробітної плати, проте документів, підтверджуючих законність нарахування таких премій, надбавок (копії положення про преміювання, колективного договору, наказів директора про преміювання тощо) не надано. Зазначених документів у ТОВ «АЗОВБЕТОН» у наявності не має, а тому товариство не повинно сплачувати ОСОБА_3 суму премій та надбавок до основної заробітної плати за вказаний період.

Заборгованість за невикористану відпустку за період 2013 - 2017 роки було прийнято судом у порушення норм процесуального права, оскільки до матеріалів справи були надані табелі обліку використання робочого часу лише за 2017 рік, а тому довідка ТОВ «АЗОВБЕТОН» про наявність заборгованості за невикористану відпустку за період 2013- 2017 роки, яка підписана ОСОБА_3, не є належним первинним документом, підтверджуючим наявність такої заборгованості.

Задовольняючи позов в частині стягнення поворотної фінансової допомоги, суд не звернув уваги, що до матеріалів справи надані не засвідчені належним чином копії договорів про надання поворотної фінансової допомоги, укладені між ОСОБА_3 та ТОВ «АЗОВБЕТОН», та на ті обставини, що ОСОБА_3 не мав достатнього обсягу цивільної дієздатності. Відповідно до положень ч.5 ст.65 ГКУ, п.7.4.4. та п.7.4.5 Статуту ТОВ «АЗОВБЕТОН» директор лише за рішенням загальних зборів Учасників товариства укладає угоди не залежно від їх вартості про отримання кредитів та інше, про що має складатися відповідні протоколи. Загальні збори учасників товариства з питання надання дозволу колишньому директору товариства ОСОБА_3 на укладання договорів, не проводилося.

Також було порушено вимоги п.2.3 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою правління Національного банку України від 15.12.2004 року № 637, оскільки гранична сума розрахунків між фізичною особою та підприємством протягом одного дня складала 50 тис. грн. (постанова правління НБУ від 25.11.2016 року № 407), а до каси підприємства ОСОБА_3 вносив більші суми.

Документи та їх копії, надані позивачем для залучення до справи, складені з порушенням Національного стандарту України «Державна уніфікована система документації. Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів».

Відповідно до ст. 360 ЦПК України до апеляційного суду від представника позивача - ОСОБА_4 надійшов відзив, в якому вона посилається на те, що апелянт не заперечує наявність у ТОВ «АЗОВБЕТОН» перед ОСОБА_3 заборгованості по заробітній платі, невикористаним відпускам, фінансової допомоги, про фактичні внески фінансової допомоги до каси та на банківський рахунок ТОВ «АЗОВБЕТОН», а лише маніпулює недотриманнями певних статей бухгалтерської та кадрової дисципліни з метою неповернення заборгованості.

ОСОБА_3 є працівником підприємства, а первинні документи щодо нарахування позивачу заробітної плати знаходяться у роботодавця, у тому числі і накази про нарахування премії та додаткових виплат. Заперечуючи проти виплати премії та надбавки до основної роботи, відповідач не зазначає взагалі який розмір заборгованості визнається, а який ні.

Згідно щомісячних розрахункових відомостей та табелів обліку робочого часу, відпрацьований час директором з послідуючим нарахуванням заробітної плати, відрахування в Пенсійний фонд України (далі -ПФУ) податків з доходів фізичних осіб, військового збору, співдають із сумами, які відображені у відомостях, отриманих позивачем в ПФУ та державній фіскальній службі. Заборгованість та невиплата заробітної плати підтверджується виписками з карточних рахунків ОСОБА_3, відкритих у банківських установах та довідками ТОВ «АЗОВБЕТОН», які були видані та підписані бухгалтером товариства.

Щодо неперебування позивача у відпустках з 2014 року по 2017 рік обґрунтоване довідкою ТОВ «АЗОВБЕТОН», виданою бухгалтером згідно відомостей бухгалтерського обліку, щомісячними звітами за 2017 рік та відомостями з Державної фіскальної служби та ПФУ.

Договір про надання поворотної фінансової допомоги за своєю правовою природою не є кредитним договором та не стосується основних засобів, тому не потрібно було отримувати рішення загальних зборів засновників підприємства на їх укладення.

На виконання ухвали суду, позивачем були надані суду оригінали всіх документів, у тому числі і договори про надання поворотної фінансової допомоги. В бухгалтерії товариства позивачем отримані засвідчені печаткою копії документів, зроблених з оригіналу внутрішнього документу підприємства, які були надані в якості доказу до суду. Оригінали цих документів, знаходяться у відповідача.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України апеляційний суд розглядає справу у відсутності позивача, та закінчує розгляд справи у відсутності представника відповідача, які належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду справи. Представник відповідача направив заяву про розгляд справи 30 січня 2019 року без його участі (т.2 а.с.100).

В судовому засіданні представник позивача - ОСОБА_4 надала пояснення аналогічні наведеним у відзиві, додав, що ОСОБА_3 наказ про звільнення не отримував, трудову книжку йому не видали, тому він вважає себе не звільненим. На даний час заборгованість за договорами поворотної фінансової допомоги, оригінали яких надавалися суду першої інстанції для огляду, становить 1 754504 грн., оскільки після 30 жовтня 2017 року йому повернули частини позики. В суді першої інстанції вона не встигла уточнити позовні вимоги в цій частині. Пояснила також, що в суді розглядається позов ТОВ «АЗОВБЕТОН» про визнання договорів поворотної фінансової допомоги недійсними, тому надає спірні договори та квитанції до прибуткових касових ордерів для огляду апеляційним судом.

В судових засіданнях 05 грудня 2018 року, 19 грудня 2018 року представник відповідача - Косенко С.С. надав пояснення відповідно до доводів, викладених в апеляційній скарзі. Пояснив також, що ОСОБА_3 відсторонено від обов'язків директора 30 листопада 2017 року, а в середині січня 2018 року позивача було звільнено. Наказ надати суду не може, оскільки він знаходиться у співзасновника. Під час розгляду справи апеляційним судом підприємство звернулося до суду з позовами про визнання договорів поворотної фінансової допомоги недійсними та про стягнення надмірно сплаченої заробітної плати. У разі задоволення позовів, будуть інші підстави для стягнення заборгованості за договорами поворотної фінансової допомоги.

В наступні судові засідання представник відповідача не з'явився, просив розглянути справу без його участі.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника відповідача - Косенко С.С. в судових засіданнях 05 грудня 2018 року, 19 грудня 2018 року, який просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду скасувати та відмовити у задоволенні позову, заперечення представника позивача - ОСОБА_4, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині стягнення компенсації за не використану відпустку, в частині стягнення заборгованості за договорами поворотної фінансової допомоги - зміні, та в частині стягнення заборгованості із заробітної плати підлягає залишенню без змін з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до положень ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом першої інстанції встановлено, що підтверджується матеріалами справи, наказом ТОВ «АЗОВБЕТОН» №7-К від 11 червня 2014 року ОСОБА_3 переведено з посади начальника комерційного відділу на посаду директора із заробітною платою відповідно до штатного розкладу.

Згідно довідок ТОВ «АЗОВБЕТОН», заборгованість по заробітній платі перед ОСОБА_3 станом на 30.10.2017 року складає 124230,94 грн., в тому числі за березень 2017 року- 4700 грн., за квітень 2017 року- 4025,00 грн., за травень 2017 року- 12999,94 грн., за червень 2017 року- 20125,00 грн., за липень 2017 року- 26000,00 грн., за серпень 2017 року- 33000,00 грн., за вересень 2017 року- 3381,00 грн., за жовтень 2017 року- 20000,00 грн.

Заборгованість перед ОСОБА_3 за не використані відпустки за період з 01.03.2013 року по 18.09.2017 року, що складає 109 днів, становить 86585,22 грн.

З відомостей Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області від 19.02.2018 року згідно наданої місячної звітності ТОВ «АЗОВБЕТОН» ОСОБА_3 була нарахована заробітна плата в наступних розмірах: за березень 2017 року- 40993,79 грн., за квітень 2017 року- 5000 грн., за травень 2017 року- 16149,00 грн., за червень 2017 року- 25000 грн., за липень 2017 року- 32298,14 грн., за серпень 2017 року- 40993,79 грн., за вересень 2017 року- 4200,00 грн., за жовтень 2017 року- 24845,00 грн., за листопад 2017 року- 909,09 грн.(т.1 а.с 87)

Судом встановлено, що між ОСОБА_3 та ТОВ «АЗОВБЕТОН» було укладено дев'ять договорів про надання поворотної фінансової допомоги №5 ФП від 01.06.2017 року в межах суми 17000 грн., №6 ФП від 07.06.2017 року в межах суми 17000 грн., №7 ФП від 09.06.2017 року в межах суми 20000 грн., №8 ФП від 19.06.2017 року в межах суми 50000 грн., №9 ФП від 05.07.2017 року в межах суми 100000 грн., №14 ФП від 04.09.2017 року в межах суми 240000 грн., №15 ФП від 07.09.2017 року в межах суми 300000 грн., №16 ФП від 13.09.2017 року в межах суми 100000 грн., №18 ФП від 14.09.2017 року 2000000 грн. Вказані договори є ідентичними за своїми умовами.

Згідно з пунктом 1.1. договорів позикодавець - ОСОБА_3 надає позичальнику - ТОВ «АЗОВБЕТОН» поворотну фінансову допомогу, а позичальник зобов'язується повернути надані грошові кошти в порядку та на умовах, передбачених даним Договором.

Згідно з пунктом 1.2 договорів поворотною фінансовою допомогою визнається сума грошових коштів в національній валюті України, передана платнику податку у користування на визначений строк відповідно до Даного договору, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій як плати за користування такими коштами.

Відповідно до пункту 2.3. договорів: №5 ФП від 01.06.2017 року, №6 ФП від 07.06.2017 року поворотна фінансова допомога надається протягом 12 місяців з дати підписання договорів; №7 ФП від 09.06.2017 року, №8 ФП від 19.06.2017 року, №9 ФП від 05.07.2017, №14 ФП від 04.09.2017 року, №15 ФП від 07.09.2017 року, №16 ФП від 13.09.2017 року- протягом 24 місяців з дати підписання договорів; №18 ФП від 14.09.2017 року- протягом 60 місяців з дати підписання договору. Грошові кошти перераховуються на поточний рахунок позичальника з особового або іншого рахунку позикодавця.

Поворотна фінансова допомога надається до моменту вимоги її повернення позикодавцеві (пункт 2.4. договорів).

Відповідного до пункту 3.1. договорів поворотна фінансова допомога підлягає поверненню за вимогою позикодавця.

Згідно з квитанцією до прибуткового касового ордеру №3 від 01.06.2017 року ТОВ «АЗОВБЕТОН» за договором №5 ФП про надання поворотної фінансової допомоги від 01.06.2017 року прийнято від ОСОБА_3 17 000 грн.

Згідно з квитанцією до прибуткового касового ордеру №4 від 07.06.2017 року ТОВ «АЗОВБЕТОН» за договором №6 ФП про надання поворотної фінансової допомоги від 07.06.2017 року прийнято від ОСОБА_3 17 000 грн.

Згідно з квитанцією до прибуткового касового ордеру №5 від 09.06.2017 року ТОВ «АЗОВБЕТОН» за договором №7 ФП про надання поворотної фінансової допомоги від 09.06.2017 року прийнято від ОСОБА_3 20 000 грн.

Згідно з квитанціями до прибуткового касового ордеру №10 від 19.06.2017 року, №11 від 22.06.2017 року, №12 від 30.06.2017 року, №13 від 05.07.2017 року ТОВ «АЗОВБЕТОН» за договором №8 ФП про надання поворотної фінансової допомоги від 19.06.2017 року прийнято від ОСОБА_3 відповідно 16263,32 грн., 9999,68 грн., 7000 грн., 16427 грн., в загальній сумі 49690 грн. (т.1 а.с.21, 23).

Згідно з квитанціями до прибуткового касового ордеру №14 від 05.07.2017 року, №17 від 24.07.2017 року, №18 від 15.08.2017 року, №19 від 16.08.2017 року ТОВ «АЗОВБЕТОН» за договором №9 ФП про надання поворотної фінансової допомоги від 05.07.2017 року прийнято від ОСОБА_3 відповідно 1248 грн., 10800 грн., 9000 грн., 50000 грн., в загальній сумі 71048 грн.

Згідно з квитанцією до прибуткового касового ордеру №21 від 04.09.2017 року ТОВ «АЗОВБЕТОН» за договором №14 ФП про надання поворотної фінансової допомоги від 04.09.2017 року прийнято від ОСОБА_3 225000 грн.

Згідно з квитанцією до прибуткового касового ордеру №22 від 07.09.2017 року ТОВ «АЗОВБЕТОН» за договором №15ФП про надання поворотної фінансової допомоги від 07.09.2017 року прийнято від ОСОБА_3 300000,00 грн.

Згідно з квитанцією до прибуткового касового ордеру №23 від 13.09.2017 року ТОВ «АЗОВБЕТОН» за договором №16 ФП про надання поворотної фінансової допомоги від 13.09.2017 року прийнято від ОСОБА_3 74000,00 грн.

Згідно з квитанціями до прибуткового касового ордеру №24 від 14.09.2017 року, №25 від 15.09.2017 року, №26 від 18.09.2017 року, №28 від 20.09.2017 року, №30 від 22.09.2017 року, №32 від 26.09.2017 року, №34 від 28.09.2017 року, №35 від 29.09.2017 року, №36 від 02.10.2017 року, №37 від 03.10.2017 року, №38 від 04.10.2017 року, №39 від 05.10.2017 року, №40 від 06.10.2017 року, №41 від 09.10.2017 року, №42 від 10.10.2017 року, №43 від 11.10.2017 року, №44 від 12.10.2017 року, №45 від 13.10.2017 року, №46 від 16.10.2017 року, №47 від 17.10.2017 року, №48 від 18.10.2017 року, №49 від 19.10.2017 року, №50 від 20.10.2017 року, №51 від 21.10.2017 року, №52 від 23.10.2017 року, №53 від 24.10.2017 року, кожна з яких на суму 50000,00 грн., ТОВ «АЗОВБЕТОН» за договором №18 ФП про надання поворотної фінансової допомоги від 14.09.2017 року прийнято від ОСОБА_3 грошові кошти на загальну суму 1300000,00 грн.(т.1 а.с.6 -9).

Відповідно до довідки ТОВ «АЗОВБЕТОН» станом на 30.10.2017 року заборгованість по наданій фінансовій допомозі ТОВ «АЗОВБЕТОН» перед директором ОСОБА_3 складає 1779504,00 грн.

За інформацією з Державного реєстру фізичних осіб- платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків ОСОБА_3 отримував доходи у вигляді заробітної плати від ТОВ «АЗОВБЕТОН», за перший квартал 2017 року нарахована заробітна в сумі 105590,79 грн., до бюджету перераховано 19006,34 грн., за другий квартал 2017 року в сумі 46149,00 грн., до бюджету перераховано 8306,82 грн., за третій квартал 2017 року в сумі 77491,93 грн., до бюджету перераховано 13948,55 грн., за четвертий квартал 2017 року інформація відсутня. Додатково зазначено, що інформація потребує уточнення у джерела доходів.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з ТОВ «АЗОВБЕТОН» заборгованості з виплати заробітної плати в розмірі 124230,94 грн. та заборгованості за не використану відпустку в розмірі 86585,22 грн. є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню, а доводи відповідача про те, що ОСОБА_3 незаконно нараховував собі заробітну плату будь-якими доказами не підтверджено.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по поворотній фінансовій допомоги, суд дійшов висновку про існування договірних правовідносин між сторонами, що підтверджується копіями наданих позивачем договорів про надання поворотної фінансової допомоги. Попри відсутність оригіналів договорів про надання поворотної фінансової допомоги, зібрані у справі в сукупності письмові докази, зокрема: копії договорів, представлені позивачем, квитанції до прибуткового касового ордеру та банківські квитанції про перерахування коштів із відображенням призначення платежів за договорами, дали підстави суду визнати існування між ОСОБА_3 та ТОВ «АЗОВБЕТОН» договірних відносин з надання поворотної фінансової допомоги. За своєю цивільно-правовою природою та юридичним змістом укладені між сторонами договори поворотної фінансової допомоги є договорами позики.

Відповідач ТОВ «АЗОВБЕТОН» взяті на себе договірні обов'язки належним чином не виконав, внаслідок чого за договорами про надання поворотної фінансової допомоги №№5 ФП, 6 ФП, 7 ФП, 8 ФП, 9 ФП, 14 ФП, 15 ФП, 16 ФП, 18 ФП утворилася заборгованість, яка згідно з довідкою ТОВ «АЗОВБЕТОН» від 30.10.2017 року складає 1779504,00 грн. та підлягає стягненню в судовому порядку. Будь-яких доказів на спростування наявності вказаної заборгованості відповідачем надано не було.

З такими висновками апеляційний суд повністю погодитись не може з наступних підстав.

За правилами ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Статтею 94 КЗпП України встановлено, зо заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Частинами 2, 3 ст. 97 КЗпП України встановлено, що форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом.

Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті.

Згідно зі ст. 30 Закону України «Про оплату праці» при кожній виплаті заробітної плати роботодавець повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави відрахувань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати. Роботодавець зобов'язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно ст. 8 Закону України від 16 липня 1999 року N 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність у Україні» бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації.

Питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів.

Відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством, або власник відповідно до законодавства та установчих документів.

Бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

На підтвердження вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі за період з березня 2017 року по жовтень 2017 року позивачем надана довідка за № 116 від 30.10.2017 року (т.1 а.с.30 зворот), видана ТОВ «АЗОВБЕТОН», яка містить розшифровку заборгованості по заробітній платі по місяцям та підписана не лише ним, як директором підприємства, а й бухгалтером.

На час видачі зазначеної довідки ОСОБА_3 працював директором ТОВ «АЗОВБЕТОН», наказ про призначення позивача на посаду директора, директором товариства на час видачі довідки не скасований та був чинним, що підтвердив представник відповідача, пояснив, що позивач був відсторонений від обов'язків директора підприємства 30 листопада 2017 року. Пояснив також, що бухгалтер ОСОБА_6 працювала в той період на підприємстві.

.

Зазначена сума заборгованості по заробітній платі не перевищує суми заробітної плати, які були нараховані ОСОБА_3, відомості про які містяться в персоніфікованому обліку ПФУ (т.1 а.с.87).

Посилаючись на не доведення позивачем позовних вимог в цій частині, представник відповідача, зазначає про відсутність на підприємстві первинних документів бухгалтерського обліку, та на ті обставини, що вказані бухгалтерські документи були викрадені позивачем, про що було зроблено заяву до органів поліції.

Погоджуючись з рішенням суду в частині стягнення заборгованості по заробітній платі апеляційний суд приймає до уваги пояснення сторін, що ОСОБА_3 в кінці листопада 2017 року був відсторонений іншим співзасновником від виконання обов'язків директора товариства та його не допускають на територію підприємства. Факт викрадення ОСОБА_3 бухгалтерської документації не доведений у встановленому законом порядку, а останній заперечує ці обставини.

Відповідно до ст. ст. 95, 115 КЗпП України, ст. ст. 21, 30 Закону України «Про оплату праці» відсутність заборгованості перед позивачем із заробітної плати має довести роботодавець, тобто юридична особа, з якою фактично було укладено трудовий договір, а не позивач.

Не знайшли свого підтвердження як під час розгляду справи судом першої інстанції так і апеляційним судом заперечення представника відповідача щодо неправомірного збільшення розміру посадового окладу позивача, з посиланням на розмір окладу, встановлений ОСОБА_3 при прийомі його на роботу 3200 грн., та на незаконність нарахування премії, оскільки зазначені обставини можуть бути спростовані відсутністю первинних бухгалтерських документів, штатних розкладів та наказів про виплату премії, з підстав їх не нарахування та не видання, а не з підстав їх незбереження, відповідальність за збереження яких покладено саме на підприємство.

Таким чином, заперечуючи проти позову представником відповідача не надано будь-яких належних та допустимих доказів на спростування наданих позивачем доказів на підтвердження своїх вимог в частині стягнення заборгованості по заробітній платі.

Обґрунтовуючи рішення про стягнення заборгованості по заробітній платі, суд першої інстанції послався на копії звітів за січень- жовтень 2017 року до органу соціального страхування та розрахункові відомості ТОВ «АЗОВБЕТОН» (т.1 а.с.93 - 160), в яких відображені суми нарахованої заробітної плати, зокрема ОСОБА_3, але це не привело до неправильного вирішення позову, оскільки розмір нарахованої позивачу заробітної плати співпадає з розміром заробітної плати, відображеним у персоніфікованому обліку ПФУ.

З огляду на зазначене вище, рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає залишенню без змін.

Задовольняючи позов в частині стягнення заборгованості за невикористані відпустки в сумі 86585,22 грн., суд дійшов висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.

З таким висновком апеляційний суд не може погодитися, враховуючи наступне.

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Згідно з частиною першою статті 83 КЗпП України та частиною першою статті 24 Закону України "Про відпустки" у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи.

Положеннями статей 4, 6 Закону України "Про відпустки" щорічна відпустка складається з основної відпустки, додаткової відпустки за роботу із шкідливими та важкими умовами праці, додаткової відпустки за особливий характер праці, інших додаткових відпусток, передбачених законодавством.

Щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору (частина перша статті 6 Закону України "Про відпустки").

Разом з тим, матеріали справи не містять відомостей щодо звільнення позивача з роботи. Надана до матеріалів справи копія трудової книжки ОСОБА_3 (т.1 а.с. 32) не містить запису про його звільнення, наказ про звільнення позивачу не надавався, і як пояснила представник позивача в апеляційному суді, ОСОБА_3 вважає себе не звільненим.

В своїх поясненнях представник відповідача зазначив про звільнення позивача з роботи у січні 2018 року, але на пропозицію підтвердити пояснення письмовими доказами та надати копію наказу про звільнення позивача з роботи, копію наказу надано не було.

Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України N 13 від 24 грудня 1999 року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", розглядаючи спори про виплату грошової компенсації за невикористану відпустку, необхідно виходити з того, що згідно зі статтею 83 КЗпП України вона може бути стягнена на вимогу працівника за всі дні невикористаної ним основної й додаткової щорічної відпустки, тільки в разі звільнення його з роботи. Розмір грошової компенсації за невикористану відпустку за попередні роки визначається виходячи із середнього заробітку, який працівник має на час її проведення.

При перегляді справи в частині позовних вимог про стягнення заборгованості на невикористані відпустки апеляційний суд враховує постанову Верховного Суду від 05 вересня 2018 року справа № 750/9956/17|61-12223св18.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що до матеріалів справи на підтвердження заборгованості за невикористані відпустки надана копія довідки ТОВ «АЗОВБЕТОН» № 103 від 18 вересня 2017 року (т.1 а.с.31), яка не є належним доказом. Зазначену заборгованість відповідач не визнав, а позивач оригінал зазначеної довідки не надав і апеляційному суду.

За таких обставин, ОСОБА_3 передчасно звернувся з позовом про стягнення заборгованості за невикористані відпустки, не надав відомостей про його звільнення з роботи, а тому рішення суду в частині стягнення заборгованості за невикористані відпустки в сумі 86585,22 грн. підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення в цій частині про відмову у задоволені позову.

Переглядаючи справу в частині позову про стягнення заборгованості за договорами про надання поворотної фінансової допомоги, апеляційний суд враховує наступне.

Відповідно до ч. 1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За змістом частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Підпунктом 14.1.257 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що поворотна фінансова допомога - сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов'язковою до повернення.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).

Установивши факт існування між сторонами договірних правовідносин з приводу позики, а також факту невиконання позичальником ТОВ «АЗОВБЕТОН» своїх зобов'язань перед кредитором ОСОБА_3, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача суми позики.

За положеннями п.7.4 Статуту ТОВ «АЗОВБЕТОН» у Товаристві створюється одноособовий виконавчий орган - Директор, який здійснює оперативне керівництво діяльністю Товариства, вирішує усі питання діяльності Товариства, окрім тих, що належать до виключної компетенції зборів учасників; без доручення діє від імені Товариства; має право першого підпису фінансових документів; здійснює правочини, укладає будь-які угоди та юридичні акти, підписує договори, контракти та інші документи; за рішенням загальних зборів Учасників Товариства укладає угоди незалежно від їх вартості про отримання кредитів та заставу майна, договорів купівлі-продажу і дарування основних засобів; організовує господарську діяльність Товариства, фінансування, ведення обліку та складання звітності; затверджує усі внутрішні документи стосовно діяльності Товариства; приймає інші рішення, необхідні для вирішення питань поточної діяльності Товариства (т.2 а.с. 35).

Позивачем до матеріалів справи надані копії договорів про надання поворотної фінансової допомоги №№5 ФП від 01 червня 2017 року, 6 ФП від 07 червня 2017 року, 7 ФП від 09 червня 2017 року, 8 ФП 19 червня 2017 року, 9 ФП від 05 липня 2017 року, 14 ФП від 04 вересня 2017 року, 15 ФП від 07 вересня 2017 року, 16 ФП від 13 вересня 2017 року, 18 ФП від 14 вересня 2017 року, за якими між ОСОБА_3 та ТОВ «АЗОВБЕТОН», в особі директора ОСОБА_3, що діє на підставі Статуту було укладено договори про надання поворотної фінансової допомоги. За зазначеними договорами ОСОБА_3 надає ТОВ «АЗОВБЕТОН» поворотну фінансову допомогу на безоплатній основі в узгодженому в договорах розмірі, а останнє зобов'язувалося за вимогою ОСОБА_3 повернути надані кошти (т.1 а.с.5, 10, 12, 14, 16, 20, 24, 26, 28).

Вказані договори про надання поворотної фінансової допомоги, на яких будується спір, неоспорені у встановленому законом порядку, не визнані недійсним до ухвалення оскаржуваного у даній справі рішення, в тому числі із підстав заявлених представником відповідача, зокрема фальсифікації, відсутності у ОСОБА_3 повноважень для їх укладання від імені підприємства, тощо. Тому посилання представника відповідача на неукладення договорів та ненадходження з цього приводу коштів до каси підприємства є безпідставними.

Статутом ТОВ «АЗОВБЕТОН» (пп. 7.4.4. п. 7.4.) передбачено повноваження директора за рішенням загальних зборів Учасників Товариства на укладення угоди незалежно від їх вартості про отримання кредитів та заставу майна, договорів купівлі - продажу і дарування основних засобів.

У даному випадку між сторонами були укладені договори позики на безоплатній основі.

Як вбачається зі спірних договорів, від імені ТОВ «АЗОВБЕТОН» вони підписані ОСОБА_3, який на час укладання зазначених договорів був директором підприємства.

Заперечення представника відповідача, що спірні договори про надання поворотної фінансової допомоги, в порушення вимог ч. 3 ст. 238 ЦК України укладено від імені позикодавця та позичальника однією і тією ж особою, тобто договори направленій на реалізацію інтересів однієї особи, не спростовують висновку суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для повернення позики.

Так, згідно з ч. 3 ст. 92 ЦК України орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

За змістом ч. 3 ст. 238 ЦК України представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Апеляційний суд перевірив права та обов'язки директора ТОВ «АЗОВБЕТОН» на час виникнення спірних правовідносин, та вважає, що питання укладення договорів безпроцентної позики на умовах поворотної фінансової допомоги не належало до виключної компетенції загальних зборів учасників, тобто ОСОБА_3 на час укладення спірних договорів безпроцентної позики на умовах поворотної фінансової допомоги був наділений повноваженнями на вчинення таких правочинів від імені товариства.

На виконання укладених договорів ОСОБА_3, вносячи кошти діяв не у власних інтересах, а в інтересах товариства, керівником якого він був, за змістом укладеного договору він не мав наміру збагатитися за рахунок ТОВ «АЗОВБЕТОН» та не переслідував іншу корисливу мету всупереч інтересам своїх посадових повноважень.

З матеріалів справи та пояснень сторін, вбачається, що ТОВ «АЗОВБЕТОН» в судовому порядку оскаржує вказані договори, звернувшись до суду в іншому провадженні з позовом про визнання їх недійсними. З цих підстав представник позивача не просить залучити їх до матеріалів даної справи.

Оригінали вказаних вище договорів поворотної фінансової допомоги за клопотанням представника позивача були оглянуті апеляційним судом в судовому засіданні 19 грудня 2018 року та засвідчені їх копії (т.2 а.с. 81).

Впродовж періоду з 01 червня 2017 року по 24 жовтня 2017 року згідно квитанцій до прибуткових касових ордерів, а саме № 3 від 01 червня 2017 року, № 4 від 07 червня 2017 року, № 5 від 09 червня 2017 року, №10 від 19.06.2017 року, №11 від 22.06.2017 року, №12 від 30.06.2017 року, №13 від 05.07.2017 року, №14 від 05.07.2017 року, №17 від 24.07.2017 року, №18 від 15.08.2017 року, №19 від 16.08.2017 року, № 21 від 04 вересня 2017 року, № 22 від 07 вересня 2017 року, № 23 від 13 вересня 2017 року, №24 від 14.09.2017 року, №25 від 15.09.2017 року, №26 від 18.09.2017 року, №28 від 20.09.2017 року, №30 від 22.09.2017 року, №32 від 26.09.2017 року, №34 від 28.09.2017 року, №35 від 29.09.2017 року, №36 від 02.10.2017 року, №37 від 03.10.2017 року, №38 від 04.10.2017 року, №39 від 05.10.2017 року, №40 від 06.10.2017 року, №41 від 09.10.2017 року, №42 від 10.10.2017 року, №43 від 11.10.2017 року, №44 від 12.10.2017 року, №45 від 13.10.2017 року, №46 від 16.10.2017 року, №47 від 17.10.2017 року, №48 від 18.10.2017 року, №49 від 19.10.2017 року, №50 від 20.10.2017 року, №51 від 21.10.2017 року, №52 від 23.10.2017 року, №53 від 24.10.2017 року від ОСОБА_3 прийнято грошові кошти на виконання вказаних договорів поворотної фінансової допомоги в сумі 2 073 738 грн. (т.1 а.с. 6 - 9, 11, 13, 15, 17 - 19, 21 - 23, 25, 27, 29).

Оригінали вказаних вище квитанцій до прибуткових касових ордерів за клопотанням представника позивача також були оглянуті апеляційним судом в судовому засіданні 19 грудня 2018 року та засвідчені їх копії (т.2 а.с. 81).

Порядок оформлення касових операцій у період червень - жовтень 2017 року відповідає вимогам Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління Національного банку України 15 грудня 2004 року № 637, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13 січня 2005 року за № 40/10320, яке було чинним на час укладення вказаних договорів про надання поворотної фінансової допомоги та внесення коштів до каси підприємства.

Із наданих до матеріалів справи копій квитанцій до прибуткових касових ордерів відповідача, оригінали яких оглянуті апеляційним судом, вбачається, що дані квитанції оформлені відповідно до умов вищевказаного нормативного акту, вони підписані касиром і головним бухгалтером та скріплені печаткою підприємства. Підставою отримання коштів вказано наведені вище договори про надання поворотної фінансової допомоги із посиланням на їх номери та дати укладення.

Обставини внесення грошових коштів відповідно до зазначених вище квитанцій до прибуткових касових ордерів, відповідачем та його представником під час розгляду справи не спростовані.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення фінансової дисципліни, з посиланням на те, що до каси товариства вносилося більш ніж 50000 грн., не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову в цій частині, оскільки порушення допускав саме відповідач.

У абз. 2 ч.1 ст. 218 ЦК України визначено, що заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Аналогічні положення містяться й у ст. 1051 ЦК України, згідно з якою позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

З матеріалів справи вбачається, що сторони перебувають між собою у трудових відносинах.

Проте наявність таких правовідносин сторін не спростовує факт укладення договорів позики та реальність цих договорів, оскільки в силу статті 204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину. Відповідач таку презумпцію не спростував, договори поворотної фінансової допомоги не оспорив як по суті, так і у зв'язку з доводами про його безгрошовість (стаття 1051 ЦК України).

На підтвердження своїх вимог щодо стягнення заборгованості за договорами про надання поворотної фінансової допомоги, позивачем до матеріалів справи надані копії квитанцій ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» за період з червня по вересень 2017 року, відповідно до яких на розрахунковий рахунок ТОВ «АЗОВБЕТОН» в ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» були внесені грошові кошти, призначенням платежу по яких зазначена частина спірних договорів (т.1 а.с. 15, 17 -19, 22, 23,25, 27, 29).

Згідно ч.1 ст.83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Відповідач, маючи можливість перевірити зазначені відомості через зазначену установу банку, не спростував їх, будь-яких клопотань щодо витребування у ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» відомостей на спростування внесення ОСОБА_3 до каси підприємства грошових коштів та до банківської установи, не заявив.

Разом з тим, погоджуючись з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення заборгованості за наведеними вище договорами поворотної фінансової допомоги, апеляційний суд не може погодитися із розміром цієї заборгованості, оскільки відповідно до пояснень представника позивача та наданої довідки ТОВ «АЗОВБЕТОН» від 13 листопада 2017 року № 120, розмір заборгованості станом на 13 листопада 2017 року становить 1 754 504 грн., ( т.2 а.с. 79, 110), а судом стягнута заборгованість станом на 30 жовтня 2017 року у сумі 1 779 204 грн. (т.1 а.с.31).

За таких обставин, рішення суду першої інстанції в частині стягнення розміру заборгованості за договорами поворотної фінансової допомоги підлягає зміні, та стягнення з ТОВ «АЗОВБЕТОН» на користь ОСОБА_3 за вказаними вище договорами поворотної фінансової допомоги 1 754504 грн.

З огляду на наведене вище, судове рішення відповідно до вимог 376 ЦПК підлягає частковому скасуванню, зміні, з ухваленням у визначених частинах нового судового рішення про відмову у частині позовних вимог та зміні, у зв'язку з чим апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню частково.

У зв'язку з тим, що рішення суду в частині стягнення заборгованості за договорами поворотної фінансової допомоги підлягає зміні, це ж рішення підлягає зміні в частині відшкодування судового збору.

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні з позовом ОСОБА_3 сплачено судовий збір 8000 грн. у максимальному розмірі, передбаченому Законом України «Про судовий збір» щодо сплати судового збору за його позовом про стягнення заборгованості за договорами про надання поворотної фінансової допомоги ( т.1 а.с.1).

Враховуючи те, що позов ОСОБА_3 в частині стягнення заборгованості за договорами про надання поворотної фінансової допомоги підлягає задоволенню на 98,60% (1754504 грн. х 100%) : 1779504 грн.), а при зверненні з позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку він звільнений від сплати судового збору, з відповідача на користь позивача у відшкодування судового збору підлягає стягненню 7888 грн.(8000 грн. х 98,60) :100).

Відповідачем при зверненні з апеляційною скаргою сплачено судовий збір 12000 грн. (т.1 а.с. 229).

У зв'язку з частковим задоволенням апеляційної скарги (на 1,40%), з позивача на користь відповідача у відшкодування судового збору підлягає стягненню 168 грн. (12000 грн. х 1,40) : 100 ).

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АЗОВБЕТОН» задовольнити частково.

Рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 12 вересня 2018 року в частині стягнення заборгованості за невикористані щорічні відпустки скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АЗОВБЕТОН» про стягнення компенсації за невикористані щорічні відпустки за період з 2013 року по 2017 рік сумі 86585,22 гривень відмовити.

Це ж рішення в частині стягнення розміру заборгованості за договорами про надання поворотної фінансової допомоги та судового збору змінити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АЗОВБЕТОН» () на користь ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, місце реєстрації :АДРЕСА_1) заборгованість за договорами про надання поворотної фінансової допомоги №5 ФП від 01 червня 2017 року, № 6 ФП від 07 червня 2017 року, № 7 ФП від 09 червня 2017 року, № 8 ФП від 19 червня 2017 року, № 9 ФП від 05 липня 2017 року, № 14 ФП від 04 вересня 2017 року, № 15 ФП від 07 вересня 2017 року, № 16 ФП від 13 вересня 2017 року, № 18 ФП від 14 вересня 2017 року в сумі 1 754504 (один мільйон сімсот п'ятдесят чотири тисячі п'ятсот чотири) гривень та судовий збір в розмірі 7888 (сім тисяч вісімсот вісімдесят вісім) гривень.

Рішення суду в частині стягнення заборгованості по заробітній платі за період з березня 2017 року по жовтень 2017 року в сумі 124230 гривень 94 копійки залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, місце реєстрації :АДРЕСА_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АЗОВБЕТОН» судовий збір, понесений у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 168,00 гривень.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 04 лютого 2019 року.

Головуючий Т.Б.Ткаченко

Судді: Г.Л.Гаврилова

Л.М.Кочегарова