Справа № 502/1595/19
УХВАЛА

12 вересня 2019 року м. Кілія

Суддя Кілійського районного суду Одеської області Манжос Н. В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Російської Федерації про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до Кілійського районного суду Одеської області з позовною заявою до держави Російська Федерація, у якому просили стягнути на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 1 717 200, 00 гривень, що є еквівалентом 60000,00 євро за офіційним курсом Національного Банку України на день підписання цього позову та стягнути на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 1 717 200, 00 гривень, що є еквівалентом 60000,00 євро за офіційним курсом Національного Банку України на день підписання цього позову, мотивуючи позов тим, що під час збройної агресії Російської Федерації на сході України, в зоні АТО, під час проходження військової служби загинув їх син ОСОБА_3 .

Вирішуючи питання щодо можливості відкриття провадження у справі, дослідивши письмові матеріали справи, встановлені підстави, що у відкритті провадження по справі необхідно відмовити, з наступних підстав.

Згідно статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1ст.15 ЦК України).

Нормою статті 3 частини 1ЦПКУкраїни встановлено, що цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

З позовної заяви випливає, що позивачами визначено у якості відповідача державу Російська Федерація (адреса листування: Посольство Російської Федерації в Україні, 03049, м. Київ, Повітрофлотський проспект, буд. 27).

Пред`явлення позову до іноземної держави, забезпечення позову і звернення стягнення на майно іноземної держави, яке знаходиться в Україні, можуть бути допущені лише за згодою компетентних органів відповідної держави (стаття 32 Віденської Конвенції 1961 року).

Пред`явлення позову до іноземної держави, залучення іноземної держави до участі у справі як відповідача або третьої особи, накладення арешту на майно, яке належить іноземній державі та знаходиться на території України, застосування щодо такого майна інших засобів забезпечення позову і звернення стягнення на таке майно можуть бути допущені лише за згодою компетентних органів відповідної держави, якщо інше не передбачено міжнародним договором України або законом України (частина перша статті 79Закону України "Про міжнародне приватне право").

Відповідно до Положення про дипломатичні представництва та консульські установи іноземних держав в Україні, затвердженого Указом Президента України від 10 червня 1993 року № 198/93, дипломатичному представництву (посольству або місії) іноземної держави в Україні, консульській установі іноземної держави в Україні як органам іноземної держави, співробітникам дипломатичних представництв та працівникам консульських установ для здійснення їх функцій надаються передбачені цим Положенням привілеї та імунітети, що визначаються відповідно до Віденської конвенції від 18 квітня 1961 року про дипломатичні зносини та Віденської конвенції від 24 квітня 1963 року про консульські зносини. Відповідно до п. 13 цього Положення глава дипломатичного представництва і члени дипломатичного персоналу користуються імунітетом від кримінальної, адміністративної юрисдикції України та юрисдикції судів України у цивільних справах.

Суд зазначає, що позивачами у позовній заяві не вказано та не додано до позову письмових доказів того, чи було отримано згоду компетентних органів відповідної держави на пред`явлення позову до держави Російська Федерація, чи ініціювалось подібне питання, чи вживались заходи досудового врегулювання спору.

Таким чином, враховуючи відсутність згоди компетентних органів держави Російська Федерація щодо її участі в розгляді зазначеної справи в Україні та наявності судового імунітету держави Російська Федерація в Україні, юрисдикція цього суду не може поширюватися ані на державу Російська Федерація в цілому, ані на її компетентні органи.

Також, із змісту позовної заяви вбачається, що під час виконання бойового завдання 11.07.2014 року в районі села Зеленопілля Свердловського району Луганської області близько 04 години 30 хвилин зазначеного дня збройні формування Російської Федерації із застосуванням системи залпового вогню «Град» здійснили артилерійський обстріл польового табору українських військових, в якому перебував син позивачів ОСОБА_3 , який виконуючи бойове завдання з підтримки вогнем та евакуації військовослужбовців Збройних Сил України отримав смертельне поранення. Позивачами вказано, що незаконними діями з боку Російської Федерації було порушено невід`ємне право на життя, гарантоване статтею 2 Європейської Конвенції, право позивача на повагу до сімейного життя, встановлене статтею 8 Європейської Конвенції, що свідчить на думку позивача про множинність порушень Російською Федерацією її законних прав, а отже, згідно із «Правилами суду компенсація шкоди» ЄСПЛ, такі множинні порушення Європейської Конвенції з боку Російської Федерації є підставою для відшкодування Російською Федерацією моральної шкоди, завданої позивачам, у зв`язку з чим вони звернулись до суду з даним позовом.

Варто зазначити, що дії відбувалися на тимчасово окупованій території України.

Згідно абзацу 15 преамбули Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях», зазначено, що дії Російської Федерації на території окремих районів Донецької та Луганської областей, Автономної Республіки Крим та міста Севастополя грубо порушують принципи та норми міжнародного права.

Відповідно до ч. 4ст.79 Закону України «Про міжнародне приватне право» вказує на ті випадки, коли Україна може застосувати реторсію - правомірні обмежувальні заходи у відповідь на аналогічні заходи іншої держави. Так, якщо в порушення норм міжнародного права Україні, її майну або представникам в іноземній державі не забезпечується такий же судовий імунітет, який згідно з частинами першою та другою цієї статті забезпечується іноземним державам, їх майну та представникам в Україні, Кабінетом Міністрів України може бути вжито до цієї держави, її майна відповідних заходів, дозволених міжнародним правом, якщо тільки заходів дипломатичного характеру не достатньо для врегулювання наслідків зазначеного порушення норм міжнародного права.

Виходячи із зазначеного, застосування Україною правомірних обмежувальних заходів у відповідь на аналогічні заходи іншої держави належить до повноважень Кабінету Міністрів України.

Станом на час подання даної позовної заяви, Кабінетом Міністрів України рішення щодо вжиття відносно Російської Федерації, її майна відповідних заходів, дозволених міжнародним правом, у відповідності до ч. 4 ст. 79 Закону України «Про міжнародне приватне право», не приймалося.

На підставі вищезазначеного, позовні вимоги заявлені до держави Російська Федерація не підлягають розгляду судом України.

Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст.186, 260 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

У відкритті провадження за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Російської Федерації про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України - відмовити.

Ухвалу про відмову у відкритті провадження по справі надіслати позивачам разом із позовною заявою та всіма доданими до неї документами.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Суддя Кілійського районного суду Н. В. Манжос