Справа № 417/8912/19
Провадження № 22-ц/810/722/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2019 року Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Назарової М.В.,

суддів: Кострицького В.В., Яреська А.В.,

за участю секретаря Сінько А.І.

учасники справи: заявник - ОСОБА_1 , заінтересована особа: Біловодське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Марківського районного суду Луганської області від 01 серпня 2019 року, постановлену Марківським районним судом Луганської області у складі: судді Дідоренко А.Е.,

у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Біловодське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області про встановлення факту проживання разом із спадкодавцем на момент смерті

в с т а н о в и в :

У липні 2019 року заявниця ОСОБА_1 , в інтересах якої діє її представник ОСОБА_2 , звернулася до Марківського районного суду Луганської області з заявою про встановлення факту постійного спільного проживання разом з її померлим чоловіком ОСОБА_3 . Свою заяву обґрунтовувала тим, що вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_3 , який ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. Подружжя зареєстровано як внутрішньо переміщені особи за однією адресою та знаходились на обліку у Біловодському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Луганської області.

Після смерті чоловіка заявниці відкрилася спадщина у вигляді недоотриманої пенсії, яку ОСОБА_1 фактично прийняла, оскільки на момент смерті чоловіка проживала разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 . Даний факт підтверджується відповідними довідками. Інших спадкоємців не має, заявник є спадкоємицею першої черги.

Встановлення факту постійного проживання разом з чоловіком на момент смерті останнього необхідно для отримання спадкового майна.

Ухвалою Марківського районного суду Луганської області від 01 серпня 2019 року заяву ОСОБА_1 про встановлення факту постійного спільного проживання передано до Біловодського районного суду Луганської області на підставі п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України для розгляду за територіальною юрисдикцією (підсудністю).

З такою ухвалою не погодилась заявниця та звернулась з апеляційною скаргою на неї, в якій просила скасувати вказану ухвалу і передати справу на розгляд до суду першої інстанції. Доводами скарги є помилковість висновків суду про передачу заяви до іншого суду, оскільки померлий чоловік заявниці та заявниця на момент смерті першого фактично проживали у АДРЕСА_1 , і згідно зі ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження, і місце реєстрації не може бути підставою для обмеження прав заявниці щодо доступу до суду.

Від заінтересованої особи у справі - Біловодського об`єданого управління Пенсійного фонду України в Луганській області надійшло клопотання про розгляд справи без представника управління. Крім того, в клопотанні зазначено про те, що заінтересована особа покладається на розсуд суду щодо вирішення спору, однак у нього виник сумнів відносно підпису ОСОБА_1 у апеляційній скарзі.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 2 ст. 369 ЦПК України, оскільки оскаржується ухвала суду, зазначена у п. 1 ч. 1 ст. 353 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Переглядаючи оскаржувану ухвалу суду про передачу заяви до Біловодського районного суду Луганської області на підставі п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України для розгляду за територіальною юрисдикцією (підсудністю) за доводами апеляційної скарги, колегія суддів погоджує їх, оскільки висновки суду грунтуються на помилковому застосуванні норм процесуального права, а також не враховують ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В цивільному судочинстві діє принцип верховенства права, про що зазначено в п. 1 ч. 3 ст. 2 ЦПК України. Цей принцип в розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на звернення до суду. Практика Європейського суду з прав людини при застосуванні зазначеної статті Конвенції акцентує увагу на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Постановляючи ухвалу про передачу справи до Біловодського районного суду за територіальною підсудністю, суд першої інстанції керувався ст. 316 ЦПК України, відповідно до якої заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Таким чином, суд виходив з того, що надана заявником довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи за адресою АДРЕСА_2 , та той факт, що заявник та її померлий чоловік знаходяться на обліку у Біловодському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Луганської області, дає підстави для висновку про непідсудність даної заяви Марківському районному суду Луганської області, а підсудність її іншому - Біловодському районному суду Луганської області, якому і слід передати її для розгляду.

Проте, такі висновки суду як зроблені з порушенням вимог процесуального закону є помилковими з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, заявник звернуся із заявою в порядку п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України.

Згідно з ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Відповідно до ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

Вимоги щодо змісту заяви викладені у ст. 318 ЦПК України.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 2 на звороті).

З копії довідки про взяття на облік як внутрішньо переміщеної особи від 08 жовтня 2018 року № 11532 також вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , а фактичне місце проживання/перебування : АДРЕСА_4 (а.с. 9).

Згідно розпорядження Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.09.2014 № 27/0/38-14 "Про визначення територіальної підсудності справ" змінено територіальну підсудність справ, що належать до Кам`янобрідського районного суду м. Луганська, та передано Марківському районному суду Луганської області.

Оскільки заявник зареєстрована у передбачений законом спосіб у Кам`янобрідському районі м. Луганська, то вона правильно визначила Марківський районний суд Луганської області як суд, який здійснює розгляд справ, переданих за підсудністю.

Суд наведеного до уваги не взяв, не врахував, що відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону, що не обмежує заявника у подачі її заяви до суду за місцем її реєстрації, внаслідок чого помилково вважав, що заявник порушила територіальну юрисдикцію (підсудність).

З огляду на викладене, судом першої інстанції порушений встановлений процесуальним законом порядок вирішення питання про територіальну юрисдикцію (підсудність), оскільки суддею передано на розгляд заяву про встановлення факту постійного проживання до іншого суду без відповідних на те підстав.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення судом норм процесуального права чи неправильне застування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а ухвала суду від 01 серпня 2019 року скасуванню та направленню справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Марківського районного суду Луганської області від 01 серпня 2019 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова Луганського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Дата складення повного тексту постанови - 17 вересня 2019 року.

Головуючий

Судді: