КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 366/474/19
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/9508/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 вересня 2019 року м. Київ

колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Київського апеляційного суду в складі:

головуючого Болотова Є.В.,
суддів: Лапчевської О.Ф., Музичко С.Г.,

при секретарі Прохоровій В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за заявою представника ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа: Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київської області,

за апеляційною скаргою Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України в м. Києві та Київській області на рішення Іванківського районного суду Київської області від 05 квітня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Слободян Н.П.,-

встановила:

У лютому 2019 року представник ОСОБА_1 звернулась до суду із названою заявою.

Просила встановити факт того, що заявник ОСОБА_1 є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Києва, що проживає в АДРЕСА_1 ; встановити юридичний факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території України станом на 24 серпня 1991 року і по теперішній час.

Заява обґрунтована тим, що ОСОБА_1 отримував паспорт зразка СРСР, однак він був втрачений під час пожежі разом з іншими документами. Разом з батьками ОСОБА_1 проживав в с. Мироцьке. Після закінчення школи навчався в бородянському СПТУ. Перебував на військовому обліку у Києво-Святошинському районному військовому комісаріаті. Проходив військову службу в Радянській армії. До 2000 року проживав в с. Мироцьке, з 2000 року заявник проживає в с. Старовичі. Заявник одруженим не був, дітей не має, родичів та близьких також.

13 грудня 2018 року заявник звернувся до Іванківського районного сектору ДМС України із заявою про оформлення паспорта громадянина України та проведення процедури встановлення особи, утім йому було відмовлено в оформлені паспорта та проведенні процедури встановлення особи, та повідомлено про необхідність підтвердити належність до громадянства України.

На підтвердження заявлених вимог представник заявника надала: копію свідоцтва про народження (повторне), довідку Мироцької загальноосвітньої школи, довідку Бородянського СПТУ № 47, відповіді Бородянського РВ УДМС, Києво-Святошинського РВ УДМС, ІНФОРМАЦІЯ_2 , Іванківського РВ УДМС.

Рішенням Іванківського районного суду Київської області від 05 квітня 2019 року заяву задоволено.

Встановлено юридичний факт, а саме, що заявник ОСОБА_1 є ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , що проживає на території України в АДРЕСА_1 . Встановлено юридичний факт постійного проживання на території України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом на 24 серпня 1991 року.

В апеляційній скарзі Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби України в м. Києві та Київській області просить рішення суду в частині встановлення факту проживання заявника на території України скасувати, та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні заяви.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 проти апеляційної скарги заперечила.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про його час і місце повідомлялись належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника заявника, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив із доведеності поданої заяви.

Проте погодитися з такими висновками суду не можна.
Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в пункті 12 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судами не встановлюється тотожність особи.
Вирішуючи заяву, суд першої інстанції не врахував вищенаведені вимоги закону і відповідні роз`яснення, та дійшов помилкового висновку про задоволення заяви щодо встановлення тотожності заявника.

Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, незважаючи на те, що рішення суду першої інстанції в цій частині не оскаржується, колегія суддів знаходить можливим вийти за межі доводів апеляційної скарги, та скасувати рішення суду в цій частині.

Згідно п. 1 та п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є, зокрема, усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав.
Отже, заявник повинен надати суду докази напідтвердження свого постійного проживання на території України до 24 серпня 1991 року,оскільки саме цей факт вінпросить встановити.

Згідно ч. 1 ст. 8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України»; або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Рядянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.

Згідно пункту 8 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215/2001 «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України» для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Пунктом 25 Порядку визначено, що для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Рядянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону) подає документи, передбачені підпунктами «а» - «в» пункту 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях.

Пунктом 44 Порядку визначено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво Україниi», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки,Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.
Факт постійного проживання на території станом на 24 серпня 1991 року заявник підтверджує тільки поясненнями двох свідків.

Надані до заяви: довідка Мироцької загальноосвітньої школи, довідка Бородянського СПТУ № 47, та довідка про перебування на військовому обліку і копії погосподарських книг, не є доказом проживання заявника на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Заявникомне було надано жодного письмового доказу на підтвердження йогопостійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, у тому числі і трудової книжки або іншого документу, який би підтверджував йогопрацевлаштування у вказаний період в Україні.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріальногоправа.
З урахуванням наведеного рішення суду від 05 квітня 2019 року у цій частині також слід скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви.

В порядку розподілу судових витрат з ОСОБА_1 на користь Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України в м. Києві та Київській області підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1 152 грн 60 коп.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,-

постановила:

Апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України в м. Києві та Київській області задовольнити.

Рішення Іванківського районного суду Київської області від 05 квітня 2019 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа: Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київської області відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України в м. Києві та Київській області судовий збір в розмірі 1 152 грн 60 коп.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 16 вересня 2019 року.

Головуючий Є.В. Болотов

Судді: О.Ф. Лапчевська

С.Г. Музичко