Справа № 345/2265/19
Провадження № 22-ц/4808/1051/19
Головуючий у 1 інстанції Мигович О. М.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.

суддів: Пнівчук О.В., Ясеновенко Л.В.

за участю секретаря Капущак С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на ухвалу Калуського міськрайонного суду, постановлену суддею Миговичем О.М. 5 червня 2019 року в м. Калуші у справі за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора Реєстраційної служби Калуського міськрайонного управління юстиції Івано-Франківської області Ільчишина Дмитра Вікторовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_3 , про скасування державної реєстрації права власності,

в с т а н о в и в:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до державного реєстратора реєстраційної служби Калуського міськрайонного управління юстиції Івано-Франківської області Ільчишина Дмитра Вікторовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 , про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 15763670 від 12.09.2014 року, номер запису про право власності 6982279, зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 15.08.2014 року.

Позовні вимоги мотивувала тим, що відповідачем протиправно прийнято рішення від 12.09.2014 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (індексний номер 15763670) та 15.08.2014 року внесено запис про право власності ОСОБА_3 на чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_1 . Підставою виникнення права власності на вказаний об`єкт нерухомості вказана мирова угода, затверджена ухвалою Калуського міськрайонного суду від 22.07.2014 року у справі №345/2745/14-ц щодо поділу майна, набутого подружжям за час спільного проживання.

Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №146313516 від 21.11.2018 року, за ОСОБА_3 зареєстроване право власності на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер 8740363). Загальна площа 50,4 кв. м., житлова площа 40,4 кв.м., матеріал стін: цегла, відсоток зносу: 65, номер запису: 2982/2, книзі: 61.

Підставою набуття та прийняття рішення про державну реєстрацію від 17.01.2005 року був договір дарування №4530, посвідчений приватним нотаріусом Калуського районного нотаріального округу Курищук І.В. від 11.12.2004 року.

Даний житловий будинок є одноповерховим та складається з двох квартир: квартири АДРЕСА_2 , яка належить позивачу АДРЕСА_3 , яка належить ОСОБА_3 .

З наведеного вбачається, що ОСОБА_1 є суміжним співвласником квартири в даному будинку, проте вона там не проживає, оскільки протягом тривалого часу проживає за межами України.

21.11.2018 року позивач дізналась про те, що державним реєстратором було зареєстроване право власності на об`єкт нерухомості, а саме на чотирьохкімнатну квартиру загальною площею 143,4 кв.м., житловою площею 90,7 кв.м.

При цьому, в ухвалі суду про затвердження мирової угоди немає жодного посилання на індивідуальні ознаки об`єкту нерухомості та на його характеристики (площі, кількості кімнат, поверхів, коефіцієнту зносу, матеріалу стін тощо).

Оскільки в Державному реєстрі прав та в Договорі дарування №4530 від 11.12.2004 року містяться відомості про двокімнатну квартиру АДРЕСА_3 з відповідними характеристиками, вважає, що державний реєстратор, ознайомившись з новим технічним паспортом, мав би встановити невідповідність площ, кількості кімнат та здійснення реконструкції об`єкту, зупинити розгляд даної заяви та витребувати необхідні документи.

Зазначає, що відповідно до відповіді відділу Державної архітектурно-будівельної інспекції Калуської міської ради від 07.12.2018 року ОСОБА_3 не видавались документи, що дають право на виконання будівельних робіт (повідомлення про початок виконання будівельних робіт та дозвіл на виконання будівельних робіт).

Враховуючи те, що ОСОБА_3 повинен був надати додаткові документи для реєстрації права власності, і оскільки в нього були відсутні такі документи, як документ, що засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, документ, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку та письмову згоду співвласників багатоквартирного будинку, державний реєстратор повинен був відмовити в проведенні державної реєстрації.

З урахуванням вказаних обставин просила позов задовольнити.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду від 5 червня 2019 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора Реєстраційної служби Калуського міськрайонного управління юстиції Івано-Франківської області Ільчишина Дмитра Вікторовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_3 , про скасування державної реєстрації права власності. Роз`яснено позивачу право на звернення з позовом до Івано-Франківського окружного адміністративного суду в порядку адміністративного судочинства.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу. Вважає її незаконною, оскільки під час розгляду матеріалів справи місцевий суд не дослідив належним чином всіх обставин справи та надав невірну оцінку правовідносинам.

Зазначає, що сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справи адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясувати у зв`язку з чим виник спір та на захист яких прав особа звернулась до суду.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними таких рішень, дій чи бездіяльності є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Крім того, позивач вже зверталась до Івано-Франківського окружного адміністративного суду з позовом про визнання дій державного реєстратора протиправними та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, і їй було відмовлено у відкритті провадження, оскільки спір повинен розглядати місцевий суд за правилами цивільного судочинства. Так, суд прийшов до висновку, що даний спір не є спором між учасниками публічно-правових відносин, оскільки державний реєстратор, приймаючи оскаржуване рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, не мав публічно-правових відносин саме з позивачем. Оскаржуване рішення про державну реєстрацію стосувалося реєстрації права іншої особи, а не позивача.

Враховуючи те, що оскарження рішень про державну реєстрацію права власності безпосередньо пов`язане із захистом позивачем цивільного права у спорі щодо реєстрації речового права на нерухоме майно з особою, яка не заперечує законності дій державного реєстратора з реєстрації за нею права на це майно, такий спір має приватноправовий характер і має вирішуватись за правилами цивільного судочинства.

З огляду на наведене просить апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу Калуського міськрайонного суду від 5 червня 2019 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційного суду представник апелянта доводи апеляційної скарги підтримав з мотивів, наведених у ній.

Відповідач та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, повідомлялися про час та місце слухання справи належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо відмови у відкритті провадження у справі.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у відкритті цивільного провадження, суд першої інстанції виходив з того, що суб`єктний склад учасників справи та характер правовідносин, що склався між ними свідчать про те, що вимоги позивача не підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства.

Однак, апеляційний суд не може погодитися з такими висновками з огляду на наступне.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно із ч. 1 ст. 2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

На підставі п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 19 КАС визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи в публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Як зазначено також в правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 03.07.2019 року по справі №0940/2274/18, публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Критеріями відмежування справ цивільної (господарської) юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають з будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб`єктний склад такого спору.

Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Одним зі способів захисту цивільного права є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (п. 10 ч. 1 ст. 16 ЦК).

За правилами ч. 1 ст. 19 ЦПК суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулась в суд з позовною заявою до державного реєстратора реєстраційної служби Калуського міськрайонного управління юстиції Івано-Франківської області Ільчишина Дмитра Вікторовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_3 , про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 15763670 від 12.09.2014 року, номер запису про право власності 6982273, зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 15.08.2014 року.

Підставою для звернення з цим позовом стало те, що внаслідок прийняття зазначеного рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за третьою особою позивач вважає порушеним її право як суміжного співвласника квартири.

Тобто предметом розгляду в цій справі є законність набуття третьою особою права власності на нерухоме майно, що свідчить про приватноправовий, а не публічно-правовий характер спірних правовідносин.

З огляду на викладене суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо відмови у відкритті провадження в цивільній справі, оскільки цей спір не стосується захисту прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, а має приватноправовий характер і повинен вирішуватися за правилами цивільного судочинства.

Згідно із вимогами статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Разом з тим, що стосується вимоги апелянта про стягнення на його користь судового збору, то слід зазначити, що п. 37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» №10 від 17.10.2014 року визначено, що якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу суду першої інстанції, яка перешкоджає розгляду справи, з передачею справи на розгляд до суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов`язаного з розглядом відповідної апеляційної та/або касаційної скарги, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами ЦПК України.

Оскільки наразі вирішується процесуальне питання, а не розглядається справа по суті, питання щодо стягнення судового збору за розгляд апеляційної скарги не вирішується.

Керуючись ст.ст. 374, 379, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Калуського міськрайонного суду від 5 червня 2019 року скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 12 вересня 2019 року.

Головуюча: О.О. Томин

Судді: О.В. Пнівчук

Л.В. Ясеновенко