Ухвала

Іменем України

07 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 623/1703/17

провадження № 61-2192ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Усика Г. І. (суддя-доповідач), Кузнєцова В. О., Олійник А. С.

розглянув касаційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Харківській області на ухвалу Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 08 серпня 2017 року у складі судді Винниченка П. П. та постанову Харківського апеляційного суду від 21 грудня 2018 року у складі суддів:

Сащенка І. С., Коваленко І. П., Овсяннікової А. І., у справі за заявою ОСОБА_7 про забезпечення позову ОСОБА_7 до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, треті особи: ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17 ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_9, ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35, ОСОБА_36, ОСОБА_37, ОСОБА_38, ОСОБА_39, ОСОБА_40, ОСОБА_41, ОСОБА_42, про визнання поновленим на той самий строк та на тих самих умовах договору оренди земельної ділянки та визнання укладеною додаткової угоди,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заявлених вимог

У липні 2017 року ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області (далі - ГУ Держгеокадастру у Харківській області) про визнання поновленим на той самий строк та на тих самих умовах договору оренди земельної ділянки та визнання укладеною додаткової угоди.

У серпні 2017 року ОСОБА_7 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом заборони відповідачу вчиняти дії з приводу розпорядження землями державної власності, а саме, земельними ділянками з кадастровими номерами НОМЕР_1 та НОМЕР_2, у тому числі надавати будь-яким особам дозволи на розробку проектів землеустрою щодо відведення цих земельних ділянок, передавати їх у власність чи користування.

Заява обгрунтувана тим, що у листі ГУ Держгеокадастру у Харківській області №31-20-14-8754//О/19-17 від 15 травня 2017 року, отриманого на запит про надання публічної інформації, вказано, що до відповідача надійшли клопотання громадян про надання дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок за рахунок земельних ділянок з кадастровими номерами НОМЕР_1 та НОМЕР_2, тобто, тих, право оренди яких є предметом спору у вказаній справі.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 08 серпня 2017 року заяву ОСОБА_7 задоволено.

Забезпечено позов шляхом заборони відповідачу - ГУ Держгеокадастру у Харківській області вчиняти дії з приводу розпорядження землями державної власності - земельними ділянками НОМЕР_1 та НОМЕР_2, у тому числі надавати будь-яким особам дозволи на розробку проектів землеустрою щодо відведення цих земельних ділянок, передавати їх у власність чи користування.

Задовольняючи заяву ОСОБА_7 суд першої інстанції виходив із того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно утруднити виконання можливого судового рішення про задоволення позову. Крім того, заборона відповідачу вчиняти дії з приводу розпорядження вказаними земельними ділянками, у тому числі надання будь-яким особам дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення цих земельних ділянок, передання їх у власність чи користування, є співмірним заходом із заявленими вимогами.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Харківського апеляційного суду від 21 грудня 2018 року, ухвалу Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 08 серпня 2017 року залишено без змін.

Залишаючи без змін ухвалу районного суду, апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про те, що між сторонами існує спір щодо цих земельних ділянок, застосовані заходи забезпечення позову є співмірними заявленим позовним вимогам, а тому наявні підстави для задоволення його заяви.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У січні 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ГУ Держгеокадастру у Харківській області, в якій просило скасувати ухвалу Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 08 серпня 2017 року та постанову Харківського апеляційного суду від 21 грудня 2018 року, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви позивача, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що постановлена ухвала суду першої інстанції, всупереч вимогам частини п'ятої та сьомої статті 153 ЦПК України

2004 року, не була направлена особі, щодо якої просили вжити заходи забезпечення позову. Крім того, аналогічна ухвала районного суду від

01 вересня 2017 року щодо забезпечення позову ОСОБА_7 направлялася до відома та виконання ГУ Держгеокадастру у Харківській області. Також, заявник зазначає, що позивач не є ані власником, ані законним користувачем спірних земельних ділянок, а тому, обмежуючи права відповідача, судами попередніх інстанцій не було враховано, що тим самим можуть бути порушені права інших осіб. Вважає, що висновки судів першої та апеляційної інстанцій, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення, є хибними.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необгрунтованою.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необгрунтованою.

На підставі вимог частини четвертої статті 394 ЦПК України у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необгрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Із касаційної скарги вбачається, що вона є необгрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваних судових рішень.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Відповідно до статті 151 ЦПК України 2004 року суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 152 ЦПК України 2004 року позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 152 ЦПК України 2004 року).

Аналогічні положення містяться у статтях 149, 150 ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

При вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обгрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обгрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Задовольняючи заяву ОСОБА_7 про забезпечення позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення або унеможливлення виконання рішення у разі задоволення позовних вимог

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Право на ефективний засіб юридичного захисту» встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

Так, згідно пункту 43 рішення ЄСПЛ по справі «Шмалько проти України» право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін.

Як убачається з матеріалів касаційного провадження та тексту оскаржуваних судових рішень, заходи забезпечення позову, вжиті судом першої інстанції щодо земельних ділянок, що є предметом спору, та, якими користується позивач, а відтак, застосовані заходи забезпечення є співмірними із заявленими позовними вимогами.

Відповідно до частини першої статті 159 ЦПК України заявник має право на відшкодування збитків, заподіяних забезпеченням позову, за рахунок особи, за заявою якої такі заходи забезпечення позову вживались.

Крім того, статтею 158 ЦПК України передбачено, що заявник має право подати клопотання про скасування заходів забезпечення позову за наявності відповідних підстав.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Касаційна скарга не містить обгрунтованих посилань на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, а зводиться до незгоди заявника із пред'явленими до ГУ Держгеокадастру у Харківській області позовними вимогами та власного тлумачення норм цивільно-процесуального законодавства.

Ураховуючи наведене, ухвала Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 08 серпня 2017 року та постанова Харківського апеляційного суду від 21 грудня 2018 року, ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою і п'ятою статті

394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Держгеокадастру у Харківській області на ухвалу Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 08 серпня 2017 року та постанову Харківського апеляційного суду від 21 грудня 2018 року у справі за заявою ОСОБА_7 про забезпечення позову ОСОБА_7 до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, треті особи: ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17 ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_9, ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35, ОСОБА_36, ОСОБА_37, ОСОБА_38, ОСОБА_39, ОСОБА_40, ОСОБА_41, ОСОБА_42, про визнання поновленим на той самий строк та на тих самих умовах договору оренди земельної ділянки та визнання укладеною додаткової угоди, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді:Г. І. Усик В. О. Кузнєцов А. С. Олійник