ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2019 року

м.Суми

Справа №587/177/17

Номер провадження 22-ц/816/60/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Собина О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Левченко Т. А.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.

у присутності:

позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача - адвоката ОСОБА_4,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4

на рішення Сумського районного суду Сумської області від 09 жовтня 2018 року у складі судді Дашутіна І.В., ухваленого у м. Суми, повний текст якого складений 09 жовтня 2018 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання,-

в с т а н о в и в :

25 січня 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 30 процентів прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 17 грудня 2015 року, тобто з моменту настання повноліття дитини.

Вимоги позову обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 та ОСОБА_3, шлюб між якими розірвано. Син заявниці є студентом Сумського будівельного коледжу денної форми навчання, самостійного доходу не має, тому потребує матеріальної допомоги, яку відповідач відмовляється надавати.

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 09 жовтня 2018 року з урахуванням виправлень, внесених відповідно до ухвали цього ж суду від 12 жовтня 2018 року, позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи стягнення з 17 грудня 2015 року до закінчення ОСОБА_1 навчання, але не більше, ніж до досягнення ним двадцяти трьох років.

Вказане рішення суду відповідач ОСОБА_3 через свого представника адвоката ОСОБА_4 оскаржив в апеляційному порядку. Посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, заявник просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Вимоги скарги обґрунтовані тим, що позивачами не доведено належними і допустимими доказами обставин потреби повнолітнього сина у матеріальній допомозі з боку батька на період навчання. До того ж, як зауважив відповідач, позивач ОСОБА_1 навчається на заочній формі навчання, тому, як повнолітня особа, має можливість працювати і забезпечувати себе самостійно. Крім того, відповідач стверджує, що повнолітній ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець і отримує дохід від підприємницької діяльності, який дозволяє йому утримувати себе та навчатися на умовах повної оплати вартості навчання без матеріальної допомоги батька. Також, на думку заявника, суд не з'ясував можливості батька надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину на час навчання. Відповідач не має можливості надавати допомогу сину так як перебуває в іншому шлюбі, має на утриманні неповнолітню дитину та непрацездатну матір, яка має інвалідність 3 групи. При цьому, доходи самого відповідача є незначними. До того ж, суд першої інстанції при визначенні розміру аліментів не з'ясував можливість матері утримувати повнолітнього сина.

Щодо присудження судом першої інстанції аліментів за минулий час, то відповідач вважає безпідставним посилання в оскаржуваному рішенні суду на те, що він ухилявся від сплати заборгованості по аліментам, ураховуючи, що обов'язок батьків по утриманню повнолітнього сина, який продовжує навчання, не є продовженням обов'язку батька утримувати дитину до досягнення повноліття, адже це різні обов'язки, які мають різні підстави виникнення і припинення. До того ж, як зауважив відповідач, він не має заборгованості по сплаті аліментів.

Від позивачів в установлений судом строк відзив чи письмові заперечення на апеляційну скаргу не надходили.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_3 та його представника адвоката ОСОБА_4, які підтримали доводи апеляційної скарги та просили скасувати оскаржуване рішення, пояснення позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2, які заперечили проти скарги та просили судове рішення залишити без змін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 є батьками повнолітнього ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 4, 5, 7).

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 28 грудня 2009 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_5 у розмірі 400 грн щомісячно, починаючи стягнення з 16 листопада 2009 року до досягнення ним повноліття (а.с. 6).

Як вбачається з довідки Сумського будівельного коледжу від 30 серпня 2016 року за № 563, син сторін ОСОБА_1 був зарахований студентом Сумського будівельного коледжу на підставі наказу № 134-с від 11 серпня 2013 року на денну форму навчання з терміном закінчення навчального закладу 30 червня 2017 року (а.с. 9).

Крім того, відповідно до довідки Центру заочної, дистанційної та вечірньої форм навчання Сумського державного університету від 08 жовтня 2018 року за № 32.7796/18 повнолітній син сторін ОСОБА_1 навчається на 4 курсі заочної форми навчання за спеціальністю «інформатика» на умовах відшкодування повної оплати вартості навчання (а.с. 72).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що повнолітній син сторін продовжує навчання, у зв'язку з чим потребує матеріальної допомоги від батьків, у тому числі і від відповідача ОСОБА_3 Крім того, установивши, що відповідач оголошувався в розшук на підставі подання державного виконавця у зв'язку з ухиленням від сплати аліментів, суд присудив стягнення аліментів за минулий час, тобто з 17 грудня 2015 року, коли син сторін досяг повноліття.

Однак, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, виходячи з наступного.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Рішення суду першої інстанції вищевказаним вимогам законодавства у не відповідає.

Відповідно до ст. 198 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Частиною 1 ст. 199 СК України передбачено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Як передбачено ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує:

- стан здоров'я та матеріальне становище дитини;

- стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів;

- наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

- наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

- доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

- інші обставини, що мають істотне значення.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 зроблено висновок по застосуванню статті 199 СК України, який полягає в тому, що «обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв'язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину)».

Наявність потреби у матеріальній допомозі повнолітньої дитини, яка продовжує навчання пов'язана з недостатністю забезпечення коштами як для навчання, так і для інших необхідних потреб (маються на увазі побутові потреби - харчування, одяг, користування транспортом, придбання навчальної літератури, посібників). Крім того, у більшості випадків навчання здійснюється на платній основі, для чого у повнолітніх дочки, сина відсутні кошти.

Проте, доказів на підтвердження того, що позивач ОСОБА_1, який продовжує навчання, потребує матеріальної допомоги, матеріали справи не містять.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Під час апеляційного розгляду даної справи за клопотанням відповідача та його представника було витребувано з управління у м.Сумах Головного управління ДФС у Сумській області відомості про те, що повнолітній син сторін ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні як фізична особа -підприємець з 09 вересня 2017 року і за період з 01 жовтня 2017 року по 31 грудня 2017 року згідно поданої декларації платника єдиного податку обсяг виручки склав 12000 грн.00 коп. Крім того, за період з 1 січня 2016 року по 1 квітня 2017 року ним отримувалась стипендія та дохід від ТОВ «СОЦСК» в загальній сумі 8 754 грн.27 коп. (а.с.139-140).

Позивач ОСОБА_2 також працює в ТОВ «Паляниця» і її загальний дохід за період з 1 січня 2016 року по 30 вересня 2018 року склав 104237 грн.77 коп. (а.с.141).

В той же час, місцевим судом , при ухваленні оскаржуваного рішення, не були перевірені доводи відповідача та його представника щодо неможливості надавати матеріальну допомогу своєму повнолітньому синові на період навчання.

В суді апеляційної інстанції відповідачем були надані письмові докази, які свідчать про те, що ОСОБА_3 з 07 вересня 2010 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 (а.с. 98). Має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 99).

Крім того, мати відповідача - ОСОБА_8 є особою пенсійного віку та у зв'язку із професійним захворюванням є інвалідом третьої групи, потребує медикаментозного та санаторного лікування (а.с. 100-101, 103-105), розмір її пенсії з 01 листопада 2009 року складає 1589,10 грн на місяць (а.с. 102).

За період з квітня 2018 року по вересень 2018 року відповідач ОСОБА_3 отримував щомісячно дохід у розмірі 1870 грн, працюючи слюсарем у фізичної особи-підприємця (а.с. 106).

Таким чином, колегія суддів вважає, що позивачами не надано належних та обґрунтованих доказів на підтвердження того, що повнолітній син сторін, у зв'язку із продовженням навчання потребує від батька матеріальної допомоги, а останній може її надавати.

При цьому, колегія суддів наголошує на тому, що за приписами статті 81 ЦПК України обов'язок доказування і подання доказів покладений саме на сторони.

Відповідно до п.п.1, 3ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків , викладених у рішенні суду першої інстанції , обставинам справи.

Таким чином, рішення місцевого суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за його безпідставністю.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Сумського районного суду Сумської області від 09 жовтня 2018 року в даній скасувати та відмовити у задоволенні позову.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складене 01 лютого 2019 року.

Суддя-доповідач - О. І. Собина

Судді: О. Ю. Кононенко

Т. А. Левченко

: