Справа № 211/5972/15-ц
Провадження № 2/211/25/19
Р і ш е н н я

і м е н е м У к р а ї н и

31 січня 2019 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Ткаченко С. В.

при секретарі Польчик Л.В.

за участю: відповідача ОСОБА_1

представника ОСОБА_1, ОСОБА_2 ОСОБА_3

позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2

за відсутності: представника КС «САМАРА» ОСОБА_4

відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_6 спілки «САМАРА» до ОСОБА_1, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитом, за зустрічним позовом ОСОБА_7, правонаступником якої є ОСОБА_2, до ОСОБА_6 спілки «САМАРА» про визнання правочину недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

07.09.2015 року позивач ОСОБА_6 спілка «САМАРА» (далі КС «САМАРА») звернулися до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначили, що 23.07.2013 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 22/13, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 11 780,00 грн., строком на 24 місяці, починаючи з 23.07.2013 року по 22.07.2015 року, а відповідач взяла на себе зобовязання повернути отриманий кредит, сплатити проценти щомісячно у період з 20 по 30 число кожного місяця згідно з графіком погашення заборгованості. ОСОБА_6 мав бути повністю повернутий у строк до 22.07.2015 року.

В якості забезпечення виконання зобовязань між позивачем та відповідачами ОСОБА_5 та ОСОБА_7 було укладено договір поруки № 22/13 від 23.07.2013 року. Відповідно до умов договору поруки ОСОБА_5 та ОСОБА_7 прийняли зобовязання перед КС «САМАРА» відповідати у повному обсязі за зобовязанням ОСОБА_1

Але відповідач свої зобовязання за договором належним чином не виконувала, не надавала своєчасно позивачу кошти для погашення заборгованості за кредитом, процентам, тобто порушив графік повернення кредиту, тому нарахування процентів за користування кредитом здійснювалось відповідно до п. п. 4.1., 4.4. договору за кожен день простроченого платежу.

Позивач просить стягнути з відповідачів солідарно на його користь у звязку з невиконанням відповідачем ОСОБА_1 зобовязань за кредитним договором станом на 30.07.2015 року заборгованість в розмірі 32 675,23 грн., яка складається із заборгованості по кредиту у розмірі 10 304,34 грн. та із заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 22 370, 89 грн., суму судового збору в розмірі 326,75 грн.

22.02.2016 року ОСОБА_7 звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_6 спілки «САМАРА про визнання правочину недійсним. В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_7 зазначила, що вона не визнає того факту, що на договорі поруки стоїть її підпис. Вона нікому та ніколи добровільно не надавала копію свого паспорту та коду, ніколи не мала мети виступити поручителем. Вважає, що підпис на документах є підробленим. Просила суд задовольнити її вимоги в повному обсязі, визнати договір поруки № 22/13 від 23.07.2013 року, укладений від імені ОСОБА_7 та КС «САМАРА», недійсним.

Ухвалою від 29.07.2016 року зустрічний позов ОСОБА_7 було прийнято до провадження та обєднано в одне провадження з первісним позовом.

Ухвалою суду від 29.07.2016 року по справі було призначено судову почеркознавчу експертизу, провадження по справі було зупинено. Відповідно до висновку експерта № 4481-16 від 09.11.2016 року підпис від імені ОСОБА_7 в загальній графі «Поручитель» договору поруки № 22/13 від 23.07.2013 року, укладеного між КС «САМАРА» та ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_1, - виконаний не ОСОБА_7, а іншою особою з наслідуванням її справжньому підпису.

06.12.2016 року ухвалою суду провадження по справі було відновлено.

04.07.2017 року КС «САМАРА» уточнив свої позовні вимоги, виключивши ОСОБА_7 як відповідача по справі, просив стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_5 солідарно заборгованість за кредитним договором станом на 30.07.2015 року в розмірі 32 675,23 грн., яка складається із заборгованості по кредиту у розмірі 10 304,34 грн. та із заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 22 370, 89 грн., суму судового збору в розмірі 326,75 грн.

Також відповідно до заяви від 13.04.2017 року позивач за первісним позовом відмовився від позовних вимог в частині стягнення боргу за кредитом з ОСОБА_7

Ухвалою суду від 04.07.2017 року дана відмова було прийнята та провадження в цій частині було закрито.

Суду стало відомо, що ОСОБА_7 02.01.2017 року померла. Правонаступником після її смерті є її донька ОСОБА_2, яка 11.09.2017 року подала до суду заяву про залучення її до участі у справі в порядку процесуального правонаступництва замість ОСОБА_7 Відповідно до поданої заяви просила задовольнити зустрічний позов, стягнути з КС «САМАРА» на свою користь як правонаступника ОСОБА_7 кошти у сумі 3 523,20 грн., які були сплачені за проведення судової експертизи підпису ОСОБА_7, стягнути кошти в сумі 2 000,00 грн. та у сумі 2 500,00 грн., які були сплачені за правову допомогу адвоката, стягнути кошти в сумі 551,21 грн., які були сплачені як судовий збір за подачу зустрічного позову.

Ухвалою суду від 20.10.2017 року ОСОБА_2 залучено до участі у справі у якості правонаступника позивача за зустрічним позовом ОСОБА_7, яка померла 02.01.2017 року, у цивільній справі № 211/5972/15-ц за первісним позовом ОСОБА_6 спілки «САМАРА» до ОСОБА_1, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитом, та зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 спілки «САМАРА» про визнання правочину не дійсним.

У судове засідання представник позивача КС «САМАРА» ОСОБА_4 не зявився, відповідно до поданої заяви просить розглянути справу без присутності представника позивача, позовні вимоги за первісним позовом підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. У задоволенні зустрічного позову просив суд відмовити у повному обсязі відповідно до поданого 26.04.2018 року відзиву.

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні 26.12.2018 року проти уточненого первісного позову заперечувала, просила відмовити у його задоволенні, зустрічний позов підтримала. В подальшому звернулась до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності.

Представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_3 у судовому засіданні 26.12.2018 року проти уточненого первісного позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні, зустрічний позов підтримав.

Відповідач ОСОБА_5 у судове засідання не зявився, про слухання справи повідомлявся відповідно до ст. 128 ЦПК України.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 у судовому засіданні 26.12.2018 року свої позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти уточненого первісного позову заперечувала. В подальшому звернулась до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності.

У судове засідання 31.01.2019 року сторони по справі не викликались. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вислухавши сторони по справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що уточнений первісний позов та зустрічний позов підлягають задоволенню з наступних підстав.

15.12.2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017 р., яким ЦПК України викладеного в новій реакції.

У відповідності до п. 9 п. 1 Розділу ХІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції - справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України.

Судом встановлено, що 23 липня 2013 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 22/13, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 11 780,00 грн. строком на 24 місяці, починаючи з 23 липня 2013 року по 22 липня 2015 року, а відповідач ОСОБА_1 взяла на себе зобовязання погашати отриманий кредит щомісячно у період з 20 по 30 число кожного місяця згідно з графіком погашення заборгованості та відповідно до п. 4.1. договору сплатити проценти за користування кредитом (а.с. 10-11 копія договору).

В якості забезпечення виконання зобовязань між позивачем та відповідачем ОСОБА_5 було укладено договір поруки № 22/13 від 23 липня 2013 року. Відповідно до умов договору поруки ОСОБА_5 прийняв зобовязання перед КС «САМАРА» відповідати у повному обсязі за зобовязанням ОСОБА_1 (а.с. 12 копія договору).

За умовами п. 1.1., п. 3.1. договору поруки (а.с. 12) поручитель добровільно бере на себе обовязки перед Кредитодавцем відповідати за зобовязанням Позичальника, котрі виникають з умов кредитного договору № 22/13 від 23 липня 2013 року в повному обсязі цих зобовязань: на суму основного боргу та інших зобовязань Позичальника (штрафів, пені тощо). У випадку невиконання або неналежного виконання Позичальником взятих на себе зобовязань по кредитному договору Поручитель та Позичальник несуть солідарну відповідальність перед Кредитодавцем на всю суму заборгованості, встановлену на момент подання позовної заяви.

Строк дії договору поруки визначено з 23 липня 2013 року до 22 липня 2023 року. При цьому сторонами погоджено, що договір втрачає свою силу з моменту повного виконання забезпеченого ним зобовязання, яке визначається повним погашенням заборгованості Позичальника по кредитному договору (п. 4.1.).

Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як встановлено в ході судового розгляду, що також підтверджується видатковим касовим ордером від 23 липня 2013 року (а.с. 13), ОСОБА_6 спілка «САМАРА» надала позичальникові ОСОБА_1 кредитні кошти в сумі 11 780,00 грн., а остання їх отримала через касу установи готівкою, що підтверджується її підписом в ордері (а.с. 13). З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, у якому на боржника покладено цивільно-правовий обов'язок з повернення отриманих коштів, якому відповідає передбачене ч. 1 ст. 509 ЦК України право кредитора вимагати їх повернення.

Однак, ОСОБА_1 всупереч умовам договору, взятих на себе зобовязань належним чином не виконувала, допускаючи періодичні прострочки по сплаті кредиту, внесено позивачем лише 1 475,66 грн. В результаті цього станом на 30 липня 2015 року утворилась заборгованість за кредитом у сумі 10 304,34 грн., яка розраховується як: 11 780,00 грн. (сума кредиту) 1 475,66 грн. (фактично сплачено платежів) = 10 304,34 грн. Заборгованість по сплаті процентів 22 370,89 грн., яка розраховується як: 27 631,23 грн. (загальна сума процентів, нарахованих відповідно до п. п. 4.1., 4.4. Кредитного договору) 5 260,34 грн. (фактично сплачені проценти за користування кредитом) = 22 370,89 грн.

Таким чином, відповідач повинен повернути позивачу:

-10 304,34 грн. залишок за кредитом;

-22 370,89 грн. - проценти за користування кредитом з урахуванням прострочення платежів.

Загальна сума заборгованості за кредитним договором № 22/13 від 23 липня 2013 року складає 32 675,23 грн. (а.с. 4 - розрахунок).

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Жодних доказів в спростування вказаних позивачем обставин судом не встановлено, у звязку з чим наданий позивачем розрахунок заборгованості станом на 30 липня 2015 року, з урахуванням внесених відповідачем ОСОБА_1 коштів у рахунок виконання зобов'язань, суд вважає правильним та обґрунтованим, у зв'язку з чим приходить до переконання щодо доведеності розміру заявлених позивачем вимог та необхідність їх задоволення.

Перевіряючи обґрунтованість предявлення позивачем вимог про солідарне стягнення заборгованості з ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_5 як співвідповідачів у звязку з неналежним виконанням зобовязань боржником, суд виходить з наступного.

За правилами, встановленими частиною 1 статті 553 ЦК, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником.

Частинами 1, 2 статті 554 ЦК передбачено, що у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Положеннями ст. 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ст. 1054 ЦК України).

З огляду на вищезазначене суд вважає обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню вимога позивача щодо солідарного стягнення з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_5 суми заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

На підставі ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовій збір у сумі 326,75 грн., тому дані витрати підлягають стягненню з відповідачів, порівну, з кожного окремо (а.с. 1).

Щодо зустрічного позову.

В якості забезпечення виконання зобовязань між позивачем та відповідачем ОСОБА_7 було укладено договір поруки № 22/13 від 23 липня 2013 року. Відповідно до умов договору поруки ОСОБА_7 прийняла зобовязання перед КС «САМАРА» відповідати у повному обсязі за зобовязанням ОСОБА_1 (а.с. 12 копія договору).

22.02.2016 року ОСОБА_7 звернулася до суду з зустрічним позовом до КС «САМАРА» про визнання правочину не дійсним. В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_7 зазначила, що вона не визнає того факту, що на договорі поруки стоїть її підпис. Вона нікому та ніколи добровільно не надавала копію свого паспорту та коду, ніколи не мала мети виступити поручителем. Вважає, що підпис на документах є підробленим. Просила суд задовольнити її вимоги в повному обсязі, визнати договір поруки № 22/13 від 23.07.2013 року, укладений від імені ОСОБА_7 та КС «САМАРА», недійсним.

Ухвалою від 29.07.2016 року зустрічний позов ОСОБА_7 було прийнято до провадження та обєднано в одне провадження з первісним позовом.

Ухвалою суду від 29.07.2016 року по справі було призначено судову почеркознавчу експертизу, провадження по справі було зупинено (а.с. 66). Відповідно до висновку експерта № 4481-16 від 09.11.2016 року підпис від імені ОСОБА_7 в загальній графі «Поручитель» договору поруки № 22/13 від 23.07.2013 року, укладеного між КС «САМАРА» та ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_1, - виконаний не ОСОБА_7, а іншою особою з наслідуванням її справжньому підпису (а.с. 78-83).

Суду стало відомо, що ОСОБА_7 02.01.2017 року померла (а.с. 133 копія свідоцтва про смерть). Правонаступником після її смерті є її донька ОСОБА_2, яка 11.09.2017 року подала до суду заяву про залучення її до участі у справі в порядку процесуального правонаступництва замість ОСОБА_7 (а.с. 127-128, 129, 130, 131, 134, 135 заява, копії свідоцтва про народження, про укладання шлюбу, паспорту, свідоцтва про право на спадщину за законом, витягу з реєстру). Відповідно до поданої заяви просила задовольнити зустрічний позов, стягнути з КС «САМАРА» на свою користь як правонаступника ОСОБА_7 кошти у сумі 3 523,20 грн., які були сплачені за проведення судової експертизи підпису ОСОБА_7, стягнути кошти в сумі 2 000,00 грн. та у сумі 2 500,00 грн., які були сплачені за правову допомогу адвоката, стягнути кошти в сумі 551,21 грн., які були сплачені як судовий збір за подачу зустрічного позову.

Ухвалою суду від 20.10.2017 року ОСОБА_2 залучено до участі у справі у якості правонаступника позивача за зустрічним позовом ОСОБА_7, яка померла 02.01.2017 року, у цивільній справі № 211/5972/15-ц за первісним позовом ОСОБА_6 спілки «Самара» до ОСОБА_1, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитом, та зустрічним позовом ОСОБА_7 до КС «САМАРА» про визнання правочину недійсним.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 1 ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Згідно ч. 1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

З огляду на вищевикладене, враховуючи, що у договорі поруки № 22/13 від 23 липня 2013 року відповідно до висновку експерта № 4481-16 від 09.11.2016 року підпис від імені ОСОБА_7 виконаний не ОСОБА_7, суд вважає, що зустрічна позовна заява підлягає задоволенню в частині визнання договору поруки № 22/13 від 23 липня 2013 року, укладеного між ОСОБА_6 спілкою «САМАРА» та ОСОБА_7, недійсним.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

На підставі ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_7 при зверненні до суду 22.02.2016 року було сплачено судовій збір у сумі 551,21 грн., тому дані витрати підлягають стягненню з КС «САМАРА» на користь ОСОБА_2 як правонаступника (а.с. 45).

Пунктом 5 частини 3 статті 133 ЦПК України встановлено, що до витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013).

Позивачем надано в підтвердження понесених витрат на правничу допомогу надано копію договору від 18.12.2015 року про надання правової допомоги, укладеного між ОСОБА_7 та адвокатом ОСОБА_3 (а.с. 49), копію договору від 08.09.2017 року про надання правової допомоги, укладеного між ОСОБА_2 та адвокатом ОСОБА_3 (а.с. 138), ордери від 01.10.2018 року, товарні чеки про сплату 31.12.2015 року 2 000,00 грн. та про сплату 05.09.2017 року 2 500,00 грн. Але суду не надано акту виконаних робіт, кошторис наданих і виконаних робіт, також суд вважає, що надані ОСОБА_2 товарні чеки не можуть бути належними доказами витрат, повязаних з наданням правничої допомоги, тому дана вимога позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 не підлягає задоволенню.

Пунктом 2 частини 3 статті 133 ЦПК України встановлено, що до витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати, повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Відповідно до квитанції від 01.10.2016 року ОСОБА_7 сплатила витрати, повязані з проведенням судової почеркознавчої експертизи № 4481-16 від 09.11.2016 року, в сумі 3 523,20 грн.

У цій частині позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню, тому з КС «САМАРА» на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню витрати, повязані з проведенням експертизи, в сумі 3 523,20 грн.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 81, 82, 89, 141, 263-265, 354-355ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

первісний позов ОСОБА_6 спілки «САМАРА» до ОСОБА_1, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитом задовольнити.

Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 а, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_2, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, на користь ОСОБА_6 спілки «САМАРА» (49000, м. Дніпро, вул. Михайла Грушевського, 49, , МФО 300614, р/р 5969) заборгованість за кредитним договором № 22/13 від 23 липня 2013 року станом на 30 липня 2015 року в загальній сумі 32 675 (тридцять дві тисячі шістсот сімдесят пять) грн. 23 коп., яка складається з:

- залишку за кредитом у сумі 10 304 (десять тисяч триста чотири) грн. 34 коп.;

- процентів за користування кредитом з урахуванням прострочення платежів у сумі 22 370 (двадцять дві тисячі триста сімдесят) грн. 89 коп.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 а, на користь ОСОБА_6 спілки «САМАРА» (49000, м. Дніпро, вул. Михайла Грушевського, 49, , МФО 300614, р/р 5969) судовий збір у сумі 163 (сто шістдесят три) грн. 38 коп.

Стягнути з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_2, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, на користь ОСОБА_6 спілки «САМАРА» (49000, м. Дніпро, вул. Михайла Грушевського, 49, , МФО 300614, р/р 5969) судовий збір у сумі 163 (сто шістдесят три) грн. 37 коп.

Зустрічний позов ОСОБА_7, правонаступником якої є ОСОБА_2, до ОСОБА_6 спілки «САМАРА» про визнання правочину недійсним задовольнити.

Визнати договір поруки № 22/13 від 23.07.2013 року, в частині його укладення між ОСОБА_6 спілкою «САМАРА» та ОСОБА_7, недійсним.

Стягнути з ОСОБА_6 спілки «САМАРА» (49000, м. Дніпро, вул. Михайла Грушевського, 49, , МФО 300614, р/р 5969) на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, РНОКПП НОМЕР_3, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 а, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, судовий збір у сумі 551 (пятсот пятдесят одна) грн. 21 коп., витрати, повязані з проведенням експертизи, в сумі 3 523 (три тисячі пятсот двадцять три) грн. 20 коп.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: ОСОБА_8