Апеляційне провадження № 22-ц/824/2863/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 лютого 2019 року м. Київ

Унікальний номер 755/18765/18

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: ШаховоїО.В.( суддя-доповідач), Вербової І.М., Саліхова В.В.,

сторони справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

третя особа - Служба у справах дітей Дніпровської в місті Києві районної державної адміністрації,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_4, подану її представником ОСОБА_6,

на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва, постановлену 6 грудня 2018 року суддею Галаганом В.І., в приміщенні суду,-

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2018 року ОСОБА_4 звернулася з позовом до ОСОБА_5, третя особа Служба у справах дітей Дніпровської в місті Києві районної державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 6 грудня 2018 року позовну заяву ОСОБА_4 - повернуто позивачу.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_4 через свого представника ОСОБА_6, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилається на те, що виконала всі умови, передбачені законодавством України для подання позовної заяви. Відповідно до узагальнень Верховного Суду України від 11.12.2008 року щодо практики розгляду судами справ, пов'язаних із позбавленням батьківських прав, поновленням батьківських прав, усиновленням, установленням опіки та піклування над дітьми, суду слід витребувати від органу опіки та піклування письмовий висновок відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України, а також суд може допитати представника цього органу в судовому засіданні.

Вважала, що доданий до позовної заяви Акт обстеження умов проживання, складений Службою у справах дітей Дніпровської районної ради м. Києва, є достатнім доказом у вказаній справі, а висновок органу опіки та піклування мав витребувати суд під час розгляду справи по суті.

Також зазначала, що посилання судом на порушення нею вимог ч. 4 ст. 177 ЦПК України, про недолучення доказу сплати судового збору було безпідставним, адже квитанція про таку сплату була долучена до матеріалів справи і її копія також міститься в додатках до апеляційної скарги.

Відповідно до ч.2 ст.369 ЦПК України розгляд апеляційної скарги проводиться без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Таким чином, справу розглянуто без виклику учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що вона не містила доказів того, що позивачем здійснено заходи обов'язкового досудового врегулювання спору шляхом звернення до служби у справах дітей за місцем проживання дитини для отримання Висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача та несплати судового збору.

Апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції та приймає до уваги доводи апеляційної скарги виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободу від порушень і протиправних посягань.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).

Вимоги до позовної заяви викладені в статті 175 ЦПК України.

Відповідно до ст. 185 ЦПК України, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків.

Як вбачається з матеріалів справи, позовна заява ОСОБА_4 складена з урахуванням положень ст. 175 ЦПК України, оскільки містить всі, визначені вказаною статтею, обов'язкові реквізити. Заявлені позовні вимоги викладені в чіткій, ясній і зрозумілій формі.

Висновок суду повернення позовної заяви з підстав ненадання висновку органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_5 не може бути законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Відповідно до узагальнень Верховного Суду України від 11.12.2008 року щодо практики розгляду судами справ, пов'язаних із позбавленням батьківських прав, поновленням батьківських прав, усиновленням, установленням опіки та піклування над дітьми передбачено, що згідно з п. 15 постанови Верховного Суду України від 30 березня 2007 р. N 3 (v0003700-07 ) "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" (далі - постанова Пленуму від 30 березня 2007 р. N 3) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін. ), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного,

всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Для встановлення таких обставин суду потрібно ретельно перевіряти докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, обов'язково здійснювати необхідні дії для залучення відповідача у справі та з'ясування його позиції та обґрунтувань. Крім того, суд

повинен з'ясувати думку дитини, якщо вона здатна її висловити. Також згідно із ч. 4 ст. 19 СК ( 2947-14) обов'язковою є участь у справі органу опіки та піклування. Суду слід витребовувати від цього органу письмовий висновок відповідно до ч. 5 ст. 19 СК ( 2947-14), а також може допитати представника цього органу в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у підготовчому засіданні суд, зокрема, вирішує питання про витребування додаткових доказів та визначає строки їх подання; вирішує заяви та клопотання учасників справи.

Варто звернути увагу суду на те, що ст. 229 ЦПК України передбачає, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.

Крім цього, відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» зазначено, що подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред'явленні позову залишати заяву без руху та повертати її заявнику.

Окрім іншого, апеляційний суд також враховує необхідність забезпечення права позивача на доступ до правосуддя, встановлене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Варто також звернути увагу суду на те, що до апеляційної скарги ОСОБА_4 додано копію позовної заяви, в додатках до якої, зокрема, міститься квитанція про сплату судового збору за № 420 від 3.12.2018 на суму 704,80 грн. (ас.31), про що зазначено в п.1 «Додатки» до позовної заяви (ас. 37).

З огляду на викладене, апеляційний суд не може погодитися з висновком районного суду про відсутність доказів про сплату судового збору ОСОБА_4

Таким чином, апеляційний суд не вбачає підстав для визнання позовної заяви ОСОБА_4 неподаною та повернення її позивачеві.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду : вирішення справи.

Згідно частини 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав І людини як джерело права.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і далі - Конвенція) кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим І законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Елементом права на справедливий судовий розгляд є право на доступ до суду.

Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції).

Так у справі «Delcourt v. Belgium» Європейський суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світі розуміння Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало меті та призначенню цього положення.

Водночас у справі «Bellet v. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу до суду наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективний, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Згідно висновків, викладених в рішеннях Європейського суду з прав людини, суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду («Perez de Raela Cavaniles v. Spain», «Beles and others v. the Czech Republic», «RTBF v. Belgium»).

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, тому вона підлягає скасуванню, а справа - направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 379, 381-382, 384, 389 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, подану її представником ОСОБА_6 - задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду Київської області від 6 грудня 2018 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач:

Судді: