Провадження № 2/761/1507/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2019 року

Шевченківський районний суд м. Києва
в складі: головуючого суддіМальцева Д.О.
за участю секретаря представник позивача представники відповідачаОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Одарченко Наталія Іванівна про визнання права власності на спадкове майно за заповітом, визнання недійсним свідоцтва про право власності та договору довічного утримання,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_6 (далі по тексту - Позивач) звернулась до Шевченківського районного суду з позовом до ОСОБА_7 (далі по тексту - Відповідач), третя особа - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Одарченко Наталія Іванівна (далі по тексу - Третя особа), відповідно до якого просила:

-визнати Договір довічного утримання від 23.09.2014 № 1078, укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_7, посвідчений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Фурдаковою М.О. (далі по тексту - Договір) недійсним;

-визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане 11.09.2014 Реєстраційною службою Головного управління юстиції в м. Києві, індексний номер: 26691467, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 30.08.2014, номер запису про право власності:6967535, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна:00, на ім'я ОСОБА_9 на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 44, 8 кв.м.;

-визнати за Позивачем право власності на спадкове майно за заповітом ОСОБА_11 від 23.06.2009 - двокімнатну квартиру, загальною площею 44, 8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1;

-стягнути з Відповідача на користь позивача судовий збір у роз-мірі 10 219, 60 грн.

1.Стислий виклад позицій сторін

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_11 та ОСОБА_9 є рідними батьками Позивача та Відповідача. За час перебування в шлюбі батьки придбали в ЖБК «Політехнік» двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (далі по тексту - спірне нерухоме майно, квартира). При цьому, ордер був оформлений на ім'я ОСОБА_9.

23.06.2009 ОСОБА_11 було складено заповіт, згідно якого останній заповідав все майно в рівних частинах Позивачу та Відповідачу. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_11 помер. Після його смерті було відкрито спадкову справу № 1/2012 у Приватного нотаріусам Київського міського нотаріального округу Одарченко Н.І. 06.02.2012 ОСОБА_9 подала нотаріусу заяву № 3 про відмову від отримання обов'язкової частки у спадщини та заяву №4, в якій зазначила, що не претендує на отримання права власності на майно, придбане нею разом з ОСОБА_11

Позивач вважає, що вказаними діями ОСОБА_9 фактично визнала єдиним власником всього набутого в любі майна свого чоловіка, оскільки відмовилась від цього майна.

При цьому, вказані заяви за життя ОСОБА_9 відкликані не були, заповіт ОСОБА_11 також недійсним не визнавався.

Відповідачем було подано заяву про відмову від спадщини на користь Позивача. Заявою № 1 Позивач прийняла спадщину після смерті батька, в тому числі і те майно, що було спільною сумісною власністю батька та матері.

До складу спадщини на момент її відкриття входили: земельна ділянка, площею 0, 2500 грн. та земельна ділянка, площею 0, 2093 га, житловий будинок АДРЕСА_2, банківські вклади з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією станом на день отримання вкладу на загальну суму 6 693, 88 грн., двокімнатна квартира загальною площею 44, 8 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1.

Позивач отримала свідоцтво про право на спадщину на все майно, крім спірної квартири, оскільки в ній проживав її брат з матір'ю, через що Позивач і не квапилась оформлювати право власності на зазначене майно.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_9, після смерті якої Позивач звернулась до приватного нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину на квартиру за адресою: АДРЕСА_1. Після подання вказаною заяви позивачу стало відомо про існування Договору довічного утримання від 23.09.2014, відповідно до якого матір передала у власність Відповідачу спірну квартиру.

Відтак, існує необхідність в захисті прав Позивача в судовому порядку та визнання права власності на спірне нерухоме майно, оскільки вказана квартира не увійшла до складу спадкової маси після смерті батька сторін через укладення оспорюваного Договору. При цьому, Свідоцтво про право власності на спірну квартиру ОСОБА_9 отримала на підставі ордеру. Проте, Позивач вважає, що оскільки її матір відмовилась від права на спадщину після померлого ОСОБА_11, то, відповідно, вона втратила право на отримання Свідоцтва про право власності на дану квартиру.

Позивач вважає, що вказане Свідоцтво було видане із порушенням ст. 1268 ЦК України, тому має бути визнане недійсним.

Крім того, Договір довічного утримання було укладено в той час, коли спірна квартира входила до спадкової маси після смерті батька за заповітом та з моменту подачі Позивачем заяви № 1 про прийняття спадщини, була прийнята Позивачем разом з іншим спадковим майном. З огляду на наведене, а також з врахуванням відмови ОСОБА_9 від спадщини та відмови Відповідача від спадщини після смерті ОСОБА_11, Позивач є єдиним спадкоємцем після померлого батька, а також єдиним спадкоємцем майна, набутого за час шлюбу батьками. Відтак, спірна квартира не могла бути предметом Договору довічного утримання, а отже в ньому відсутня істотна умова, а тому він має бути визнаний недійсним.

Відповідач в своєму відзиві заперечував проти задоволення позовних вимог, просив відмовити в їх задоволенні в повному обсязі. Свої заперечення Відповідач обґрунтовує тим, що мати сторін ОСОБА_9 своєю заявою підтвердила, що не претендує на отримання свідоцтва про право власності, придбане нею та чоловіком у шлюбі, яке оформлене на його ім'я. Відтак, ОСОБА_9 не відмовлялась від права власності на спірну квартиру, оскільки вказана квартира оформлена саме на ім'я матері сторін. Відтак Позивач не може бути єдиною власницею спірної квартири. Крім того, відсутні підстави і для визнання Свідоцтва про право власності на квартиру недійсним, оскільки ОСОБА_9 мала право звертатись до державного реєстратора із заявою про державну реєстрацію. Крім того, вже існує рішення суду, яким відмовлено Позивачу в задоволенні позовних вимог до Відповідача щодо припинення права власності, яке набрало законної сили.

В судовому засіданні представник Позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представники Відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, просили відмовити в його задоволенні.

Третя особа в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином. На адресу суду надіслала заяву, відповідно до якої просила розглядати справу за її відсутності.

2.Процесуальні дії в справі. Заяви, клопотання

Ухвалою суду від 13 червня 2018 року позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків.

Ухвалою суду від 27 серпня 2018 року відкрито провадження по справі, призначено проведення підготовчого засідання, встановлено сторонам строки для надання заяв по суті справи.

Ухвалою суду від 29 жовтня 2018 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті.

24 жовтня 2018 року на адресу суду надійшла заява від Приватного нотаріуса КМНО Одарченко Н.І. про розгляд справи за її відсутності.

11 жовтня 2018 року на адресу суду надійшов Відзив від Відповідача.

11 грудня 2018 року на адресу суду надійшла заява від Приватного нотаріуса КМНО Одарченко Н.І. про розгляд справи за її відсутності.

3.Фактичні обставини справи, встановлені судом, які підтверджені наданими доказами по справі, зміст спірних правовідносин.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_11 та ОСОБА_9 23 серпня 1960 року уклали шлюб (Свідоцтво про одруження НОМЕР_1), подружжю присвоєно прізвище «ОСОБА_9».

Ордер від 10 серпня 1965 року № 29883 на спірну квартиру АДРЕСА_1 видано на ім'я ОСОБА_9.

23 червня 2009 року ОСОБА_11 складено заповіт, посвідчений головою виконкому Новобасанської сільської ради Бобровицького району Чернігівської області ОСОБА_7, відповідно до якого ОСОБА_11 на випадок своєї смерті все своє майно заповів в рівних частинах Відповідачу та Позивачу.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_11 помер (Свідоцтво про смерть Серія НОМЕР_2).

Після смерті ОСОБА_11 було заведено спадкову справу № 1/2012.

06 лютого 2012 року Позивачем подано Заяву № 1, якою остання прийняла належну їй спадщину за заповітом після смерті її батька, ОСОБА_11

06 лютого 2012 року Відповідачем подано Заяву № 2, якою останній, будучи спадкоємцем за заповітом після смерті батька ОСОБА_11, повідомляє, що відмовляється від прийняття спадщини на користь Позивача - ОСОБА_6.

06 лютого 2012 року ОСОБА_9 подано Заяву № 3, відповідно до якої остання зазначає, що їй відомо про заповіт, складений на ім'я дітей на все належне її чоловіку майно. При цьому, ОСОБА_9 відмовляється від обов'язкової частки у вказаній спадщині.

06 лютого 2012 року ОСОБА_9 подано Заяву № 4, відповідно до якої остання заявляє, що не претендує на отримання свідоцтва про право власності на майно, придбане нею та її чоловіком, ОСОБА_11 в шлюбі, яке оформлене на його ім'я.

23 вересня 2014 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 укладено Договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Фурдаковою М.О., зареєстровано в реєстрі за № 1077, згідно якого матір'ю сторін передано у власність Відповідача належну їй на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1, взамін чого Відповідач зобов'язався надавати ОСОБА_9 довічно матеріальне забезпечення.

Відтак, 23 вересня 2014 року Відповідач на підставі вказаного Договору набув право власності на спірну квартиру.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_9 (Свідоцтво про смерть Серія НОМЕР_3).

14 червня 2017 року Позивачем подано Заяву № 6, якою остання вказала, що прийняла спадкове майно - квартиру АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_11 та просить видати Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вказане майно.

14 червня 2017 року приватний нотаріус КМНО Одарченко Н.І. повідомила Позивача про те, що видати Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, а саме на квартиру АДРЕСА_1 неможливо, у Позивача відсутні документи про право власності на квартину, а згідно даних Державного реєстру речових прав, вищевказана квартира зареєстрована за іншою особою.

Зазначені обставини встановлені і судовим рішенням від 22 травня 2018 року прийнятим Шевченківським районним судом м. Києва за результатами розгляду позовної заяви ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про припинення права власності на спірну квартиру, який залишено без задоволення та за результатами розгляду зустрічного позову ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про визнання недійсною заяви Відповідача про відмову від прийняття спадщини, в задоволенні якого також відмовлено.

Вказаним рішенням суду вже надано оцінку доказам, що підтверджують обставини, за яких Відповідачем було набуто право власності на спірну квартиру.

Крім того, рішенням суду встановлено, що на час прийняття Позивачем спадщини за заповітом, спірна квартира спадкодавцю ОСОБА_11 не належала, а тому до спадкової маси вона не входила на час відкриття спадщини.

4.Норми права, застосовані під час розгляду справи

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

При цьому, згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою вказаної статті визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Згідно положень ч. 1-2 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом.

Крім того, ст. 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

При цьому, відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно положень ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Як визначено в ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

При цьому, відповідно до ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Так, згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За змістом ст. 1218 цього Кодексу до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин (ч. 1 ст. 1235 ЦК України).

Зі змісту ст. 1268 ЦК України вбачається, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Як передбачено ч. 1, 5 ст. 1239 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1273 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 744 ЦК України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню (ч. 1 ст. 745 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 748 ЦК України, набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання (догляду), відповідно до статті 334 цього Кодексу.

Згідно ч. 4 ст. 334 ЦК України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» /в редакції чинній на час звернення до державного реєстратора матері Позивача/, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно п. 3 ч. 4 ст. 24 казаного Закону, у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулась неналежна особа.

5.Висновки суду

Щодо тієї обставини, що ОСОБА_9 втратила право на отримання свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1, оскільки відмовилась від права на отримання спадщини після померлого чоловіка - ОСОБА_11, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

В судовому засідання встановлено, що ОСОБА_9 своєю заявою від 06 лютого 2012 року, вказала, що не претендує на отримання свідоцтва про право власності на майно, придбане нею та її чоловіком, ОСОБА_11 в шлюбі, яке оформлене саме на його ім'я.

При цьому, Ордер на спірну квартиру виданий саме на ім'я матері сторін, а не батька.

Відтак, судом встановлено, що мати Позивача - ОСОБА_9 не відмовлялась від права власності на спірне майно - квартиру АДРЕСА_1. Доказів протилежного до суду не надано. Зазначену обставину в суді не спростовано.

З врахуванням наведеного, спірна квартира могла бути предметом Договору довічного утримання, а відтак вказаний Договір не може бути визнаний недійсним з підстав, вказаних Позивачем в позовній заяві, зокрема, через відсутність істотної умови - предмету договору.

Крім того, не зайшла свого підтвердження наданими до матеріалів справи доказами і та обставина, що мати ОСОБА_6 - ОСОБА_9 не мала права звертатись до державного реєстратора щодо реєстрації права власності на спірне майно, оскільки Позивачем не надано доказів того, що остання отримала свідоцтво про право на спадщину та набула у власність спірну квартиру в порядку спадкування.

З огляду на вище викладене, відсутні підстави і для задоволення позову в частині визнання права власності на спірне майно за Позивачем, оскільки в судовому засіданні не знайшла підтвердження та обставина, що мати Позивача відмовилась від права власності на спірну квартиру, а отже, всі подальші дії, вчинені ОСОБА_9 відносно спірної квартири не суперечать вимогам чинного законодавства.

Виходячи з наведеного та керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 16, 203, 215, 334, 392, 744, 745, 748, 1216, 1218, 1239, 1268, 1270 ЦК України, ст. 10, 11, 57-60, 64, 74, 76, 81-82, 88, 89, 169, 179, 208, 209, 212-215, 218, 223-226, 228, 232, 294, 296, 353-355 ЦПК України, суд , -

В И Р І Ш И В :

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Одарченко Наталія Іванівна про визнання права власності на спадкове майно за заповітом, визнання недійсним свідоцтва про право власності та договору довічного утримання.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду міста Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Шевченківський районний суд м. Києва.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 25.01.2019.

Суддя: