КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 752/8776/19 Головуючий 1 інстанція - ЧередніченкоН.П.
П О С Т А Н О В А

іменем України

06 вересня 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді: Суханової Є.М.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Кулікової С.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 5 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів: Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди у розмірі 15000,00 грн.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що рішенням Апеляційного суду м. Києва від 26.10.2016 року було задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу Ѕ частини житлового будинку та про виселення ОСОБА_1 з літнього будинку під літ. «Л». 21.04.2017 року, на підставі зазначеного рішення суду було видано виконавчий лист № 752/123/14-ц про виселення позивача.

27.04.2017 року головним державним виконавцем Голосіївського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Бабковою Т.І. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 53858666. Копія зазначеної постанови позивачу, як боржнику, направлена не була, чим було порушено вимоги Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, 08.06.2017 року державним виконавцем Бабковою Т . І. за місцем реєстрації позивача на паркані домоволодіння АДРЕСА_1 була наклеєна вимога про призначення виконавчих дій з виселення боржника.

У цей же день на поштову адресу позивача надійшов рекомендований лист від 08.06.2017 року з вимогою про призначення на 22.06.2017 року примусового виконання рішення суду.

Вважаючи зазначену вимогу незаконною, позивач звернувся до суду зі скаргою та судом 13.06.2017 року було відкрито провадження у справі. 16.06.2017 року позивач звернувся до державного виконавця із заявою про незаконність та передчасність вимоги про примусове виселення та повідомив про відкриття провадження у суді за його скаргою.

Однак, 22.06.2017 року, повернувшись додому, йому стало відомо, що головним державним виконавцем Бабковою Т.І. усупереч закону з порушенням прав позивача на недоторканість житла були проведені дії з примусового виконання рішення суду щодо його виселення з літнього будинку.

23.06.2017 року головним державним виконавцем Бабковою Т.І. була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження.

Враховуючи характер порушень прав позивача, глибини його страждань та витрачений тривалий час на відновлення порушених прав, позивач вважає достатнім та співмірним характеру порушень та їх наслідкам розмір моральної шкоди в сумі 15000,00 грн., яку просив стягнути за рахунок коштів Державного бюджету України.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 5 червня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у Києві, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України, шляхом списання з рахунку призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів державної влади на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Голосіївським РУ ГУ МВС України в м. Києві 21.03.2007 року, адреса: АДРЕСА_1), - 3000 (три тисячі) грн. 00 коп. на відшкодування моральної шкоди завданої неправомірними діями Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві.

У решті вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 , 25 червня 2019 року подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржуване рішення є необґрунтованим і незаконним, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також з неповним з`ясуванням судом обставин справи, що мають значення для справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на те, що суд першої інстанції не надав правової оцінки доказам, які наявні в матеріалах справи, а саме те, що через неправомірні дії державного виконавця щодо його передчасного виселення, ним була безповоротно втрачена можливість проживати в будинку, з якого його було незаконно виселено.

Крім того, зазначає, що сусіди, знайомі, родичі та сторонні особи мали можливість вільно спостерігати на паркані домоволодіння інформацію, яка не є і не може бути публічно доступною, а має ознаки приватної про особу, внаслідок чого державним виконавцем було порушено гарантоване право позивача на невтручання в його особисте життя.

Тому, просить рішенняГолосіївського районного суду м. Києва від 5 червня 2019 змінити в частині відшкодування моральної шкоди та стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України, шляхом списання з рахунку призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів державної влади кошти у сумі 15000.00 гривень.

Згідно зі ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 . На даний час здійснює адвокатську діяльність.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 26.10.2016 року було задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу Ѕ частини житлового будинку та про виселення ОСОБА_1 з літнього будинку під літ. «Л».

21.04.2017 року на підставі зазначеного рішення суду було видано виконавчий лист № 752/123/14-ц про виселення позивача.

27.04.2017 року головним державним виконавцем Голосіївського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Бабковою Т.І. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 53858666 (а.с.16).

Копія зазначеної постанови позивачу, як боржнику, в установленому Законом України «Про виконавче провадження» направлена не була, та доказів зворотному з боку відповідача надано не було.

Крім того, 08.06.2017 року державним виконавцем Бабковою Т . І. за місцем реєстрації позивача на паркані домоволодіння АДРЕСА_1 була наклеєна вимога про призначення виконавчих дій з виселення боржника (а.с.45).

Позивачу було направлено лист від 08.06.2017 року, в якому останнього було повідомлено про призначення на 22.06.2017 року примусове виконання рішення суду.

Вважаючи зазначену вимогу незаконною, позивач звернувся до суду першої інстанціїзі скаргою (а.с.18-20).

16.06.2017 року позивач звернувся до державного виконавця із заявою про незаконність та передчасність вимоги про примусове виселення та повідомив про відкриття провадження у суді першої інстанції за його скаргою (а.с.21).

23.06.2017 року головним державним виконавцем Бабковою Т.І. була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження (а.с.22).

23.06.2017 року позивач звернувся до державного виконавця із заявою про ознайомлення із матеріалами виконавчого провадження.

30.06.2017 року позивач звернувся до суду першої інстанції із ще однією скаргою на незаконні дії державного виконавця (а.с.24-27).

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 15.09.2017 року у справі № 752/11788/17, скарга ОСОБА_1 на бездіяльність головного державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчї служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м.Києві Бабкової Т.І., стягувач: ОСОБА_2 , Київська місцева прокуратура № 1, ОСОБА_5 , була задоволена.

Визнано протиправною бездіяльність головного державного виконавця Голосіївського управління відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Бабкової Тетяни Ігорівни в частині не вручення у належний спосіб копії постанови про відкриття виконавчого провадження боржнику ОСОБА_1 у виконавчому провадженні ВП №53858666 з виконання виконавчого листа 752/123/14-ц від 21 квітня 2017 року про виселення боржника ОСОБА_1 літнього будинку літ. «Л». який розташований на земельній ділянці по АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_2

Визнано незаконними дії Головного державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Бабкової Тетяни Ігорівни в частині направлення повідомлення про призначення на 22 червня 2017 року на 15.00 год. примусового виселення боржника ОСОБА_1 з літнього будинку літ. «Л»., який розташований на земельній ділянці по АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_2 , в рамках виконавчого провадження ВП №53858666 з виконання виконавчого листа №752/123/14-ц від 21 квітня 2017 року, без вручення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Визнано незаконними дії головного державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Бабкової Тетяни Ігорівни про призначення на 22 червня 2017 року на 15.00 год. примусового виселення боржника з літнього будинку літ. «Л», який розташований на земельній ділянці по АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_2 , в рамках виконавчого провадження ВП №53858666 з виконання виконавчого листа № 752/123/14-ц від 21 квітня 2017 року (а.с.28-32).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанціїз висновками якого погоджується колегія суддів, виходив з того, що незаконними діями державного виконавця позивачу було завдано моральної шкоди, яка пов`язана з нервовим напруженням позивача під час необхідності в докладанні ним додаткових зусиль для захисту своїх прав, як боржника в рамках виконавчого провадження.

З такими висновками колегія суддів погоджується, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленим цим кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних, або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування й моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. оральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої,членів її сімї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Частиною другою статті 1167 ЦК України, визначено підстави відповідальності за завдану моральну шкоду. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (ст. 1173 ЦК України).

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (ст. 1174 ЦК України).

Примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби.

Державний виконавець є представником влади, діє від імені держави і перебуває під її захистом та уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, передбаченому законом (ст.ст. 1,7 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»).

Завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом, тому перевірка вчинення таких дій державним виконавцем є фактично перевіркою дотримання положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду й належного виконання рішення суду.

Права та обов'язки виконавців визначені законодавцем у ст.18 Закону України «Про виконавче провадження».

Враховуючи викладене вище, апеляційний суд зазначає, що при виконанні виконавчого листа № 752/123/14-ц від 21.04.2017 рокупро виселення ОСОБА_1 , вимоги ст. ст. 26, 28 Закону України «Про виконавче провадження» головним державним виконавцем Бабковою Т. І. не булидотримані, оскільки, державний виконавець розпочав дії щодо примусового виконання рішення суду без наявності підтвердження про вручення боржнику постанови про відкриття виконавчого провадження та без надання йому строку для самостійного виконання рішення суду.

Колегія суддів погоджуючись з судом першої інстанції вважає за необхідне зазначити, що внаслідок неправомірності дійголовного державного виконавця Голосіївського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві, позивачу було заподіяно моральну шкоду, пов`язану із нервовим напруженням під час необхідності докладати додаткові зусилля для захисту своїх прав, як боржника, в рамках виконавчого провадження.

Враховуючи те, що неправомірними діями позивачу завдано моральних страждань, а доказів на спростування обґрунтувань позовних вимог ОСОБА_1 зі сторони відповідача суду надано не було, то останній має право на відшкодування моральної шкоди за рахунок держави в розмірі 3000 гривень, яка на думку колегії суддів була визначена відповідно до вимог чинного законодавства.

Таким чином, суд першої інстанції, вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до положень ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Тому, викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки суду відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Керуючись ст. 7, 328, 355, 356, 369,375, 381, 382 ЦПК України,колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 5 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Є.М. Суханова

Судді: Н.В. Ігнатченко

С.В. Кулікова