КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №359/9629/15-ц головуючий у суді І інстанції: Муранова-Лесів І.В.
провадження №22-ц/824/3071/2019 головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

Іменем України

05 лютого 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Сержанюка А.С., Сліпченка О.І.,

секретар судового засідання: Пітенко І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві, ОСОБА_5, третя особа ОСОБА_3 про визнання прилюдних торгів, протоколу про проведення прилюдних торгів, акту про продаж нерухомого майна на прилюдних торгах недійсними,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2015 року позивач ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до Приватного підприємства «НИВА-В.Ш.», Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у місті Києві, ОСОБА_5, в якому просив визнати недійсними прилюдні торги, протокол проведення прилюдних торгів, акт про продаж нерухомого майна на прилюдних торгах.

17 грудня 2018 року ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, обґрунтовуючи її тим, що ним неодноразово були виявлені оголошення, викладені ОСОБА_3, про продаж майна (садового будинку), що був проданий на прилюдних торгах, які є предметом оскарження у даній справі.

Тому позивач ОСОБА_4 просив суд вжити заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на домоволодіння, з оголошенням заборони відчуження.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 грудня 2018 року заяву ОСОБА_4 задоволено, накладено арешт на домоволодіння, з оголошенням заборони його відчуження.

В апеляційній скарзі третя особа ОСОБА_3 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неповне з'ясування обставин справи судом першої інстанції, що мають значення для справи. Вказує, що судом не було встановлено хто, станом на дату розгляду заяви про забезпечення позову, був дійсним власником майна. Зазначає, що з 01 січня 2018 року власником садового будинку визначено саме ОСОБА_4 Вказує, що на майно (садовий будинок) вже накладено арешт та оголошено заборону на його відчуження. Вважає, що судом першої інстанції порушено вимоги частини дев'ятої статті 153 ЦПК України, оскільки заява про забезпечення позову не містила відомостей щодо ціни позову та пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення. Вказує, що з наданих позивачем оголошень про продаж майна (садового будинку) не вбачається, що саме ОСОБА_3 вчиняє такі дії.

Позивач ОСОБА_4 надав суду відзив на апеляційну скаргу, у якому вказав, що вчинене судом першої інстанції забезпечення позову стосується заборони вчинення дій відносно об'єкта нерухомого майна, а тому заходи забезпечення позову є співмірними із заявленими вимогами.

Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві, ОСОБА_5 відзиви на апеляційну скаргу, у встановлений апеляційним судом строк, не надали.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Вирішуючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що докази, надані ОСОБА_4, свідчать про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову. Вказав, що у разі відчуження третьою особою майна (домоволодіння) виконання рішення у справі може бути ускладненим або стати неможливим.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Відповідно до положень ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Відповідно до ч.2 ст.150 ЦПК України суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Частиною 3 ст. 150 ЦПК України визначено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч.10 ст.150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Пункт 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» встановлює, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, у жовтні 2015 року позивач ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до Приватного підприємства «НИВА-В.Ш.», Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у місті Києві, ОСОБА_5 про проведення прилюдних торгів, акту про продаж нерухомого майна на прилюдних торгах недійсними (а.с.1-5).

Встановлено, що ОСОБА_3 було залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

17 грудня 2018 року ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, у якій просив суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту з оголошенням заборони відчуження на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, до складу якого входять: садовий будинок (літера«А-2») загальною площею 386,9 кв.м. з надвірними господарськими будівлями і спорудами:колонка питна (літера «К»), яма вигрібна (літера «Л»), огорожа №1-3, що розташовані на земельній ділянці загальною площею 0,1200 га, кадастровий номер НОМЕР_1 (а.с.10-13).

В обґрунтування ОСОБА_4 вказав, що ним неодноразово були виявлені оголошення, викладені ОСОБА_3, про продаж майна (садового будинку), що був проданий на прилюдних торгах, які є предметом оскарження у даній справі.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 грудня 2018 року заяву ОСОБА_4 про забезпечення позову задоволено (а.с.17-20).

Проаналізувавши наявні у матеріалах справи докази у сукупності із положеннями законодавства, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, і вважає захід забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами співмірним, оскільки предметом прилюдних торгів, протоколу про проведення прилюдних торгів, акту про продаж нерухомого майна на прилюдних торгах є домоволодіння відносно якого судом було здійснено забезпечення, що оскаржується ОСОБА_3

Суд апеляційної інстанції вважає, що підставою для задоволення заяви про забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Крім того, забезпечення позову спрямоване насамперед проти несумлінних дій інших осіб, які за час розгляду справи можуть продати, знищити чи знецінити майно, тощо.

Матеріалами справи, зокрема, витягами із сайтів продажу майна (а.с.43,44), підтверджується обґрунтованість припущень ОСОБА_4 щодо можливого продажу домоволодіння.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що з 01 січня 2018 року власником садового будинку визначено саме ОСОБА_4, не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, оскільки рішення суду у справі №359/8126/16-ц, на підставі якого було зареєстровано право власності за ОСОБА_4, є скасованим.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що на майно (садовий будинок) вже накладено арешт та оголошено заборону на його відчуження, а тому потреби в забезпеченні позову не має, є необґрунтованими, оскільки заборони накладені на майно в інших провадженнях не є підставою для відмови у забезпеченні позову, в якому предметом спору є об'єкт нерухомості, а заявлене забезпечення позову є співмірним з позовними вимогами.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що судом першої інстанції порушено вимоги частини дев'ятої статті 153 ЦПК України, оскільки заява про забезпечення позову не містила відомостей щодо ціни позову та пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення, спростовується наступним.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч.2 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч.3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: 1) справу розглянуто неповноважним складом суду; 2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими; 3) справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов'язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою; 4) суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки осіб, що не були залучені до участі у справі; 5) судове рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у рішенні; 6) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглядала справу; 7) суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Таким чином, суд апеляційної інстанції доходить висновку про відсутність підстав для обов'язкового скасування судового рішення у зв'язку із порушенням норм процесуального права судом першої інстанції, з урахуванням правильного вирішення питання про забезпечення позову судом.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення заяви ОСОБА_4 про забезпечення позову, і дотримався положень статті 150 ЦПК України при постановленні оскаржуваної ухвали.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, і не може бути скасована з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено «06» лютого 2019 року.

Головуючий суддяЛ.П. Сушко
СуддіА.С. Сержанюк
О.І. Сліпченко