Ухвала

Іменем України

09 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 521/11203/18

провадження № 61-16189ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 16 січня 2019 року у складі судді Сегеди О. М. та постанову Одеського апеляційного суду від 23 липня 2019 року у складі колегії суддів: Колеснікова Г. Я., Вадовської Л. М., Сєвєрової Є. С.,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила стягнути з останнього додаткові витрати на утримання малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 24 242,57 грн щомісячно, до досягнення ними повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 ; додаткові витрати на їх утримання у розмірі 219 493,99 грн одноразово.

Позов обґрунтовано тим, що з 18 липня 2007 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 24 лютого 2015 року було розірвано. Від шлюбу сторони мають двох малолітніх доньок ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати з матір`ю.

13 березня 2015 року між ОСОБА_3 та малолітніми ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , від імені яких діяла позивачка ОСОБА_1 , було укладено договір про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею малолітнім дочкам права власності на Ѕ частини двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , яка належала на праві власності відповідачу на підставі договору про поділ майна подружжя від 06 лютого 2015 року, загальною площею 101,8 кв. м, житловою площею 37 кв. м, вартістю 1 377 834,00 грн. Відповідно до пункту 14 договору його укладення не звільняє батька від обов`язку брати участь у додаткових витратах на дітей.

До додаткових витрат позивачка віднесла: відвідування дошкільного закладу «Ясла-садок» № 137, витрати на який у 2017 році склали 11 409,60 грн, а у 2018 році склали 4 349,72 грн; відвідування приватного дитячого садка «Знайка», витрати на який склали 2 763,00 грн; відвідування басейна, витрати на якій склали 1 500,00 грн; витрати на оздоровлювання, у тому числі за кордоном, у сумі 127 686,67 грн; відвідування школи «Англійська Хелен Дорон», витрати за яку вже склали 14 477,00 грн, щомісячна оплата вартості навчання становить 1 160,00 грн; витрати за навчання у Французькій школі м. Одеса у розмірі 57 208,00 грн, при тому, що майбутні додаткові витрати за навчання дочок у вказаній школі становитимуть мінімум 8 090,00 євро на рік, що у розрахунку на місяць складає 674,17 євро, а у гривневому еквіваленті - 21 922,57 грн.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 16 січня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зумовлені особливими обставинами, а саме: на навчання та зайняття спортом у розмірі 42 602,80 грн, що складає Ѕ частини від загальної суми витрат ОСОБА_1 на навчання малолітніх дітей. В інший частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що батьки повинні нести витрати на дітей в рівних частках, тому з відповідача підлягають стягненню одноразово додаткові витрати в розмірі 42 602,80 грн, що складає Ѕ частини від загальної суми додаткових витрат, які понесла позивачка на навчання малолітніх дітей. У той же час, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання малолітніх доньок ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 24 242,57 грн щомісячно до досягнення дітьми повноліття, суд визнав недоведеними.

Постановою Одеського апеляційного суду від 23 липня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 16 січня 2019 року змінено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що зумовлені навчанням та заняттям спортом у розмірі 7 988,50 грн. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції у своєму рішенні зазначив, що погоджується з висновком суду першої інстанції щодо недоведеності позовних вимог в частині стягнення щомісячних додаткових витрат. Змінюючи розмір стягуваних разових витрат апеляційний суд мотивував своє рішення тим, що навчання дітей у Французькій приватній школі м. Одеси не було погоджено з батьком, зауважив, що зазначена школа взагалі не має ліцензію на право провадження освітньої діяльності. Крім того, оренда тенісного корту для занять тенісом, навчання у швейцарській лижній школі не є крайньою необхідністю чи особливими обставинами в розумінні положень статті 185 СК України.

ОСОБА_1 у серпні 2019 року засобами поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 16 січня 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 23 липня 2019 року у вищевказаній справі.

Касаційне провадження не підлягає відкриттю з таких підстав.

Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у справі з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо: правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до частини п`ятої статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач.

Разом із тим, як зазначено у частині п`ятій статті 394 ЦПК України, якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Зі змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що касаційна скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності та неправильності.

Такого висновку суд дійшов з огляду на таке.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин належить до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

Відповідно до частини другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення додаткових витрат на утримання дітей в розмірі 24 242,57 грн щомісячно до досягнення ними повноліття, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку, що такі витрати не підтверджено належними доказами.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення одноразово з відповідача додаткових витрат суд першої інстанції обґрунтовано керувався статтею 185 СК України та виходив з доведеності понесених позивачкою витрат. В той же час, апеляційний суд змінюючи розмір понесених фактичних додаткових витрат обґрунтовано керувався тим, що навчання дітей у Французькій приватній школі м. Одеси не було погоджено з батьком, що зазначена школа не має ліцензії на право провадження освітньої діяльності, а оренда тенісного корту для занять тенісом, навчання у швейцарській лижній школі не є крайньою необхідністю чи особливими обставинами в розумінні положень статті 185 СК України.

Отже, апеляційним судом на підставі належних доказів встановлено, що позивач понесла фактичні додаткові витрати на навчання та заняття спортом у розмірі 15 977,00 грн та стягнуто з відповідача половину цих витрат.

Доводи касаційної скарги про те, що судом апеляційної інстанції всупереч вимогам статті 185 СК України стягнуто з відповідача лише Ѕ частини понесених позивачкою витрат є необґрунтованими, оскільки апеляційний суд послався на положення частини другої статті 185 СК України, яка відносить визначення розміру участі одного з батьків у додаткових витратах до дискреційних повноважень суду.

Посилання у касаційній скарзі, що судами не надано оцінку всім доказам, які підтверджують розмір понесених витрат, не заслуговують на увагу, оскільки під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанцій норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Тобто Верховний Суд не має права встановлювати обставини справи і оцінювати докази.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дітей, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 16 січня 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 23 липня 2019 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков О. В. Ступак Г. І. Усик