Справа № 191/4759/16-ц
Провадження № 2/191/521/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2019 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Кухаря Д.О.

за участю секретаря - Дудко О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 191/4759/16-ц за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права особистої власності на житловий будинок, що був придбаний під час перебування у шлюбі,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач за первісним позовом - ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою до ОСОБА_2 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 15.04.1994 року він перебуває у шлюбі з відповідачкою ОСОБА_2 . Під час шлюбу вони 18.05.2007 року на спільні кошти придбали житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Частину коштів на придбання будинку він взяв у борг, який виплачує особисто. Цей будинок був придбаний ними для сумісного проживання. Відповідно до ч.1 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно до ч.4 ст. 65 Сімейного кодексу України до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Враховуючи те, що житловий був будинок придбаний ними під час шлюбу, за спільні кошти та з метою спільного сумісного проживання нашої сім`ї і незважаючи на обтяження позивача кредитними зобов`язаннями в інтересах сім`ї, вважає, що даний житловий будинок є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя і їх з відповідачкою частки у ньому мають бути рівними, тобто по Ѕ частині кожному.

На даний час, позивач не може домовитися із іншим співвласником ОСОБА_2 та дійти згоди про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною власністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності.

Позивач вважає, що даний житловий будинок можливо поділити у натурі на 2 рівних частини, по Ѕ частині кожному, без втрати його цільового призначення.

Житлова площа даного будинку становить 26,1 кв.м., загальна площа 52,8 кв.м. Згідно технічного паспорту житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 складається із : житлового будинку А-1, літньої кухні Б-1, сараю В-1, сараю Г-1, сараю Д-1, сараю Е-1, погрібу Ж-1, вбиральні З-1, літнього душу И-1, колодязю К-1, огорожі металевої № 1-2.

У зв`язку з цим, позивач просить визнати житловий будинок, будівлі та споруди, розташовані за адресою : АДРЕСА_1 , об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; визнати за ним право власності на Ѕ частину житлового будинку, будівель та споруд, розташованих за адресою : АДРЕСА_1 , та виділити їх у натурі.

Позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання права особистої власності на житловий будинок, що був придбаний під час перебування у шлюбі, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідно до поданої ОСОБА_1 позовної заяви про поділ спільного майна подружжя, первісний позивач вважає, що житловий будинок, будівлі та споруди, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , який був придбаний за кошти сім`ї її матері - ОСОБА_3 та зареєстрований 18.05.2007 року на її ім`я згідно договору купівлі-продажу житлового будинку, є спільною сумісною власністю подружжя на тій підставі, що це майно було набуте нею під час шлюбу з ОСОБА_1

ОСОБА_2 не заперечує той факт, що 15.04.1994 року між нею - ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було укладено шлюб. Так само, вона не заперечує і придбання на її ім`я житлового будинку, будівель та споруд, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , вартість якого на даний час визначено в сумі 107102 грн. 00 коп.. Проте вона вважає, що вказаний житловий будинок, будівлі та споруди не можуть бути визнані спільною сумісною власністю подружжя, виходячи з того, що він був придбаний виключно за кошти її матері - ОСОБА_3 , її батька- ОСОБА_5 , грошові кошти на її депозитному рахунку перераховані Пенсійним фондом України на неповнолітнього сина ОСОБА_6 за втратою годувальника і тільки зареєстрований на її ім`я, а не за спільні кошти з ОСОБА_1 Це підтверджується тими фактами, що на час перебування у шлюбі з ОСОБА_1 , вона, відповідач - ОСОБА_1 , її син - ОСОБА_6 та спільна донька - ОСОБА_7 проживали та були зареєстровані в квартирі її батьків - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідач не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, свій заробіток не вносив до сімейного бюджету, витрачав його у своїх власних інтересах. На побутовому грунті у них постійно виникали сварки, сімейні відносини, а також відносини між ОСОБА_1 , з її батьками, погіршувались з кожним днем. У зв`язку з постійними сварками ОСОБА_1 з батьками, у 1994-1995 році вони почали знімати житло, яке постійно змінювали. З 1994 року по 2007 рік ОСОБА_1 не мав будь-якого майна, та мав незначний дохід, так як працював робочим складального цеху ст.Нижньо-Дніпровськ вузол. Одночасно, на час її перебування в шлюбі, вона також не мала значного доходу, так як працювала акушеркою в центральній районній лікарні, тому придбати спірний житловий будинок за кошти сімейного бюджету вона не мала можливості. За час спільного з ОСОБА_1 проживання (1994 - 2015 рр.) ніякого майна, що підлягає поділу, не було набуто. Її батьки мали збереження, так як батько був військовий пенсіонер, син від першого шлюбу отримував пенсію за втратою годувальника. У 2007 році її мати порадилась з нею, що бажає придбати житло, щоб вона не змінювала тимчасові квартири та був свій куток. Вона особисто через ЗМІ знайшла житло в межах грошових коштів, які були у неї та батька. В травні 2007 року вона домовилась з власником житлового будинку ОСОБА_8 придбати та розрахуватись за житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , але так як вона вже є власником житла та неї оформлена квартира 4 будинку АДРЕСА_3 , було обумовлено, що будинок вона буде реєструвати на її ім`я. 18.05.2007 року державним нотаріусом Другої Синельниківської державної нотаріальної контори Мельниковим О.Ж. був посвідчений договір купівлі-продажу жилого будинку АДРЕСА_1 на її ім`я. Відповідач жодної копійки не дав для придбання нього будинку. Тому його позов про поділ майна подружжя є безпідставним, не підтвердженим ніякими доказами.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 57 Сімейного Кодексу України, особистою приватною власністю дружини та чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто та с власністю кожного з них.

Житловий будинок, будівлі та споруди, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , був придбаний за 32 413 грн. 00 коп., які належали особисто її батькам - ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та були у 2007 році зняті з пенсійних вкладів ATM «Ощадбанк» на придбання житла, є її особистою власністю, так як грошові кошти їй були особисто безоплатно надані її рідними батьками, використані нею пенсія сина по втраті годувальника та вкладені в житло. На підтвердження факту зняття коштів її батьками ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ним з депозитного рахунку у 2017 році, 02.02.2017 року за № 078 був направлений запит начальнику ATM «Ощадбанк», але листом № 103.22-11/183/942 від 08.02.2017 року було відмовлено в наданні довідки на підставі ст.60 ЗУ «Про банки і банківську таємницю» та роз`яснено, що вказана інформація отримується на письмову вимогу суду або за рішенням суду.

У зв`язку з цим, ОСОБА_2 просить визнати за нею право особистої приватної власності на житловий будинок, будівлі та споруди, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , який був придбаний за кошти сім`ї її матері - ОСОБА_3 та зареєстрований 18.05.2007 року на її ім`я згідно договору купівлі-продажу житлового будинку; стягнути з відповідача витрати, пов`язані з оплатою судового збору.

Представник позивача за первісним позовом позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити. Що стосується зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 , то в їх задоволенні просив відмовити, так як вважає їх нікчемними.

Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні зустрічні позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 просили відмовити, оскільки спірний житловий будинок був придбаний за кошти батьків ОСОБА_2 та її сина - ОСОБА_6 , а не на спільні кошти подружжя.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_2 є її донькою. Її донька та ОСОБА_1 перебували у шлюбі з 1994 року. З самого початку свого життя, вони жили у неї та її чоловіка, а потім на орендованих квартирах. За 13 років вони змінили багато квартир. Тому її чоловік запропонував купити доньці будинок. Він був учасником бойових дій та ліквідатором Чорнобильської АЕС, та отримував пенсію. Вона почала дивитися оголошення в газеті про продаж будинків. В одній із газет, вона побачила оголошення про продаж будинку, подзвонила по оголошенню та домовилась о зустрічі з ОСОБА_8 , яка продавала будинок. Будинок їй сподобався. Потім вирішила повідомити про це свою доньку - ОСОБА_2 , щоб вона також глянула на нього. Приблизно через тиждень ОСОБА_3 внесла завдаток за будинок в розмірі 5000 грн., про що вона та ОСОБА_8 написали розписки. Решти суми не вистачало, тому її чоловік зняв зі свого рахунку кошти. Також, 9000 грн. з дозволу ОСОБА_6 , який є її онуком, було знято з його рахунку. На той час він отримував кошти у зв`язку із втратою годувальника, а також на користь ОСОБА_2 перераховувались аліменти на утримання сина - ОСОБА_6 , які вона не знімала, оскільки це були кошти її сина. Інші кошти вона добавила своїх. Будинок купили за 28000 грн. Від ОСОБА_1 ніяких грошей на придбання даного будинку вона не брала. Будинок оформили на доньку. На той час вона працювала, однак грошей на придбання будинку не давала. При оформленні угоди купівлі-продажу був присутній і ОСОБА_1 , так як їй повідомили, що потрібна також і його згода, оскільки її донька та ОСОБА_1 перебували у шлюбі, на що вона обурилася. ОСОБА_3 також підписувала якісь папери, які саме вона не знає. ОСОБА_1 також підписував папери. Після передачі ОСОБА_8 інших коштів, вони обидві розірвали розписки, які вони писали раніше про отримання авансу в розмірі 5000 грн.. Також зазначила, що законів вона не знає, а тому вважала, що якщо вона купить будинок своїй дитині, то він буде належати їй, тому й оформила будинок на її ім`я.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснив, що він є сином ОСОБА_2 . На момент купівля спірного будинку він був неповнолітнім. Також зазначив, що у нього є рахунки в банках, він отримував пенсію у зв`язку із втратою годувальника. Основним розпорядникам його коштів до досягнення ним 16 років була мати - ОСОБА_2 . З його рахунку були стягнуті гроші на придбання будинку, все це обговорювалось з мамою, яка підійшла до нього та спросила його дозволу на зняття грошових коштів для вкладення на придбання будинку. Будинок був придбаний ним, його бабусею - ОСОБА_3 та дідуся. ОСОБА_1 участі в придбанні будинку не приймав та грошових коштів не передавав.

Суд, заслухавши пояснення відповідача по первісному позову, представників сторін, показання свідків, дослідивши матеріали справи, та оцінивши їх у сукупності, дійшов наступного висновку.

Згідно копії свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_1 , 15.04.1994 року зареєстрували шлюб ОСОБА_1 та ОСОБА_9 . Прізвище дружини після реєстрації шлюбу : « ОСОБА_10 ».

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду від 21.02.2017 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_11 був розірваний.

З копії технічного паспорта, виготовленого станом на 02.09.2016 року вбачається, що власником житлового будинку АДРЕСА_1 , є ОСОБА_2 .

Відповідно довідки КП «Синельниківське МЮТІ Дніпропетровської області» № 834 від 14.09.2016 року житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою : АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Другою Синельниківськю державною нотаріальною конторою за реєстром № 2-726 від 18.05.20017 року.

Згідно копії договору купівлі-продажу від 18.05.2007 року ОСОБА_8 продала, а ОСОБА_2 купила жилий будинок АДРЕСА_1 Загальна площа житлового будинку становить 52,8 кв.м., житлова площа 26.1 кв.м.. Даний договір посвідчений 18.05.2007 року державним нотаріусом Другої Синельниківської державної нотаріальної контори Мельниковим О.Ж..

З висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 25.09.2017 року вбачається, що надати варіанти розподілу або порядку користування житлового будинку та господарських споруд, що розташовані по АДРЕСА_1 відповідно до ідеальних часток кожного із співвласників ( по Ѕ частині) та підготувати пропозиції щодо переобладнання об`єктів або залишення їх частин у спільній власності неможливо.

Згідно довідки № 02/38 від 19.01.2017 року, ОСОБА_1 у Дніпропетровській філії АБ «Експрес-Банк» 04.05.2007 року був наданий кредит у сумі 10000 грн. під 20% річних, строком на 24 місяці згідно кредитного договору за № 48195/05/к/НД від 04.05.2007 року, який був укладений між ОСОБА_1 та Дніпропетровською філією АБ «Експрес-Банк». Кредит погашений повністю 22.05.2009 року. Станом на 19.01.2017 року кредитної заборгованості у ОСОБА_1 перед Банком не має.

З індивідуальних відомостей про застраховану особу № 84-85 від 20.03.2018 року вбачається, що ОСОБА_1 працював в Синельниківському пасажирському вагонному депо з 23 липня 2008 року по 31 грудня 2008 року. Його доход за цей період склав 10400,67 грн.. За період з січня 2009 року по грудень 2009 року його дохід склав 25542,14 грн..

Згідно довідок про доходи № 77 від 20.03.2018 року, № 78 від 20.03.2018 року, № 79 від 20.03.2018 року, №80 від 20.03.2018 року, №81 від 20.03.2018 року, №82 від 20.03.2018 року, № 83 від 20.03.2018 року, ОСОБА_1 в період з січня 2010 року по грудень 2016 року працював у виробничому підрозділі Синельниківського пасажирського вагонного депо Філії «Пасажирська компанія» ПАТ «Укрзалізниця» на посаді слюсар РРС. Загальна сума доходу складає 358331 грн. 53 коп.

Відповідно довідки про стан рахунку від 12.06.2012 року 12.05.2011 року з рахунку ОСОБА_2 було знято грошові кошти ( пенсія) в розмірі 6000.00 грн.

Згідно довідки про стану рахунку , відкритого 30.06.1998 року на ім`я ОСОБА_5 , в квітні місяці 2007 року з рахунку останнього по довіреності ОСОБА_12 Прохорівні були видані кошти в розмірі 15249,00 грн..

З письмових пояснень ОСОБА_8 , які засвідчені приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Долгополовою Л.Г., вбачається, що остання дійсно на початку квітня 2007 року зустрілася з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з приводу придбання житлового будинку, який розташований за адресою : АДРЕСА_1 , який вона мала намір продати. ОСОБА_3 повідомила, що хоче придбати недорогий будинок для своєї доньки - ОСОБА_2 Вони домовились про ціну будинку. 27.04.2007 року остання передала їй завдаток в розмірі 5000 грн., про що вони написали розписки. При зустрічі 10.05.2007 року ОСОБА_3 передала їй грошові кошти в розмірі 28000 грн., як повну оплату за житловий будинок та земельну ділянку, про що вони знову склали розписки. 18.05.2007 року державний нотаріус Мельников О.Ж. оформив договори купівлі-продажу, які були посвідчені нею та ОСОБА_2 Після оформлення договорів купівлі-продажу вони знищили складені розписки. Весь цей час вона спілкувалась з ОСОБА_14 та ОСОБА_2 .. Від ОСОБА_1 ніяких грошових коштів не отримувала, з ним ніколи не спілкувалась.

Статтею 60 Сімейного Кодексу України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст. 61 Сімейного Кодексу України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 63 Сімейного Кодексу України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст. 69 Сімейного Кодексу України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч.1 ст.70 Сімейного Кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ч.1 ст.71 Сімейного Кодексу України зазначено, якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Інші обставини що можуть вплинути на розмір часток сторін, як це передбачено ст.ст. 70 та 71 Сімейного Кодексу України, судом не встановлено.

Частинами 1,2 ст.372 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч.3 ст.368 ЦК), відповідно до частин 2,3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з Цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо ( п.23 вищезазначеної Постанови).

Отже, в судовому засіданні було встановлено, що житловий будинок, розташований за адресою : АДРЕСА_1 , був придбаний у 2007 року, тобто в період перебування сторін у шлюбі, а у відповідності до вимог ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Будь-яких документальних підтверджень щодо придбання спірного житлового будинку саме батьками ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та ОСОБА_5 суду надано не було.

Враховуючи, що набутий сторонами в період шлюбу та ведення спільного господарства спірний житловий будинок є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, тому суд дійшов висновку про їх поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за позивачем за первісним позовом право власності на Ѕ частину вказаного житлового будинку.

Частиною 1 ст. 370 Сімейного Кодексу України передбачено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом.

Згідно п.6 абз.1,2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» № 7 від 04.10.1991 року, при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, виходячи зі змісту ст.115 ЦК, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо)

можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Порядок користування жилим будинком може бути встановлено також і між учасниками спільної сумісної власності.

Оскільки згідно висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 25.09.2017 року не було можливим надати варіанти розподілу або порядку користування спірним житловим будинком, тому позовні вимоги ОСОБА_1 в частині виділення в натурі Ѕ частини житлового будинку, задоволенню не підлягають

Таким чином, суд вважає необхідним позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково, в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

На підставі викладеного, та ст.ст.60,61,63,69,70,71 Сімейного Кодексу України, ст.372 ЦК України, п.6 абз.1,2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» № 7 від 04.10.1991 року, п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», керуючись ст.ст. 12, 13, 77, 78, 81, 206, 259, 263, 264 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя задовольнити частково.

Визнати житловий будинок, будівлі та споруди розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 право власності на Ѕ частину житлового будинку, будівель та споруд, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , без виділу в натурі.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права особистої власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що був придбаний під час перебування у шлюбі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду безпосередньо шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Д. О. Кухар