Справа № 743/1205/19
Провадження № 2/743/317/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2019 року Ріпкинський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючої - судді Павленко О.В.,

при секретарі Воєдило О.В.,

у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Ріпки під час розгляду цивільної справи за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

УСТАНОВИВ:

АТ КБ "ПРИВАТБАНК" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з останнього заборгованість за кредитним договором в сумі 77453 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 26.07.2013 ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до «Умов та правил надання банківських послуг», відповідач був зобов`язаний до 25 числа місяця, наступного з дати виникнення заборгованості, надавати грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом. Всупереч умовам договору ОСОБА_1 своєчасно не здійснював платежів для погашення заборгованості за кредитом, тобто зобов`язання належним чином не виконав, а тому позивач просить стягнути з нього зазначену вище суму боргу.

У судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві просив справу розглядати у його відсутність та не заперечував проти заочного розгляду справи.

Відповідач в судове засідання не з`явився, надавши до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, у якій зазначив, що позовні вимоги визнає лише в частині стягнення з нього заборгованості по тілу кредита.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Згідно положень ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З матеріалів справи вбачається, що 26.07.2013 ОСОБА_1 підписав анкету-заяву №б/н про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, відповідно до якої виявив бажання оформити на своє ім`я платіжну карту.

У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

З розрахунку заборгованості за договором № б/н від 26.07.2013, укладеного між ПриватБанком та ОСОБА_1 вбачається, що заборгованість останнього станом на 31.05.2019 становить 77453 грн., яка складається з:

- заборгованість по тілу кредиту - 456 грн. 72 коп.;

- заборгованість за процентами - 70158 грн. 04 коп.;

- заборгованість за пенею та комісією - 2673 грн. 81 коп.;

- заборгованість по штрафам - 4164 грн. 43 коп., з яких - 500 грн. фіксована частина, 3664 грн. 43 коп. - процентна складова.

Судом встановлено, та відповідачем не оспорюється той факт, що він дійсно фактично отримав та використовував грошові кошти від позивача та в добровільному порядку не повернув їх в повному обсязі, а також не погасив заборгованість.

Частиною 2 статті 530 ЦК України, передбачено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час.

З врахуванням наведеного суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредита у сумі 456 грн. 72 коп.

Разом з цим, у заяві позичальника від 26 липня 2013 року процентна ставка не зазначена, а також відсутня умова про відповідальність боржника у вигляді неустойки (пені, штрафів), комісії за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та їх визначеного розміру.

До позовної заяви додано роздруківку витягу з Умов та правил надання банківських послуг, а також витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна". Однак матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяги відповідач розумів, ознайомився і погодився з ними, укладаючи кредитний договір.

Відсутні також і докази того, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, неустойки (пені, штрафів), комісії та саме у зазначеному в цих документах розмірах і способу нарахування, оскільки ці докази повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

У зв`язку з викладеним, Умови та правила надання банківських послуг та витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна", на які посилається позивач, не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору, а тому нарахування процентів, пені, комісії та штрафів у даному випадку є безпідставним.

За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зазначене вище узгоджується з висновками, викладеними Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 за результатами розгляду справи № 342/180/17-ц , які відповідно до ст. 263 ЦПК України враховуються судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Крім того, суд враховує, що договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг.

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 ЗУ «Про захист прав споживачів», споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Аналізуючи Умови та правила надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк» на предмет їх відповідності вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 (справа № 342/180/17-ц) зробила правовий висновок, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Беручи до уваги зміст кредитного договору у даній справі, а також обсяг і зміст наданих банком Умов і правил, суд вважає, що відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем позивач дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

З врахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за процентами у сумі 70158 грн. 04 коп., заборгованості за пенею та комісією у сумі - 2673 грн. 81 коп., а також заборгованості по штрафам у сумі 4164 грн. 43 коп. не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним вимогам в сумі 11 грн. 33 коп.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 265, 268 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (місце перебування: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (місцезнаходження: вул. Грушевського, 1Д, м.Київ, р/р НОМЕР_2 , , МФО 305299) заборгованість за кредитним договором №б/н від 26.07.2013, в розмірі 456 (чотириста п`ятдесят шість) грн. 72 коп.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (місце перебування: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (місцезнаходження: вул. Грушевського, 1Д, м.Київ, р/р НОМЕР_2 , , МФО 305299) судовий збір в розмірі 11 (одинадцять) грн. 33 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана через Ріпкинський районний суд Чернігівської області до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.В. Павленко