Дата документу 04.09.2019 Справа № 315/1056/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №315/1056/18 Головуючий у 1 інстанції Ярош С.О.
Провадження № 22-ц/807/2543/19 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Гончар М.С.,

Кухаря С.В.,

за участю секретаря судового засідання Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 15 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про зменшення розміру аліментів.

В обґрунтування позову зазначав, що рішенням Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 19.05.2011 з нього на користь відповідача стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_5 в розмірі 1/4 частки його доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 24.03.2011 року до повноліття дитини.

11.10.2013 року він одружився з ОСОБА_6 , від цього шлюбу має дитину: сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який разом з дружиною знаходиться на його утриманні, судовим наказом, виданим Новомиколаївським районним судом Запорізької області від 27.06.2018 року з нього на користь ОСОБА_6 стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки його доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 26.06.2018 року до виповнення дитині повноліття.

Посилаючись на погіршення його майнового стану та зміну його сімейного стану, а також обставини, передбачені ч.1 ст.192 СК України, вважав, що останні є підставами для зменшення розміру його аліментів з 1/4 частки до 1/6 частки його доходів.

Просив суд зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь відповідача на утримання сина ОСОБА_5 в розмірі 1/4 частки його доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 24.03.2011 року до повноліття дитини, до 1/6 частки його доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 15 травня 2019 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, не відповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги ту обставину, що у позивача змінився сімейний стан - народилася ще одна дитина та виник обов`язок по сплаті аліментів на її утримання.

01 серпня 2019 року ОСОБА_8 звернулася до апеляційного суду з відзивом на апеляційну скаргу, в якій просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, оскільки судом першої інстанції ухвалено законне та обґрунтоване рішення. Позивачем не надано доказів погіршення свого майнового стану.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що майновий стан позивача не погіршився.

Проте, рішення суду першої інстанції зазначеним вище вимогам закону не відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Судом установлено та з матеріалів справи вбачається, що 19.05.2011 року рішенням Гуляйпільського районного суду Запорізької області з позивача на користь відповідача стягуються аліменти на утримання на сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини його доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 24.03.2011 року до повноліття дитини. Строк пред`явлення до виконання 10.05.2027 року (а.с.9).

11 жовтня 2013 року позивач зареєстрував шлюб з ОСОБА_9 , після реєстрації шлюбу їй було присвоєне прізвище « ОСОБА_10 » (а.с.11).

ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_7 , батьками якого є позивач та ОСОБА_6 (а.с.12).

28 березня 2017 року відповідач зареєструвала шлюб з ОСОБА_11 , після одруження їй було присвоєне прізвище « ОСОБА_12 », (а.с.24).

ІНФОРМАЦІЯ_4 народився ОСОБА_13 , батьками якого є відповідач та ОСОБА_11 , що підтверджується копією свідоцтва про його народження.

27 червня 2018 року суддею Новомиколаївського районного суду Запорізької області Шиш А.Б. видано судовий наказ, яким з позивача на користь ОСОБА_6 стягуються аліменти на утримання дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки доходів відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з 26.06.2018 року до повноліття дитини (а.с. 13).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, районний суд виходив із того, що майновий стан позивача не погіршився. Судовий наказ, який виданий 27.06.2018 року про стягнення з позивача коштів на утримання іншої його дитини - ОСОБА_7 в розмірі ј частки доходів, як обставину, що погіршує майновий стан позивача, оскільки він не знаходиться на виконанні у виконавчій службі, а тому другий син позивача утримується ним добровільно.

Викладені висновки суду першої інстанції є хибними, оскільки не відповідають фактичним обставинам справи та прийняті з порушенням норм матеріального права.

Відповідно до ст.8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За змістом ч.1 ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків (ч.3 ст.70 Закону України "Про виконавче провадження").

Відповідно до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналогічного змісту роз`яснення викладені у пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремим норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15.05.2006 №3, що також узгоджується із правовим висновком Верховного Суду України від 05.02.2014 по справі № 6-143цс13.

Матеріалами справи доведено, що з часу присудження аліментів за рішенням Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 19.05.2011 року з позивача на користь відповідача стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у позивача змінився сімейний стан, а саме, у нього народився син ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на утримання якого видано судовий наказ, яким з позивача на користь ОСОБА_6 стягуються аліменти на утримання дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки доходів відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з 26.06.2018 року до повноліття дитини.

Районний суд не надав належної оцінки указаним обставинам та прийшов до хибних висновків щодо відсутності підстав, з якими законодавець пов`язує зменшення розміру аліментів. Апеляційний суд визнає помилковим обґрунтування судом першої інстанції відмови в позові тим, що майновий стан позивача не змінився, а судовий наказ не перебуває на виконанні у виконавчій службі. Проте, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що право на звернення до виконавчої служби з судовим наказом належить ОСОБА_6 , як стягувану за вказаним судовим наказом.

Тлумачення статті 192 СК України дозволяє констатувати, що при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і одержувача.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що після видачі судового наказу, яким з позивача на користь ОСОБА_6 стягуються аліменти на утримання дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки доходів відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з 26.06.2018 року до повноліття дитини, позивач вдруге став батьком у 2014 році, а тому наявні підстави для зменшення розміру аліментів на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з ј частини до 1/5 частини.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про скасування рішення районного суду та постановлення нового про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.п.3.4 ч.1 ст.376, ст.ст. 381-384, 389-391 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 15 травня 2019 року у цій справі скасувати та прийняти постанову наступного змісту.

Зменшити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 , на утримання малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до 1/5 частки усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_1 , але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на місяць, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили до досягнення дитиною повноліття.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 11 вересня 2019 року.

Головуючий

Судді: