Справа № 463/5150/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Леньо С.І.
Провадження № 22-ц/811/2222/18 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2019 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,

секретар: Бадівська О.О.,

за участі в судовому засіданні позивача ОСОБА_2, третьої особи ОСОБА_3, його представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова в складі судді Леньо С.І. від 25 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 міського голови, Личаківської районної адміністрації ОСОБА_5 міської ради, третя особа ОСОБА_3 про визнання частково недійсними та скасування розпоряджень, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності, -

в с т а н о в и л а :

ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 25 вересня 2018 року заяву третьої особи ОСОБА_3 про скасування заходів забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 міського голови, Личаківської районної адміністрації ОСОБА_5 міської ради, третя особа ОСОБА_3 про визнання частково недійсними та скасування розпоряджень, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності задоволено. Скасовавно заходи забезпечення позову, що вжиті ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 10.12.2015р. у виді накладеного арешту на квартиру № 55 на вул. Корольова, 10 у м. Львові? що належить ОСОБА_3 на праві власності.

Вказану ухвалу оскаржила ОСОБА_2

В своїй апеляційній скарзі просить ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_3 про скасування забезпечення позову. Вважає ухвалу незаконною та необґрунтованою, судом порушено норми процесуального права. Зазначає, що 22 серпня 2018 року нею надіслано у Верховний Суд касаційну скаргу на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 04.12.2017 року та постанову Апеляційного суду Львівської області від 06.08.2018 року у справі №463/5150/15-ц. Зазначає, що суд проігнорував твердження позивача, представника позивача щодо загрози продажу третьою особою ОСОБА_3 квартири №55 на вул. Корольова, 10 після скасування заходів забезпечення позову, чим буде порушено право користування квартирою ОСОБА_6 Вказує на те, що суд не врахував, що зняття арешту може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду касаційної інстанції при задоволенні касаційної скарги та продажу квартири після зняття арешту.

В судове засідання окрімпозивача ОСОБА_2, третьої особи ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4, решта учасників справи (їх представники) не зявилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи за їх відсутності (відсутності їх представників), зважаючи на те, що учасники справи повідомлялись про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки (неявки представників) суду представлено не було та зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача на підтримання апеляційної скарги, третьої особи та його представника в заперечення скарги, дослідивши матеріали справи в межах доводів заяви про скасування заходів забезпечення позову, апеляційної скарги, а також усних та письмових заяв та пояснень учасників справи (їх представників) у судах обох інстанцій, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Із змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема на ч. 1, 9, 10 ст. 158, ч. 2 ст. 149 ЦПК України, п. 10 Постанови Пленумом ВСУ № 9 від 22.12.2006р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рішення у справах «ОСОБА_7 проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy) [ВП], заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії» (<...>) [ВП], заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року, рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece) [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії» (Kushoglu v. Bulgaria), заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року та задовольняючи заяву про скасування заходів забезпечення позову, виходив з того, що позивач ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до відповідачів ОСОБА_5 міського голови, Личаківської районної адміністрації ОСОБА_5 міської ради, який у встановленому законом порядку уточнила заявою від 28.12.2015р., та в кінцевому, просила ухвалити рішення, яким визнати недійсним та скасувати розпорядження Личаківської районної адміністрації ОСОБА_5 міської ради № 974 від 17.09.1997 року «Про передачу житла у власність громадян» в частині пункту 4 Додатку до розпорядження, яким передано ОСОБА_3 у власність квартиру № 55 на вул. Корольова, 10 у м. Львові, визнати недійсним та скасувати розпорядження міського голови № 603 від 22.09.1997 року «Про затвердження розпорядження голови Личаківської районної адміністрації від 17.09.97р. № 974 «Про передачу квартир у власність громадян» в частині пункту 4 Додатку до розпорядження; визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності № Л10204 від 22.09.1997 року. В процесі розгляду даної справи ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 10.12.2015р. у порядку забезпечення позовних вимог накладено арешт на квартиру № 55 на вул. Корольова, 10 у м. Львові, що належить ОСОБА_3 на праві власності до розгляду справи по суті. Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 04.12.2017р., яке залишене без змін постановою Апеляційного суду Львівської області від 06.08.2018р., в задоволенні даного позову відмовлено. Оскільки в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі, а рішення суду набрало законної сили, потреба в забезпеченні позову відпала і тому, заяву слід визнати обґрунтованою та задовольнити. Оскільки у справі, яка розглядається, рішенням суду відмовлено в задоволенні позову і таке рішення набрало законної сили, суд не вбачав правових підстав для відмови в задоволенні заяви про скасування заходів забезпечення позову, оскільки тим самим буде порушено справедливий баланс між інтересами судочинства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам, що мають значення та вимогам закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Згідно ч. 9, 10 цієї статті, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

З виділених матеріалів справи вбачається, що ухвалою Личаківського районного суду м. Львова заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 (м. Львів, вул. Корольова, 10/55, ідентифікаційний код НОМЕР_1) до ОСОБА_5 міського голови (м. Львів, пл. Ринок, 1), Личаківської районної адміністрації ОСОБА_5 міської ради (м. Львів, вул. К. Левицького, 67), третя особа ОСОБА_3 (м. Львів, вул. Корольова, 10/55, ідентифікаційний код НОМЕР_2) про визнання недійсним та скасування розпорядження задоволено. У порядку забезпечення позовних вимог, накладено арешт на квартиру № 55 на вул. Корольова, 10 у м. Львові, що належить ОСОБА_3 на праві власності до розгляду справи по суті.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 04 грудня 2017 року у позові ОСОБА_2 до ОСОБА_5 міського голови, Личаківської районної адміністрації ОСОБА_5 міської ради, третя особа ОСОБА_3 про визнання недійсним та скасування розпорядження Личаківської районної адміністрації ОСОБА_5 міської ради № 974 від 17.09.1997 року «Про передачу житла у власність громадян» в частині пункту 4 Додатку до розпорядження, яким передано ОСОБА_3 у власність квартиру № 55 на вул. Корольова, 10 у м. Львові, визнання недійсним та скасування розпорядження міського голови № 603 від 22.09.1997 року «Про затвердження розпорядження голови Личаківської районної адміністрації від 17.09.97р. № 974 «Про передачу квартир у власність громадян» в частині пункту 4 Додатку до розпорядження, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності № Л10204 від 22.09.1997 року відмовлено.

Постановою Апеляційного суду Львівської області від 06 серпня 2018 року рішення Личаківського районного суду м. Львова від 04 грудня 2017 року залишено без змін.

Оскільки, постанова Апеляційного суду Львівської області від 06 серпня 2018 року про залишення без змін рішення Личаківського районного суду м. Львова від 04 грудня 2017 року про відмову в задоволенні позову, набрала законної сили 06 серпня 2018 року, колегія суддів вважає заяву ОСОБА_3 про скасування заходів забезпечення позову обґрунтованою такою, що підлягала до задоволення та правильно була задоволена судом першої інстанції, оскільки позов, на забезпечення якого було вжито заходи забезпечення відхилено та судове рішення, яким його відхилено набрало законної сили, а тому необхідність у вжитих заходах забезпечення відпала.

Доводи апелянта про те, що судом касаційної інстанції такі заходи не вжиті та не могли бути вжиті, а також про те, що рішення суду про відмову в позові може бути скасоване судом касаційної інстанції на вказані висновки суду першої інстанції не впливають, оскільки заходи забезпечення позову, зокрема, і вжиті судом, якими тимчасово обмежуються конституційні права особи, згідно змісту глави 10 Розділу І ЦПК України, можуть діяти виключно під час розгляду справи, а також у випадку задоволення позову і до виконання рішення за таким позовом у випадку ж відмови у позові та набранням рішення про це законної сили продовження дії таких заходів забезпечення слід вважати таким, що суперечило б прямим нормам закону та відповідно свавільно порушувало право особи гарантоване конституцією. Про що детально обґрунтовано судом першої інстанції та додаткового дублювання не потребує.

Щодо доводів про можливе порушення прав особи, яка не є учасником справи при скасуванні заходів забезпечення, то такі доводи теж на правильні висновки суду першої інстанції не впливають, оскільки заходи забезпечення не мають своєю метою забезпечувати права інших осіб, окрім позивача.

Зважаючи на вказане, доводи апеляційної скарги слід визнати безпідставними, а саму скаргу слід відхилити, ухвалу ж суду першої інстанції слід залишити без змін, як таку, що відповідає обставинам, що мають значення та вимогам закону.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Личаківського районного суду м. Львова в складі судді Леньо С.І. від 25 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 07 лютого 2019 року.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Ю.Р. Мікуш

ОСОБА_8

Копія вірна:

Судове рішення набрало законної сили: 29.01.2019р.

Суддя Львівського апеляційного суду Я.А. Левик

Дата оформлення копії: 07.02.2019р.

Помічник судді: О.О. Рванцова