Справа №461/6252/18
Провадження №2/461/154/19
30 січня 2019 року Галицький районний суд м.Львова у складі:
головуючого судді Городецької Л.М.,
за участю секретаря судового засідання Скаб В.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Траст Фінанс» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування,
Позивач звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування, мотивуючи свої позовні вимоги наступним. 24.10.2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір дарування приміщення квартири (магазину промислових товарів) загальною площею 33,4 кв.м. що розміщена за адресою: АДРЕСА_1, номер РПВН 38645822, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Біляк О.Я. за реєстровим №3938. Вважає даний Договір дарування недійсним, укладеним із порушенням норм чинного законодавства України, з огляду на наступне.
25 травня 2015 року Галицьким ВДВС м. Львова відкрито виконавче провадження ВП №47604570 по стягненню боргу з поручителя ОСОБА_1.
21 жовтня 2015 року Галицьким ВДВС м. Львова закінчено виконавче провадження ВП №47604570 по стягненню боргу з поручителя ОСОБА_1.
Вказане свідчить про наявність умислу всіх сторін правочину, а саме свідомого наміру невиконання договору, тобто про відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки. Дії з дарування вказаного вище нерухомого майна, вчинені в короткий проміжок часу після ухвалення рішення суду від 19 березня 2015 року та відразу після завершення виконавчого провадження про стягнення із неї вказаної заборгованості, що, на думку позивача, вказує на прагнення сторін договору на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно до близької особи з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення про стягнення грошових коштів та узгоджується з правовою позицією ВСУ від 19.10.2016 року у справі 6-1873цс16.
Просить суд визнати недійсним договір дарування приміщення квартири (магазину промислових товарів) загальною площею 33,4 кв.м. що розміщена за адресою: АДРЕСА_1, укладений 24 жовтня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Біляк О.Я. за реєстровим №3938 із застосуванням наслідків недійсного правочину, передбачених ст. 216 ЦК України та поверненням до попереднього правового стану і внесенням відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 28 серпня 2018 року відкрито провадження у справі.
У судове засідання представник позивача не з'явився, подав клопотання про про проведення розгляду справи без його участі, та не заперечив проти винесення заочного рішення.
Відповідачі, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, і на підставі частини 3 ст.131 Цивільного процесуального кодексу України суд вважає, що вони не з'явилися у судове засідання без поважних причин.
Відтак, суд вважає можливим проводити заочний розгляд справи на підставі ст.280 ЦПК України.
З урахуванням ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв'язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, оцінивши надані суду докази, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав.
Судом встановлено, що 24.10.2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір дарування приміщення квартири (магазину промислових товарів) загальною площею 33,4 кв.м. що розміщена за адресою: АДРЕСА_1, номер НОМЕР_3, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Біляк О.Я. за реєстровим №3938 (а.с.68).
Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обовязків.
Згідно ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.
За змістом частини пятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.
Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов'язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.
Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та пятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.
Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 19 березня 2015 року у справі №461/13054/14-ц вирішено стягнути із ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» () борг за кредитним договором № КБ 49755 від 05 червня 2008 року в розмірі 62 457,81 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 808 828,63 гривень (вісімсот вісім тисяч вісімсот двадцять вісім грн. шістдесят три копійки) та судовий збір в розмірі 3775,80 гривень.

25 травня 2015 року Галицьким ВДВС м. Львова на виконання вказаного вище рішення суду відкрито виконавче провадження ВП №47604570.

09 жовтня 2015 року Галицьким районним судом м.Львова у справі №461/13054/14-ц винесено ухвалу про скасування заочного рішення від 19 березня 2015 року та справу призначено до розгляду.

21 жовтня 2015 року Галицьким ВДВС м. Львова закінчено виконавче провадження ВП №47604570 по стягненню боргу з поручителя ОСОБА_1.

20 жовтня 2017 року Галицьким районним судом м.Львова у справі №461/13054/14-ц повторно винесено заочне рішення яким позов задоволено, стягнуто борг солідарно із позичальника та поручителя на користь Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» () заборгованість за кредитним договором № КБ 49755 від 05 червня 2008 року в розмірі 62457,81 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 808828,63 гривень (вісімсот вісім тисяч вісімсот двадцять вісім грн. шістдесят три копійки), стягнуто судовий збір в розмірі 1887,90 гривень з ОСОБА_1 та ОСОБА_4.

Після скасування заочного рішення Галицького районного суду м.Львова від 09 жовтня 2015 року у справі №461/13054/14-ц між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 24 жовтня 2015 року було укладено спірний договір дарування.

При цьому, на момент укладення спірного договору дарувальник, починаючи з 25 травня 2015 року року була обізнана про існування судового рішення від 19 березня 2015 року у справі №461/13054/14-ц про стягнення з неї на користь Позивача заборгованості за кредитним договором № КБ 49755 від 05 червня 2008 року в розмірі 62457,81 доларів США, тобто про існування значного майнового зобов'язання перед Позивачем, а відтак могла передбачити негативні наслідки для себе у випадку виконання судового рішення шляхом звернення стягнення на це нерухоме майно.

Дії з дарування квартири приміщення квартири №3 (магазину промислових товарів) загальною площею 33,4 кв.м. що розміщена за адресою: м. Львів, АДРЕСА_2, відповідачем вчинені в короткий проміжок часу після ухвалення рішення суду від 19 березня 2015 року у справі №461/13054/14-ц, та на користь близьких осіб, внаслідок чого у неї відсутнє майно, на яке можна звернути стягнення в межах виконавчого провадження з виконання вказаного судового рішення.

Вказане свідчить про наявність умислу всіх сторін правочину, а саме свідомого наміру невиконання договору, тобто про відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки. Дії з дарування вказаного вище нерухомого майна, вчинені в короткий проміжок часу після ухвалення рішення суду від 19 березня 2015 року у справі №461/13054/14-ц та відразу після завершення виконавчого провадження про стягнення із неї вказаної заборгованості, що, на думку позивача, вказує на прагнення сторін договору на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно до близької особи з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення про стягнення грошових коштів та узгоджується з правовою позицією ВС України від 19.10.2016 року у справі 6-1873цс16.

Таким чином, сторони укладаючи договір дарування не мали не меті фактичне виконання цього договору дарування, оскільки відповідач ОСОБА_1 продовжує фактично володіти та користуватись спірним майном.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про задоволення позову.

Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Керуючись ст.ст.12, 81,130,131, 141, 229, 247, 263, 354 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Траст Фінанс» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування - задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування приміщення квартири (магазину промислових товарів) загальною площею 33,4 кв.м. що розміщена за адресою: АДРЕСА_1, укладений 24 жовтня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Біляк О.Я. за реєстровим №3938 із застосуванням наслідків недійсного правочину, передбачених ст. 216 ЦК України та поверненням до попереднього правового стану і внесенням відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Стягнути із ОСОБА_1 (адреса місця проживання: АДРЕСА_2, ІПН НОМЕР_1), ОСОБА_2 (адреса місця проживання: АДРЕСА_2, ІПН НОМЕР_2) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Траст Фінанс» (юридична адреса; м.Київ, вул.Софіївська, 10/прим, 4, ) по 1321,50 грн. сплаченого судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.

Заочне рішення складено 30 січня 2019 року.

Суддя Л.М.Городецька