ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2019 року м. Чернівці Справа № 716/570/19

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Лисака І.Н.,

суддів: Владичана А.І., Кулянди М.І.,

секретар: Собчук І.Ю.,

позивач: акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач: ОСОБА_1 ,

при розгляді справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 25 червня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Пухарєвої О.В., дата складання повного тексту рішення 01.07.2019 року, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2019 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 14 058,87 грн. та судових витрат.

В обґрунтування позову посилалось на те, що 20.02.2007 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_1 був укладений договір б/н, згідно якого відповідач отримала кредит у розмірі 21 600 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі та надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами в межах встановленого кредитного ліміту, проте відповідачка не сплатила коштів для погашення тіла кредиту та відсотків за користування кредитними коштами.

У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором у ОСОБА_1 станом на 18.02.2019 року виникла заборгованість у розмірі 14 058,87 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту - 5 606,34 грн; за простроченим тілом кредиту - 2 507,49 грн; пені за прострочене зобов`язання - 3 999,38 грн, пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн - 800 грн; штраф (фіксована частина) - 500 грн; штраф (процентна складова) 645,66 грн.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково, стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по кредитному договору б/н від 20.02.2007 року в сумі 12 913, 21 грн, з яких: - 5606,34 грн заборгованість за тілом кредиту; - 2507,49 грн заборгованість за прострочення тілом кредиту; - 3999,38 грн нарахована пеня за прострочене зобов`язання; - 800 грн нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.

Вирішено питання відносно розподілу судових витрат. В задоволенні решти вимог відмолено.

Провадження №22-ц/822/869/19 Категорія 27

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1, в апеляційній скарзі посилається на те, що нею була написана заява про отримання картки № НОМЕР_1 з доступним лімітом 1 900 грн, більше ніяких додаткових заяв, договорів, умов нею особисто не підписувалось. Вказує, що термін дії картки визначений до 02/2013 року.

Також наголошує на тому, що згідно розрахунку заборгованості, доданого до позовної заяви, станом на 31.05.2015 року у неї виникла заборгованість у розмірі 6724,64 грн, а тому посилаючись на норми ст.ст.256-258 ЦК України просить застосувати строк позовної давності, оскільки вважає, що останній сплив 31.05.2018 року, а до суду банк звернувся лише в 2019 році.

Крім того, стверджує, що судом не встановлено, що вона зрозуміла умови та правила підписуючи заяву позичальника.

Враховуючи наведене просить рішення суду в частині задоволених вимог скасувати та ухвалити нове рішення, яким в їх задоволенні відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції керуючись ст.367 ЦПК України переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.89 ЦПК України).

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Наведеним вимогам рішення суду не відповідає.

Задовольняючи частково позов АТ КБ «Приватбанк» суд першої інстанції виходив з того, що в порушення умов кредитного договору відповідачка зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, допустила прострочення повернення кредитних коштів, внаслідок чого у неї склалася заборгованість, яка підлягає стягненню на користь позивача.

Колегія суддів частково не погоджується з такими висновками суду.

Так, судом першої інстанції вірно встановлено, що 20.02.2007 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений договір № б/н про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем заяви-анкети про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у «ПриватБанку» (а.с.16-17).

Матеріали справи містять Анкети - заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приват Банку з підписом клієнта ОСОБА_1 від 13.05.2011 року та 27.09.2016 року, із зазначенням її анкетних даних (а.с.17-18).

Відповідно до умов договору відповідач отримала карти № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 , остання з яких має термін дії до останнього дня травня 2020 року (а.с.46).

З долученого до справи розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 18.02.2019 року у ОСОБА_1 перед АТ КБ «ПриватБанк» виникла заборгованість у розмірі 14 058,87 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту - 5 606,34 грн; за простроченим тілом кредиту - 2 507,49 грн; пені за прострочене зобов`язання - 3 999,38 грн, пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн - 800 грн; штраф (фіксована частина) - 500 грн; штраф (процентна складова) 645,66 грн (а.с.9-15).

Про те, висновок суду першої інстанції, що сторони досягли згоди на Умовах та Правилах надання послуг у «ПриватБанку» є хибними.

Відповідно до частин 1-2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Статями 626, 628 ЦК України договір визначений як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

У ст.634 ЦК України договір приєднання визначений як договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, то вони повинні бути зрозумілими всім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19).

Відповідно до ст.1056-1 ЦК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються у договорі.

Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 20.02.2007 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, а також те, що вказані документи станом на 20.02.2007 року містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, провадження №14-131цс19, зауважила на тому, що роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена щодо укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

З врахуванням вищенаведеного та відсутність спростувань відповідачем використання заявленого банком розміру тіла кредиту, обґрунтованими вимогами АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості є лише в частині 5 606,34 грн тіла кредиту та 2 507,49 грн заборгованості за простроченим тілом кредиту.

Крім того, в апеляційній скарзі апелянт посилається на пропуск позивачем строку позовної давності.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, в межах якого особа може вернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу.

Стаття 257 ЦК України передбачає, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

В силу ч.1 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Як вбачається з матеріалів справи АТ КБ «ПриватБанк» неодноразово перевипускалися кредитні картки для ОСОБА_1 . Крім того, 11.05.2018 року відповідач внесла на погашення заборгованості 300 грн готівковими коштами у відділенні банку в м. Заставна, а 26.06.2018 року з іншої картки НОМЕР_4 погасила обов`язковий платіж у розмірі 1,34 грн (а.с.15, 46, 50), що не спростовано відповідачем.

Тобто, строк позовної давності перервався і розпочав свій перебіг з 11.05.2018 року, а тому доводи апелянта не заслуговують на увагу.

Також колегія наголошує, що в заяві на видачу кредитного ліміту міститься базова процентна ставка 22,8 процента з розрахунку 360 днів в році, однак позивачем вимог щодо стягнення відсотків за користування кредитом не заявлялося.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ч.13 ст.141 ЦПК України визначено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, за наслідком розгляду апеляційної скарги вимоги банку задоволені на 62,83%, а тому із ОСОБА_1 на користь позивача слід стягнути судові витрати у розмірі 1 108, 61 грн за подання позовної заяви до суду першої інстанції, а апеляційні вимоги ОСОБА_1 задоволені на 37,17%, тому з банку на її користь слід стягнути судові витрати за подання апеляційної скарги у розмірі 983,77 грн, а в силу ч.10 ст.141 ЦПК України провести взаємозалік витрат.

Керуючись ст.367, ст.368, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 25 червня 2019 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором №б/н від 02 лютого 2007 року в розмірі 12 913,21 грн змінити в сумі.

Стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за тілом кредиту та простроченим тілом кредиту в розмірі 8 113,83 грн (вісім тисяч сто тринадцять гривень вісімдесят три копійки).

В стягненні пені за прострочене зобов`язання - 3 999,38 грн та пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн - 800 грн відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати у розмірі 124,84 грн.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий - підпис /І.Н. Лисак/

Судді - підписи /А.І. Владичан, М.І. Кулянда/