Суддя Матвієвська Г. В.
Справа № 644/170/19
Провадження № 2/644/882/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2019 року Орджонікідзевський районний суд міста Харкова у складі:

Головуючого судді - Матвієвської Г.В.,

за участю:

секретаря судових засідань - Онюшкіної О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Орджонікідзевського районного суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні власником майна права користування та розпорядження майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житлом, -

встановив:

Позивач звернувся до суду з цією позовною заявою, просив позов задовольнити, усунути перешкоди в здійсненні ОСОБА_1 ( і.н. НОМЕР_1 ) права користування та розпорядження квартирою АДРЕСА_1 шляхом визнання ОСОБА_2 ( і.н. НОМЕР_2 ) такою, що втратила право користування житлом - квартирою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову вказав, що на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 27.02.2014 року Реєстраційною службою Харківського міського управління юстиції (індексний номер: НОМЕР_3), йому на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 , в якій зареєстроване місце його постійного проживання.

Розпорядитися своїм майном - вищевказаною квартирою йому перешкоджає той факт, що в квартирі зареєстрована його дочка ОСОБА_2 , яка тривалий час в ній не проживає. Вважає, що відповідач втратила право користування квартирою за таких обставин.

У квітні 2014 року на правах члена сім`ї ОСОБА_2 була зареєстрована і проживала у його квартирі за адресою: АДРЕСА_2 .

Позивач стверджує, що у листопаді 2016 року дочка ( відповідач по справі) забрала всі свої речі, виселилася з квартири добровільно, її проживанню ніхто не перешкоджав, навпаки, він був проти її виселення.

Позивач вказує, що з цього часу відповідач в зазначеній квартирі фактично не проживає без поважних причин. До квартири вона не поверталася, її особистих речей та майна в квартирі немає.Тривалий час відповідач квартирою не цікавиться, участі у витратах щодо її утримання та оплаті комунальних послуг не приймає. Квартплату і комунальні послуги по квартирі сплачує позивач сам.

Реєстрація відповідача у належній позивачеві квартирі створює для нього, як її власника, певні перешкоди у розпорядженні нею. Він не має можливості розпорядитися квартирою на свій розсуд, обміняти або продати, оскільки покупці при оформленні угоди ставлять умови про зняття з реєстрації його, як власника і члена його сім`ї - відповідача. Позивач зазначає, що він не може оформити субсидію, тому вимушений зі своїх особистих коштів сплачувати комунальні послуги у повному обсязі, у тому числі і ті, які на нараховуються на відповідача, тощо.

Вищенаведені обставини позивач підтверджує доказами: довідкою про склад сім`ї від 13.12.2018 р., витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10.01.2019р., актом обстеження приміщення від 27.12.2018 р., які додає до заяви, а також свідоцтвом про народження відповідача ОСОБА_2 (копію додає), свідоцтвом від 27.12.2014 р. про право власності позивача на нерухоме майно, витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27.02.2014 р., технічним паспортом на квартиру, квитанціями про сплату комунальних послуг, копії яких додає до заяви.

Позивач наголосив, що він неодноразово передавав відповідачу прохання знятися з реєстрації, але вона не бажає з ним розмовляти і спілкуватися. Де вона проживає, він не знає, свою адресу йому не повідомила. Він вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав.

У зв`язку з тим, що понад один рік відповідач в зазначеній квартирі фактично не проживає без поважних причин, відповідно до вимог діючого законодавства, вважає, що вона може бути визнана такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Представник позивача в судове засідання надав заяву з проханням розглянути справу його відсутність, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, заперечень проти позову не надала, представником позивача її повідомлено про розгляд справи, через якого відповідачем передано заяву до суду з проханням слухати справу у її відсутність, проти задоволення позову не заперечує.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, оцінив надані докази, вважає, що викладені в позові обставини знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі Свідоцтва про право власності НОМЕР_3 від 27.02.2014 року, також у зазначеній квартирі зареєстровано доньку по змивача - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1

Приблизно у листопаді 2016 року відповідачка забрала всі свої речі, виселилася з квартири добровільно, її проживанню ніхто не перешкоджав.

З цього ж часу до моменту подання позовної заяви відповідачка не проживає у належній позивачу на праві власності квартирі АДРЕСА_1 .

З листопада 2016 року позивач особисто несе витрати зі сплати послуг, що надаються до зазначеної квартири.

За ч.І ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

При цьому, згідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до частини 2 статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Таким чином, звернення до суду із даною позовною заявою про визнання особи такою, що втратила право проживання у жилому приміщенні - є однією із форм захисту власником своїх прав.

За наведених обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 вважаються доведеними, обґрунтованими, такими, що підлягають задоволенню, бо відповідачка визнається судом такою, що втратила право користування квартирою позивача АДРЕСА_1 , у зв`язку з тим, що не проживає фактично в ній тривалий час, а саме з листопада 2016 року та повинна бути знята з реєстрації місця проживання за вказаною адресою, інших домовленостей між відповідачем та власником житла не встановлено.

Відповідно до п.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права проживання у жилому приміщенні, визнання особи безвісно відсутньою або померлою).

На підставі викладеного, керуючись ст . ст. 10-13, 76-81, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 16, 405 ЦК України, п. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні власником майна права користування та розпорядження майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житлом, - задовольнити.

Усунути перешкоди в здійсненні ОСОБА_1 ( і.н. НОМЕР_1 ) права користування та розпорядження квартирою АДРЕСА_1 шляхом визнання ОСОБА_2 ( і.н. НОМЕР_2 ) такою, що втратила право користування житлом - квартирою АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 13.09.2019 року.

Суддя: Г. В. Матвієвська