РІШЕННЯ

іменем України

12 вересня 2019 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області

головуючий - суддя Овдієнко В. В.

секретар судового засідання - Лацько А. С.,

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у підготовчому провадженні в залі суду справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

у с т а н о в и в:

01.07.2019 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, зареєстрованого 08.10.2016 Комсомольською селищною радою Зміївського району Харківської області, актовий запис № 84, та про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) але не менше одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян щомісяця, починаючи стягувати з дня пред`явлення позовної заяви до суду і до моменту досягнення сином повноліття.

В обґрунтування позову зазначила, що з 08.10.2016 вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . Від шлюбу мають спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Спочатку їхнє сімейне життя склалося добре, але протягом останніх декількох років їхні шлюбні відносини суттєво погіршилися, вони разом не проживають, шлюбні відносини між ними фактично призупинилися. На даний момент, між ними взагалі відсутнє порозуміння, любов та повага, які повинні бути притаманні сім`ї. У них різні погляди на життя. Спільне господарство разом не ведуть з 01.01.2019. Їхні шлюбні відносини носять формальний характер, а тому збереження шлюбу буде суперечити їхнім спільним інтересам. Примирення з відповідачем вважає неможливим. Спору про поділ майна, що є їхньою сумісною власністю, не має.

По домовленості між ними, син залишається проживати з нею. На утримання їхнього сина, вважала, за необхідне стягнути з відповідача аліменти, у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) але не менше одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян щомісяця.

Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 11.07.2019 відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 12.09.2019.

12.09.2019 позивач ОСОБА_1 подала заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, на задоволенні позову наполягала.

У разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, просила повернути з державного бюджету 50% від сплаченого нею при поданні позову судового збору. Решту судових витрат просила залишити за її рахунок.

12.09.2019 відповідач ОСОБА_2 подав заяву, в якій позов визнав, просив розглянути справу за його відсутності.

Належним чином повідомлені учасники справи на підготовче засідання не з`явилися, що з урахуванням поданих ними заяв не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового засідання звукозаписувальним технічним засобом не здійснювалося.

Дослідивши доводи, викладені учасниками справи у заявах по суті справи та з процесуальних питань, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного:

Частинами 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до частин 3, 4 статті 200 Цивільного процесуального кодексу України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Статтею 206 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення.

У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Відповідно до статей 76-81 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Даними свідоцтва про шлюб Серія НОМЕР_1 та копії свідоцтва про народження Серія НОМЕР_2 підтверджується, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 08.10.2016, від шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 6, 7).

За інформацією Комсомольської селищної ради Зміївського району Харківської області №2127/02-19 від 05.07.2019 ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 15, 16).

Зі змісту позовної заяви вбачається, що сторони припинили проживання однією сім`єю та спільне ведення господарства, збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, між сторонами не досягнуто згоди щодо участі батька, який проживає окремо, в утриманні спільної дитини. Ці обставини не заперечувалися і відповідачем.

Відповідно до частини 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України зазначені обставини не підлягають доказуванню.

Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зі змінами, внесеними Протоколом № 11, стаття 5, кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

У відповідності зі ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

У позовній заяві стверджувалося позивачем, а також і не заперечувалося відповідачем, що сторони фактично припинили шлюбні стосунки, проживають окремо, спільне господарство не ведуть, збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача.

Відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Відповідно до частин першої-другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожній дитині гарантовано право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Позивачем ОСОБА_1 надано докази того, що відповідач ОСОБА_2 , який проживає окремо від неї з дитиною, є батьком їх спільної неповнолітньої дитини, тому зобов`язаний її утримувати до досягнення повноліття, однак між ними не досягнуто згоди щодо порядку участі батька в утриманні дитини.

Відповідач ОСОБА_2 до підготовчого засідання подав заяву про визнання позову, це не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, і відповідно до частини 4 статті 206 Цивільного процесуального кодексу України є підставою для ухвалення рішення про задоволення позову про розірвання шлюбу та стягнення аліментів у повному обсязі.

Відповідно до положень статей 141, 142 Цивільного процесуального кодексу України, оскільки відповідачем подана заява про визнання позову до початку розгляду справи по суті, належить повернути позивачу 50 відсотків судового збору з державного бюджету.

Оскільки позивач не вимагала відшкодування судових витрат за рахунок відповідача, питання щодо розподілу судових витрат між сторонами не вирішувалося.

Крім того, з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір в розмірі 768 грн 40 коп. за вимогу майнового характеру про стягнення аліментів, яка підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України в частині стягування аліментів рішення підлягає негайному виконанню в межах платежу за один місяць.

Керуючись статтями 12, 13, 76-82, 89, 141, 142, 189, 197, 198, 200, 206, 247, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354, 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 08 жовтня 2016 року (актовий запис № 84) Комсомольською селищною радою Зміївського району Харківської області - розірвати.

Прізвища сторін після розірвання шлюбу залишити без змін.

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі однієї четвертої частини його заробітку (доходу), але не менше розміру прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи з 01 липня 2019 і до досягнення дитиною повноліття.

Зобов`язати управління державної казначейської служби у Зміївському районі Харківської області повернути ОСОБА_1 з державного бюджету 50 відсотків судового збору в розмірі 384 (триста вісімдесят чотири) грн 20 коп., сплаченого при поданні позову за квитанцією № 40 від 01.07.2019 АТ "УкрСиббанк".

Стягнути з ОСОБА_2 до Державного бюджету України (стягувач Державна судова адміністрація України) судовий збір в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн 40 коп., які перерахувати на рахунок отримувача 6001, отримувач коштів: ГУК у м. Києві (м. Київ) 22030106, код за ; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); код банку отримувача: 899998; код класифікації доходів бюджету: 22030106.

Допустити негайне виконання рішення в частині стягування аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

Учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Зміївський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_1 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 .

Відповідач - ОСОБА_2 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 .

Повне рішення складене 12.09.2019.

Головуючий: В. В. Овдієнко