Провадження № 2/161/2832/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

03 вересня 2019 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючої - судді Плахтій І.Б.,

з участю секретаря судових засідань - Царюк Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В :

Позивачі звернулись в суд з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Позов мотивують тим, що вони є власниками квартири АДРЕСА_1 . Відповідач ОСОБА_3 зареєстрована у вказаному житлі, оскільки перебувала в зареєстрованому шлюбі з сином позивачів - ОСОБА_4 Зазначає, що шлюб між сторонами розірвано, протягом останніх двох років колишня невістка в зазначеній квартирі не проживає. Інтересу до житла відповідач не виявляє, витрат по його утриманню не несе, комунальні послуги не сплачує. В добровільному порядку зняти відповідача з реєстрації не має можливості. Відтак позивачі вважають, що дана обставина не дозволяє їм розпоряджатися майном на власний розсуд, чим порушуються їхні права та інтереси, як власників житла.

А тому, просить суд визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

Позивачі подали заяву про розгляд справи у їх відсутності. Позовні вимоги підтримують. Проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечують.

Відповідач в судове засідання не з'явилася, хоча належним чином повідомлялася про час та місце розгляду справи, відповідно до вимог ст. ст. 128-131 ЦПК України, в тому числі, і шляхом опублікування судового оголошення. Заяви про розгляд справи за її відсутності, а також відзив на пред'явлений позов відповідач не подавала.

Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.

Розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Свідоцтвом про право власності на житло (а.с.11) доводиться та обставина, що позивачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1 .

Відповідно до відомостей внесених у будинкову книгу НОМЕР_1 (а.с. 13-15), відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . Вищевказана обставина підтверджується і відомостями підрозділу УДМС України у Волинській області.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Судом встановлено, що відповідач була зареєстрована в квартирі як невістка позивача ОСОБА_1 Після розірвання шлюбу з сином позивача, відповідач договір про порядок користування житловим приміщенням з власниками квартири не укладала.

З наданих позивачем повідомлень Луцького ВП ГУНП у Волинській області (а.с. 16,17) вбачається, що під час виходу за адресою реєстрації, працівниками поліції встановлено, що відповідач ОСОБА_3 в будинку зареєстрована, але не проживає в ньому протягом останніх двох років.

Тобто, станом на день розгляду справи, підтверджується не проживання відповідача у квартирі позивача понад два роки.

Відповідач, будучи зареєстрованою у квартирі позивачів по даний час, порушує їхні права та законні інтереси, як власників на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що слід визнати відповідача ОСОБА_3 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

Згідно з ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Задовольняючи позов про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом, суд використовує права надані ст. 267 ЦПК України, щодо встановлення порядку виконання рішення суду, і вважає, що в рішенні слід вказати на те, що дане рішення є підставою для зняття особи з реєстрації.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 17, 77, 78, 81, 141, 247, 259, 263, 264, 265, 267, 280-282 ЦПК України, на підставі ст.ст. 319, 405 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП невідомо) такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

Рішення є підставою для зняття ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його вручення.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 03.09.2019.

Суддя Луцького міськрайонного суду І.Б. Плахтій