ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 645/5376/19

Провадження № 22-ц/818/3420/19

03 вересня 2019 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бровченка І.О.,

суддів: Колтунової А.І., Бурлака І.В.,

за участю секретаря - Прокопчук І.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Державний реєстратор Зміївської міської ради Борко Андрій Степанович ,

треті особи: ОСОБА_3 , публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - адвоката Певного Андрія Олексійовича на ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 13 травня 2019 року, в складі судді Федорової О.В.,

в с т а н о в и в:

В провадженні Фрунзенського районного суду м. Харкова знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора Зміївської міської ради Борка А.С., треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_3 , ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора, поновлення права власності.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 13.05.2019 року відкрито провадження у справі.

Одночасно із позовом уповноважений представник позивача ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 . В обґрунтування заяви посилався на те, що 26 березня 2019 року ОСОБА_1 отримала з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно Інформаційну довідку № 161095418, з якої вбачається, що 22 листопада 2017 року державним реєстратором Зміївської міської ради Борко А.С. було внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майновий запис № 38333863 про набуття ПАТ «Укрсоцбанк» права власності на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , яка належала позивачу та ОСОБА_5 Представник позивача вказує, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до відчуження спірної квартири на користь третіх осіб, що в свою чергу може ускладнити або навіть зробить неможливим виконання рішення суду.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 13 травня 2019 року заяву ОСОБА_1 - ОСОБА_4 про вжиття заходів забезпечення позову та заборону вчиняти певні дії направлені на відчуження квартири АДРЕСА_1 задоволено частково. Заборонено вчиняти дії направлені на відчуження квартири АДРЕСА_1 . В іншій частині заяви - відмовлено.

В апеляційній скарзі представник банку просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволені заяви про забезпечення позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Зазначає, що невжиття заходів зустрічного забезпечення не порушують майнові права відповідача, не має значення, оскільки збитки в даному випадку буде нести не Державний реєстратор, а АТ «Укрсоцбанк» як власник майна.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_4 просить ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення. Зазначає, що між сторонами виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Заходи забезпечення позову є співмірними з позовними вимогами.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши надані матеріали, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

З виділених матеріалів вбачається, що 30 листопада 2007 року між АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 834/18-27/35/7-210 відповідно до умов якого позичальник отримав у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового використання, у відповідності з Калькулятором «Детальний розпис сукупної вартості кредиту, значення реальної процентної ставки та абсолютне значення подорожчання кредиту», що містяться у додатку № 1, а також у відповідності зі «Згодою фізичної особи - суб`єкта кредитної історії», що міститься у додатку № 2, які є невід`ємною складовою частиною цього договору грошові кошти в сумі 53000 дол. зі сплатою 13, 5 % процентів річних протягом погашення суми основної заборгованості до 10 числа кожного місяця згідно графіку, який вказаний в пп.1.1.1 п.1.1 ст. 1 Договору.

30.11.2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_5 був укладений іпотечний договір № 834/19-27/35/7-299, предметом іпотеки за яким була трикімнатна квартира АДРЕСА_1 , яка належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_5 .

Згідно з відомостями з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомості вбачається, що станом на 26.03.2019 року спірна квартира АДРЕСА_1 , перебуває у власності третьої особи ПАТ «Укрсоцбанк».

Задовольняючи частково заяву про забезпечення позову суд першої інстанції виходив з того, що існує реальна загроза неможливості виконання рішення суду чи утруднення його виконання, що в свою чергу порушить збалансованість інтересів сторін.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Інститут забезпечення позову - це фактично гарантія захисту прав позивача, що гарантує в майбутньому належне виконання судового рішення, оскільки забезпеченню підлягає матеріально-правова вимога до відповідача, реалізація якої без вжиття заходів із забезпечення позову може бути неможливою. Предмет забезпечення позову - виключно матеріально-правова вимога (майнового чи немайнового характеру), що утворює предмет позову, який надалі підлягає виконанню.

У частині другій статті 149 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 150 ЦПК України одним із видів забезпечення позову є накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

При розгляді заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

Дані положення судом першої інстанції під час вирішення питання про наявність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову не були враховані.

Під час звернення до суду з заявою про забезпечення позову заявник зобов`язаний надати суду докази на підтвердження реально існуючої загрози невиконання та/або утруднення виконання майбутнього рішення суду, в разі задоволення позову.

Під час прийняття рішення про можливість забезпечення позову суд першої інстанції повинен визначити вид забезпечення, яке підлягає застосуванню та відповідно обґрунтувати підстави його застосування.

Як вбачається з матеріалів справи спірна квартира АДРЕСА_1 , є предметом іпотеки в результаті укладення між ОСОБА_5 , ОСОБА_1 та АТ «Укрсоцбанк», як правонаступником, іпотечного договору №834/19-27/35/7-299.

Банк скористався своїм правом як іпотекодержателя в порядку визначеному ст.37 Закону України «Про іпотеку» в позасудовому порядку в рахунок погашення існуючої заборгованості за кредитним договором здійснив звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на нього.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову позивач зазначає, що набуття банком (третьою особою) права власності на спірну квартиру свідчить про те, що набувач, який незаконно придбав нерухомість у позивача, намагається терміново продати її до винесення Московським районним судом рішення по справі.

З позовної заяви вбачається, що позивач ставить під сумнів законність набуття такого права власності третьою особою на спірну квартиру. Позовні вимоги впливають на права та обов`язки третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - АТ «Укрсоцбанк», оскільки оспорюється право власності на належне їй майно щодо якого прийнято оскаржуване рішення про реєстрацію права власності.

Крім того, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Забезпечення позову спрямоване перш за все проти несумлінних дій відповідача.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Матеріали справи не містять жодних посилань, а судовим розглядом не встановлено, яким чином відповідач у справі може вчиняти дії направлені на відчуження квартири.

Наявні матеріали справи будь-яких доказів на підтвердження викладених заявником обставин щодо спроб реалізації спірного майна саме третьою особою, а не відповідачем, не містять.

З огляду на приписи ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 5, 18, 19, 265 ЦПК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб`єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.

У п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України визначено обов`язковість судового рішення однією з основних засад судочинства, яка з огляду на положення ст.ст. 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до ч. 2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Враховуючи склад сторін у справі та предмет позову, висновки суду щодо співмірності заявлених вимог з заходами забезпечення, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Підстави необхідності застосування такого обмеження як заборона вчиняти дії направленні на відчуження квартири, враховуючи, що відповідачем у справі є державний реєстратор Зміївської міської ради Борка А.С. або накладення арешту, колегія суддів не вбачає.

Інші доводи апеляційної скарги не є підставою для зміни чи скасування судового рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала Фрунзенського районного суду м. Харкова від 13 травня 2019 року скасуванню.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - адвоката Певного Андрія Олексійовича задовольнити.

Ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 13 травня 2019 року скасувати. У задоволені заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Березовського Євгена Валентиновича про забезпечення позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06 вересня 2019 року

Головуючий І.О. Бровченко

Судді І.В. Бурлака

А.І. Колтунова