Провадження №22-ц/824/9303/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Тімуш Д.І.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області про визнання членом сім`ї наймача житлового приміщення, визнання права користування приміщенням та зобов`язання укласти договір найму житлового приміщення,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, мотивуючі його тим, що з 2007 року він разом зі своєю дружиною та тестем постійно проживали у квартирі АДРЕСА_1 . У спірній квартирі він не зареєстрований, квартира неприватизована. Станом на 10.07.2018 року у квартирі були зареєстровані наймач - ОСОБА_2 (тесть позивача) та донька наймача - ОСОБА_3 (донька наймача). Після їх смерті позивач у серпні 2018 році звернувся до Вишневої міської ради із заявою про зміну договору найму та визнання його наймачем квартири, але відповіді на заяву не отримав. На даний час він продовжує проживати в спірній квартирі, утримує її в належному стані та сплачує комунальні послуги. Просив визнати його членом сім`ї померлого наймача квартири, визнати право користування приміщенням та зобов`язати відповідача укласти з ним договір найму житлового приміщення.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 лютого 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати. В обґрунтування скарги вказав, що висновок суду про недоведеність факту його вселення до наймача, його згоди та згоди члена сім`ї наймача на вселення позивача до квартири, є помилковим. Крім того, висновок суду про недоведеність постійного проживання позивача в спірній квартирі на правах члена сім`ї наймача та ведення з ними спільного господарства також є необґрунтованим, безпідставним та спростовується матеріалами справи. З цих підстав вважає, що рішення не ґрунтується дійсних обставинах та на вимогах закону, тому підлягає скасуванню.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечує проти задоволеня апеляційної скарги, оскільки судом першої інстанції правильно були встановлені обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Крім того даний позов частково пред`явлений до неналежного відповідача, оскільки до повноважень Вишневої міської ради не входить вирішення питань щодо використання приміщень, будинків і споруд, які належить до комунальній власності, що є компетенцією виконавчого комітету Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

У відповідності до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням нормпроцесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено ні факту його вселення до квартири наймача, ні отримання на це згоди останнього, а також факту постійного проживання в цій квартирі на правах члена сім`ї наймача та ведення з ним спільного господарства. З наведеною позицією суду першої інстанції в повній мірі погоджується й колегія суддів апеляційного суду, вважаючи її виваженою та обґрунтованою.

Положеннями ст. 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.

В ході розгляду справи судом першої інстанції були належним чином досліджені усі докази, надані позивачем на доведення своїх вимог. Як було встановлено в ході розгляду, наймач спірної квартири, його дружина та їх діти на даний час померли. Позивач був зятем наймача ОСОБА_2 Право власності на вказану квартиру не зареєстроване, квартира не приватизована, в квартирі відсутні зареєстровані особи. Спірна квартира знаходиться в комунальній власності територіальної громади м. Вишневе. При цьому в матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують наявність згоди наймача ОСОБА_2 на вселення позивача у спірну квартиру. Не було доведено й факту належного (законного) вселення позивача до спірної квартири.

Згідно положень ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. За ст. 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Відповідно до ст. 106 ЖК України, повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім`ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку.

Колегія судів апеляційного суду не може погодитися з доводами апелянта щодонеобґрунтованості висновку суду першої інстанції про недоведеність його належного вселення до квартири наймача та згоди останнього на таке вселення. Такі свої посилання позивач доводив по-перше квитанціями про сплату вартості житлово-комунальних послуг, по-друге - актом депутата Вишневої міської ради Нєфьодова С.І. і показами свідків. Переважна більшість квитанцій, які наявні в матеріалах справи, датовані періодом вже після смерті наймача ОСОБА_2 , а подані квитанції за період життя наймача в більшості випадків не мають вказівок на особу, яка здійснювала оплату. За таких умов колегія вважає, що такі докази в своїй масі не можуть доводити факт постійного проживання позивача в спірній квартирі. Не може вважатися належним доказом з цього приводу і представлений до суду акт депутата Вишневої міської ради Нєфьодова С.І., оскільки до компетенції останнього не входить посвідчення даних обставин. При цьому сам акт, який стверджує про проживання ОСОБА_1 в квартирі понад 10 років, посвідчений депутатом, термін повноважень якого за законом є значно меншим вказаного строку. Критично оцінює суд і покази допитаних в ході розгляду справи свідків, зважаючи на суперечливість їх показів одні одним та враховуючі, що жоден із свідків так фактично і не підтвердив наявність правомірних підстав для проживання ОСОБА_1 в спірній квартирі. Таким чином доводи апелянта щодо доведеності його тверджень, покладених в основу позову, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду. Враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів належного вселення позивача до квартири та наявності згоди та бажання основного квартиронаймача - ОСОБА_2 у наданні згоди на його вселення, суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Зважаючи на викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про обґрунтованість рішення суду першої інстанції, який належним чином встановив фактичні обставини справи, дав відповідну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов законної та обґрунтованої позиції при вирішенні справи. Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи апеляційним судом, тому підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції при апеляційному розгляді колегія суддів апеляційного суду не вбачає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді: Т.О. Писана

К.П. Приходько