ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/1832/19 Номер провадження 22-ц/814/2257/19Головуючий у 1-й інстанції Савченко Л. І. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Чумак О.В.

суддів: Абрамова П.С., Пилипчук Л.І.

за участю секретаря Ткаченко Т.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 18 червня 2019 року, ухваленого суддею Савченко Л.І., повний текст рішення складено 24 червня 2019 року,

по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про скасування рішення, прийняття рішення, стягнення матеріальної та моральної шкоди, стягнення неустойки.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому з урахуванням поданих доповнень просив поновити трьохрічну давність подання позовної заяви про скасування рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 24 грудня 2012 року, скасувати вказане рішення як незаконне, стягнути кошти за придбану цеглу на суму 78 288 грн., неустойку в сумі 646 628 грн. 80 коп. за період з 05.04.2011 року по 26.03.2019 року, моральну та фізичну шкоду в сумі 10 000 грн., а також кошти за укладку і демонтаж цегли у сумі 8 180 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що ним 05 березня 2009 року для закінчення будівництва приватного будинку було придбано 9 600 шт. лицевої цегли марки 150 на суму 21 600 грн. у ПП ОСОБА_2 з послугами маніпулятора на суму 560 грн. відповідно до накладних цегельного заводу «Альтком», що разом складає 22 160 грн. Вказана цегла була рекомендована працівником ПП ОСОБА_2 як високої якості.

У серпні 2010 року він в якості проби поклав лише 3,4 ряди з цегли фірми «Альтком» в придбаній кількості 700 одиниць для випробовування її на морозостійкість та якість, покривши її руберойдом від попадання вологи. В кінці січня він виявив зколи на укладеній цеглі, після чого звернувся до Управління захисту прав споживачів у Полтавській області по факту придбання бракованої цегли, а потім до продавця. Наступного дня ПП ОСОБА_2 із співробітником ОСОБА_3 . провели огляд укладеної цегли та рекомендували йому придбану цеглу не укладати, а також пообіцяли звернутися до виробника цегли.

Не отримавши відповіді, він знову звернувся в Управління захисту прав споживачів, які відмовилися приймати його заяву до розгляду заяви ОСОБА_2 . На Гарячій лінії йому також відповіли відпискою. Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави йому у позові про повернення коштів відмовлено з посиланням на заяви Управління «Держпродспоживслужби», які порівнювали цеглу із готовим товаром, а не матеріалом для будівництва. Зазначає, що будівельні матеріали не мають строків гарантії та повинні відповідати «Сертифікату відповідності». Цегла характеризується морозостійкістю та міцністю на стискування.

Відповіді ГУ Держпродспоживслужби на його заяву від 21 лютого 2019 року та Інспекції ДАБУ про те, що цегла не є об`єктом будівництва, є абсурдними.

Гарантійний строк на об`єкт будівництва складає 10 років, тому він звернувся до суду з позовом у визначений строк.

З наведених вище обставин прохав позов задовольнити у повному обсязі.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 18 червня 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про скасування рішення, прийняття рішення, стягнення матеріальної і моральної шкоди, стягнення неустойки відмовлено.

З рішенням місцевого суду не погодився позивач ОСОБА_1 , оскарживши його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального права, прохає скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення його позову.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача адвокат Черненко Л.В. прохає залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення місцевого суду, яке відповідає нормам матеріального і процесуального права, без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_4 , дослідивши матеріали справи та перевіривши рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, виходячи з такого.

Як установлено місцевим судом і це вбачається з матеріалів справи,ОСОБА_1 05.03.2009 року придбав у ПП ОСОБА_2 лицьову цеглу в кількості 9 600 штук марки 150 на суму 21 600 грн., що підтверджується накладними № 18/3 від 05.03.2009 року (а.с.6).

Вказана цегла була придбана ПП ОСОБА_2 у виробника ТОВ «Альтком-Керам», номер партії 5 від 14.12.2008 року, на підставі договору купівлі-продажу № АК-1/31 від 02.01.2009 року, що встановлено рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 24.12.2012 року, яке набрало законної сили (а.с.24-26).

Також вказаним рішенням суду встановлено, що виробник має сертифікат відповідності на серійно виготовлену лицьову цеглу Марки -150 на період з 25.07.2008 року по 24.07.2010 року та відповідає вимогам ДСТУ Б В 2.7-61-97 «Цегла та камені керамічні рядові та цільові. ТУ» (а.с.16, 24-26).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

22.03.2011 року ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 з прохання повернути йому грошові кошти за поставку бракованої цегли в кількості 9 600 штук у сумі 21 600 грн., а також кошти за маніпулятор у сумі 560 грн., по причині повної невідповідності її морозостійкості (а.с.9).

26.05.2011 року ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 з проханням відповідно до ст. 17 ЗУ «Про захист прав споживачів» провести експертизу якості поставленої цегли експертами, які мають на це ліцензію (а.с.11).

В свою чергу, ОСОБА_2 звернувся до директора ТОВ «Альтком-Керам» з листом, в якому вказав, що цегла, яку він придбав на підставі договору купівлі-продажу № АК-1/31 від 02.01.2009 року та яку продав ОСОБА_1 05.03.2009 року, руйнується, що встановлено під час огляду продукції на будівельному майданчику щодо якої пред`явлена претензія. Прохав прийняти до розгляду претензію ОСОБА_1 до якості цегли виробництва ТОВ «Альтком-Керамік» і повідомити про своє рішення у письмовій формі (а.с.10).

Позивачем до позовної заяви надані фото цегляної кладки, з яких вбачаються сліди осипання на трьох верхніх рядах та паркані (а.с.3).

15.06.2011 року ОСОБА_1 звернувся на Урядову гарячу лінію з проханням посприяти у проведенні Управлінням у справах захисту прав споживачів у Полтавській області відповідної експертизи щодо якості придбаної у ПП ОСОБА_2 цегли, на що 17.06.2011 р. Управління у справах захисту прав споживачів у Полтавській області направило позивачу відповідь з рекомендацією звернутися до суду (а. с. 13-15).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивач ОСОБА_5 пропустив строк пред`явлення вимоги до якості товару; придбана ним цегла не є об`єктом будівництва та на неї не розповсюджується гарантійний строк у десять років; підстав для відшкодування моральної шкоди судом не встановлено.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до п.19 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб.

Згідно з п.22 вказаного Закону, споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Відповідно до ч. 4 ст. 17 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на перевірку якості, безпеки, комплектності, міри, ваги та ціни продукції, що придбавається (замовляється), демонстрацію безпечного та правильного її використання. На вимогу споживача продавець (виконавець) зобов`язаний надати йому контрольно-вимірювальні прилади, документи про якість, безпеку, ціну продукції. У разі коли під час гарантійного строку необхідно визначити причини втрати якості продукції, продавець (виконавець, виробник) зобов`язаний у триденний строк з дня одержання від споживача письмової згоди організувати проведення експертизи продукції. Експертиза проводиться за рахунок продавця (виконавця, виробника). Якщо у висновках експертизи буде доведено, що недоліки виникли після передачі продукції споживачеві внаслідок порушення ним встановлених правил використання, зберігання чи транспортування або дій третіх осіб, вимоги споживача не підлягають задоволенню, а споживач зобов`язаний відшкодувати продавцю (виконавцю, підприємству, яке виконує його функції) витрати на проведення експертизи. Споживач, продавець (виконавець, виробник) мають право на оскарження висновків експертизи у судовому порядку.

Згідно ч.1 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством, має право вимагати: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару.

У разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов`язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: 1) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар.

Згідно п.5 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» гарантійний строк - строк, протягом якого виробник (продавець, виконавець або будь-яка третя особа) бере на себе зобов`язання про здійснення безоплатного ремонту або заміни відповідної продукції у зв`язку з введенням її в обіг.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як передбачено ст.ст. 76,77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.ст. 79, 80 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як було вірно встановлено судом першої інстанції, відповідач не заперечував факт наявності недоліків проданої цегли та звертався до виробника ТОВ «Альтком-Керамік» з проханням розглянути претензію споживача.

Позивач також письмово звернувся до відповідача з проханням протягом трьох днів в його присутності провести експертизу придбаної цегли 26.05.2011 року (а.с.11).

Між тим, доказів на підтвердження того, що під час придбання цегли у ПП ОСОБА_6 позивачу був наданий документ, який би підтвердив гарантійні зобов`язання продавця стосовно проданого товару, а також строк придатності цегли, ОСОБА_7 не надано.

З урахуванням вищенаведеного, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що на правовідносини, на які гарантійні строки або строк придатності не встановлено, поширюється дія п. 5 ст. 7 Закону України «Про захист прав споживачів», якою передбачено, що стосовно продукції, на яку гарантійні строки або строк придатності не встановлено, споживач має право пред`явити продавцю (виробнику, виконавцю) відповідні вимоги, якщо недоліки було виявлено протягом двох років, а стосовно об`єкта будівництва - не пізніше десяти років від дня передачі їх споживачеві.

Отже, позивач ОСОБА_5 , який придбав цеглу 05.03.2009 року та звернувся до ПП ОСОБА_6 із проханням провести експертизу якості проданої цегли 26.05.2011 року, пропустив строк пред`явлення вимоги до якості товару.

Дані обставини були також встановлені рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 24.12.2012 року у справі № 1622/4031/2012, яке набрало законної сили, а тому відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України ці обставини не підлягають доказуванню.

Зазначене підтверджується і листом Управління у справах захисту прав споживачів у Полтавській області від 17.06.2011 року № 1582/Г-253 (а.с.18).

Крім того, в рамках вказаної цивільної справи позивачем не заявлялося клопотання про призначення відповідної експертизи на предмет встановлення якості цегли, яка була придбана ОСОБА_5 у ПП ОСОБА_2 05.03.2009 р.

Позивач вказував, що придбана ним цегла є об`єктом будівництва та на неї розповсюджується гарантійний строк у десять років.

Між тим, абзацом 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а також Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 45 від 16.05.2011 року, яким затверджено Порядок розроблення проектної документації на будівництво об`єктів, встановлено, що об`єктами будівництва є будинки, будівлі, споруди будь-якого призначення, їх комплекси та частини, лінійні об`єкти інженерно - транспортної інфраструктури.

Як зазначило Головне управління Держпродспоживслужби у Полтавській області у листі від 28.02.2019 року № 01-31/170, цегла не є об`єктом будівництва (а.с.18).

Згідно листа Департаменту ДАБІ у Полтавській області від 19.03.2018 року № 1016-1.20/2/110, будівельний матеріал - цегла, є товаром, отже на нього поширюється дія всіх законодавчих актів, що регулюють відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлюють права споживачів, а також визначають механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів (а.с.21).

Проаналізувавши наведені положення закону та дослідивши наявні у справі докази, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що придбана позивачем цегла не є об`єктом будівництва та на неї не розповсюджується гарантійний строк у десять років, у зв`язку з чим обґрунтовано відмовив у задоволенні позову про стягнення з відповідача коштів за придбану цеглу у сумі 78 288 грн., за укладку і демонтаж цегли у сумі 8180 грн., а також неустойки за період з 05.04.2011 року по 26.03.2019 року у сумі 646 628 грн. 80 коп. за безпідставністю.

Крім того, суд першої інстанції правильно послався на те, що приписи ст.ст. 859, 884 ЦК України до даних правовідносин застосовані бути не можуть, так як договір будівельного підряду між сторонами не укладався та будівельні роботи відповідачем не проводилися.

Частинами 1, п.2 ч.2, ч.3 ст.23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів . Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Суд першої інстанції вірно послався на те, що завдання позивачу моральної і фізичної шкоди, яку він оцінює у 10 000 грн., не знайшло свого підтвердження, так як факту спричинення шкоди саме відповідачем, протиправності дій заподіювача шкоди, а отже і причинно-наслідкового зв`язку між фактом спричинення шкоди та протиправними діями відповідача, не встановлено.

Відповідно до ч.1 ст. 352 ЦК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами у порядку передбаченому главою 3 розділу V Цивільно-процесуального Кодексу України з підстав, зазначених у статті 423 ЦК України.

Проаналізувавши наведені положення чинного ЦПК України, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 про скасування рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 24.12.2012 року, оскільки перегляд рішення за нововиявленими обставинами здійснюється в порядку, передбаченому главою 3 розділу V ЦПК України, а не шляхом пред`явлення позову.

Крім того, суд вірно послався на те, що рішення може бути оскаржено до апеляційної інстанції в порядку глави 1 розділу V ЦПК України.

При цьому, як з`ясовано в суді апеляційної інстанції, рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 24.12.2012 року було предметом апеляційного розгляду та ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 13.02.2013 р. апеляційна скарга ОСОБА_1 була відхилена, а вказане рішення залишено без змін. У касаційному порядку рішення не оскаржувалося.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо: набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Пунктом 9 Постанови «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» від 12.06.2009 р. №5, який є чинним, Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що предмет позову - це те, що конкретно вимагає позивач, підстава позову - це те, чим він обґрунтовує свої вимоги.

Оскільки підставою позову є фактичні обставини, що наведені у заяві, то зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору.

Закриваючи провадження по справі з підстави, зазначеної у п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України (в редакції від 03.08.2017 р.), суд повинен упевнитись в тотожності позовів. Позов вважається тотожним лише тоді, коли всі три елемента позову співпадають, у разі, якщо навіть один з елементів позову не співпадає, позов не є тотожним.

Порівняльний аналіз предметів та підстав позову ОСОБА_1 у даній цивільній справі та у справі № 1622/4031/2012, рішення по якій набрало законної сили, свідчить про те, що вони не є тотожними, а відрізняються одне від одного, в тому числі, і за суб`єктним складом. Отже, підстави для закриття провадження у даній цивільній справі відсутні.

Доводи апеляційної скарги позивача, які дублюють вимоги позовної заяви та зводяться до незгоди з ухваленим рішенням, не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції, тому не приймаються до уваги колегії суддів.

Рішення місцевого суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, на підставі всебічно з`ясованих обставин та наданих сторонами доказів, які досліджені судом. Підстав для його скасування з наведених в апеляційній скарзі мотивів колегія суддів не вбачає.

За таких обставин, апеляційна скарга залишається колегією суддів без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.

Керуючись ст.ст.368, 375, 382,383,384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 18 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.В.Чумак

Судді П.С.Абрамов

Л.І.Пилипчук