Справа № 486/637/18
Провадження № 2/486/30/2019
17 січня 2019 року Южноукраїнський міський суд Миколаївської області
в складі: головуючого судді Савіна О.І.
при секретарі Архіповій К.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Южноукраїнську Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, процентів та інфляційних витрат з договором позики
22.05.2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просить стягнути 7404 грн заборгованості за борговим зобовязанням, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1000 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 704, 80 грн.
Позовні вимоги мотивує тим, що 14.02.2018 року між ним та ОСОБА_2 був укладений у простій письмовій формі договір позики грошей, згідно якого відповідач взяв у борг 7000 грн. на строк до 14 березня 2018 року, про що надав йому власноруч написану розписку. Незважаючи на його неодноразові нагадування відповідач борг йому не повернув. У звязку з чим просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь заборгованість за договором позики - 7000 грн., інфляційні нарахування у сумі 133 грн., три проценти річних у сумі 43 грн. та 228 грн - проценти за користування кредитом. Також просив стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1000 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 704, 80 грн.
19.10.2018 року на адресу суду надійшла заява позивача про збільшення позовних вимог у якій просив стягнути з відповідача загальну суму заборгованості у розмірі 7948 грн., яка складається з 7000 грн. боргу, інфляційні нарахування у сумі 269 грн., три проценти річних у сумі 43 грн. та 636 грн - проценти за користування кредитом та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 грн.
В судове засідання позивач та його представник не зявились. Представник позивача направив до суду заяву у якій просив розглядати справу без їх участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Надав до суду клопотання про стягнення витрат на професійно правничу допомогу у розмірі 4000 грн.
Відповідач ОСОБА_2, у судове засідання не зявився причину неявки суду не повідомив, про день місце та час розгляду справи сповіщений вчасно та належним чином, шляхом розміщення оголошення про виклик відповідача в судове засідання, на офіційному веб-сайті судової влади України, в порядку передбаченому ст. 128 ЦПК України.
На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у звязку неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
У відповідності до ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Судом встановлено, що відповідач про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав, позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, про що зазначила у заяві За такого суд вважає можливими ухвалити у справі заочне рішення.
Дослідивши письмові матеріали справи судом встановлено наступне.
Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
На підтвердження укладення договору позики позивач надав розписку від 14.02.2018 року, згідно якої ОСОБА_2 взяв в борг у ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 7000 грн., які зобовязався повернути в строк до 14 березня 2018 року (а.с. 8).
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною 1 статті 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
У відповідності до статей 525, 526, 530, 614, 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, при чому зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.
Статтею 599 ЦК України імперативно визначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
З матеріалів справи встановлено, що відповідач не виконав зобовязань за умовами договору позики від 14.02.2018 року та не повернув позивачеві борг в строк до 14.03.2018 року. Таким чином, зазначений договір позики не виконаний у повному обсязі.
Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу.
Згідно вимог ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно долученого до матеріалів справи розрахунку 3% річних від простроченої суми (а.с.3), 3% річних становить 43грн. Згідно долученого розрахунку інфляційні витрати за весь час прострочення становить 269 грн. (а.с.44)
Згідно ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Частинами 1, 2 ст. 536 ЦК України визначено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Оскільки укладеним договором позики не передбачено сплату процентів за користування коштами, позивач має право на одержання процентів у розмірі, який визначається на рівні облікової ставки НБУ.
Позивачем до позовної заяви долучено розрахунок суми процентів за користування грошовими коштами за договором позики (а.с. 44), згідно якого, сума процентів складає 636 грн..
На підставі досліджених у справі доказів, суд вважає що позовна заява ОСОБА_1. підлягає задоволенню у повному обсязі.
Таким чином, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1, за договором позики від 14.02.2018 року вчиненого в сумі 7000 грн, підлягає стягненню заборгованість, яка складає 7948 грн., сума трьох процентів річних 43 грн., індекс інфляції 269 грн. та проценти за користування грошовими коштами в сумі 636 грн.
Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем при зверненні до суду був сплачений судовий збір в сумі 704,80 грн., який, у звязку із задоволенням позову у повному обсязі, підлягає стягненню з відповідача на його користь (а.с. 1).
Також у відповідності до вимог ч.2 ст.137 розподілу між сторонами підлягають разом із іншими судовими витратами витрати на правничу допомогу адвоката, таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати позивача на правову допомогу у сумі 4000 грн.
Керуючись ст.ст. 526, 533, 625, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 76-78, 81, 89, 141, 197, 200, 206, 258, 259, 264-265, 268, 352 ЦПК України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, процентів та інфляційних витрат з договором позики, задовольнити у повному обсязі.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в сумі 7948 (сім тисяч девятсот сорок вісім) гривень, яка складається з наступного: борг в сумі 7000 (сім тисяч) гривень, три проценти річних в сумі 43 (сорок три) гривень, інфляційні витрати 269 (двісті шістдесят девять) гривень, проценти за користування грошовими коштами в сумі 636 (шістсот тридцять шість) гривень.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 704 (сімсот чотири) гривень 80 коп. та витрати позивача на правову допомогу у сумі 4000 ( чотири тисячі) грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його оголошення. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Южноукраїнського

міського суду ОСОБА_3