Справа № 754/9643/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" січня 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Виниченко Л.М.,

при секретарях Мовлянова М.В., Кравченко Н.С.,

за участі:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу № 754/9643/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення завдатку та додатково суми у розміру завдатку,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до Деснянського районного суду м. Києва з позовом про стягнення з ОСОБА_3 завдатку у розмірі 5 000 дол. США, що станом на 25.07.2018 року відповідно до курсу НБУ становить 132 916 грн., додатково суми завдатку у розмірі 5 000 дол. США, що станом на 25.07.2018 року відповідно до курсу НБУ становить 132 916 грн., та судових витрат.

Позовні вимоги мотивовано тим, що між позивачем та відповідачем було досягнуто згоди щодо укладення договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки в с. Помоклі Київської області до 31.09.2014 року. В рахунок договору позивач передала ОСОБА_3 завдаток в розмірі 5 000 дол. США, про що було складено розписку від 09.08.2014 року.

Позивач вказує, що не дивлячись на наявність завдатку відповідач відмовилася продати будинок та земельну ділянку, посилаючись на те, що правовстановлюючі документи на дане нерухоме майно належним чином не оформлені. На неодноразові звернення з метою вирішити питання відповідач відмовлялася від укладення договору купівлі-продажу, а з приводу повернення суми завдатку посилалася на те, що вона грошові кошти витратила, а тому повертати не буде.

04 вересня 2015 року відповідачу було направлено лист із вимогою повернути грошові кошти, проте така вимога відповідачем залишена без уваги.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 30.07.2018 року цивільну справу № 754/9643/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення завдатку та додатково суми у розміру завдатку передано для розгляду за підсудністю до Дніпровського районного суду м. Києва.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 11.10.2018 року цивільну справу прийнято до провадження суду та призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні (а.с. 16-17).

14 листопада 2018 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 23-24).

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали заявлені вимоги з викладених у позові підстав.

Відповідач судове засідання не з'явилася, будучи належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позов не надала.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача та її представника, оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено, що 09.08.2014 року ОСОБА_3 в якості завдатку за будинок, який знаходиться в с. Помоклі, отримала від ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 5 000 дол. США, про що складено відповідну розписку (а.с. 7).

Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилається на те, що з відповідачем була домовленість укласти договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, проте в подальшому такий договір укладено не було у зв'язку із відмовою його укладення з боку відповідача, як відчужувача нерухомого майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України , виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

З аналізу зазначеної норми матеріального права випливає, що завдаток видається кредиторові боржником у разі укладення договору.

Отже, гроші, передані майбутнім покупцем потенційному продавцю за усною чи письмовою домовленістю, але до укладення основного договору, ще не є завдатком, не виконують забезпечувальної функції, а відтак їх видача не має правових наслідків для продавця, відповідно норми ч. 1 ст. 570 ЦК України.

Другим критерієм відмінності завдатку від авансу є умова обов'язкового дотримання сторонами форми укладення договору, встановленої законом.

Викладені положення закону є підставою для обґрунтованого висновку про те, що основними критеріями відмінності завдатку як одного із засобів забезпечення виконання зобов'язань від авансу, як однієї з форм розрахунків є: забезпечення завдатком тільки дійсного, тобто укладеного сторонами цивільно-правового зобов'язання; обов'язкове дотримання сторонами встановленої законом форми укладення договору, який забезпечений завдатком; винне ухилення одної зі сторін від виконання укладеного з дотриманням встановленої законом форми договору, який забезпечений завдатком.

Таким чином, за умови відсутності хоча б одного з вищенаведених критеріїв, передані однією стороною другій стороні грошові суми або рухоме майно у рахунок належних за договором платежів є не завдатком, а авансом.

Договір купівлі-продажу житлового будинку та змеленої ділянки між сторонами укладено не було, доказів ухилення відповідача від укладання договору суду не надано, тому передані позивачем грошові кошти не можуть вважатись завдатком, вони є авансом, який підлягає поверненню у зв'язку із не укладенням договору купівлі-продажу незалежно від того, з чиєї вини він не був укладений.

Тобто, ч. 2 ст. 570 ЦК України визначає презумпцію авансу, який не виконує забезпечувальної функції, а є лише способом платежу і фактично попередньої оплати, а також підлягає поверненню у всіх випадках у разі не виконання або неналежного виконання договору, або його не укладення.

Таким чином, при вирішенні питання щодо стягнення з відповідача грошових коштів у заявленому позивачем розмірі, суд виходить з того, що внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може бути лише у випадку наявності зобов'язання, яке мало б випливати з основного договору, тобто договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки.

Отже, передані позивачем кошти є авансом, сторони не уклали та не оформили договір чи попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна за формою, передбаченою ст. 657 ЦК України; одна сторона відмовилися від майбутнього укладення договору, однак особа, що отримала грошову суму, відмовляється від повернення безпідставно отриманого, а тому такі кошти, незалежно від поведінки та вини будь-якої зі сторін, повинні бути повернуті власнику в тому розмірі, в якому вони надавались.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 13.02.2013 року у справі №6-176цс12, у якій зазначено наступне: «внесення завдатку як способу забезпечення виконання зобов'язання може мати місце лише в разі наявності зобов'язання, яке повинно було виникати на підставі договору. Оскільки договору, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладено не було, а вони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, то передана однією зі сторін грошова сума є авансом, який підлягає поверненню».

Правила ст. 571 ЦК України про залишення завдатку особі, яка його одержала, або стягнення з неї подвійної суми завдатку застосовуються у випадках, коли між сторонами укладено договір, який він не виконується з вини якоїсь із сторін.

Отже, враховуючи вищевикладене та те, що грошові кошти безпідставно утримуються відповідачем, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в частині стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі отриманих за розпискою. На день ухвалення рішення курс НБУ за 1 дол. США становить 27,948597 грн. У зв'язку з цим, враховуючи норму ч. 1 ст. 13 ЦПК України, у межах заявлених позивних вимог підлягає до стягнення з відповідача сума 132 916 грн.

В іншій частині підстави для задоволення позову відсутні.

В порядку п. 3 ч. 2 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 1 329 грн. 16 коп.

Керуючись ст. ст. 11, 15, 16, 545, 570, 571 ЦК України; ст. ст. 3-5, 7-13, 17, 43, 49, 76-81, 141, 258, 264, 265, 268, 273, 352 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення завдатку та додатково суми у розміру завдатку задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 132 916 грн. та судовий збір у розмірі 1 329 грн. 16 коп., а всього суму 134 245 (сто тридцять чотири тисячі двісті сорок п'ять) грн. 16 коп.

У решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1, місце проживання: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1.

Відповідач - ОСОБА_3, місце проживання: АДРЕСА_2, паспорт НОМЕР_2 виданий 04.06.2013 року Дніпровським РВ ГУДМС України в м. Києві.

Повне судове рішення складено 31 січня 2019 року.

Суддя Л.М.Виниченко