Постанова

Іменем України

04 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 204/391/16-ц

провадження № 61-27046св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Кривцової Г. В., Лідовця Р. А.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Макарова М. О., Деркач Н. М., Петешенкової М. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2016 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»(далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 22 травня 2008 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» (далі - ТОВ «Укрпромбанк») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав останній кредитні кошти у розмірі 127 462 грн з кінцевим терміном повернення до 21 травня 2015 року та з оплатою 15,8 % річних за користування кредитом.

На забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором 22 травня 2008 року між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки.

30 червня 2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», ПАТ «Дельта Банк» та Національним банком України укладено договір про передачу активів та кредитних зобов`язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь ПАТ «Дельта Банк», відповідно до якого ПАТ «Дельта Банк» набуло права вимоги за кредитним договором від 22 травня 2008 року.

ОСОБА_1 порушила свої зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим станом на 05 січня 2016 року виникла прострочена заборгованість у розмірі 340 087,90 грн.

Ураховуючи викладене, ПАТ «Дельта Банк» просило суд: стягнути солідарно на користь ПАТ «Дельта Банк» з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором у розмірі 340 087,90 грн, з яких: тіло кредиту - 103 190,00 грн; заборгованість за процентами за користування кредитом - 103 321,63 грн; заборгованість за комісіями - 19 119,00 грн; пеня - 108 077,67 грн; сума за ставкою 3 % від простроченого тіла кредиту - 3 047,39 грн; сума за ставкою 3 % від прострочених доходів за кредитом - 3 332,21 грн та судовий збір у розмірі 5 101,32 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 січня 2017 року у складі судді Самсонової В. В. позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором від 22 травня 2008 року у розмірі 340 087,90 грн, з яких: тіло кредиту - 103 190,00 грн; заборгованість за процентами за користування кредитом - 103 321,63 грн; заборгованість за комісіями - 19 119,00 грн; пеня - 108 077,67 грн; сума за ставкою 3 % від простроченого тіла кредиту - 3 047,39 грн; сума за ставкою 3 % від прострочених доходів за кредитом - 3 332,21 грн.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» судовий збір у розмірі 5 101,32 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що свої зобов`язання за кредитним договором ОСОБА_1 не виконала, що є підставою для стягнення з неї заборгованості за кредитним договором відповідно до наданого банком розрахунку, який відповідає вимогам закону та умовам договору. При цьому, відмовляючи у задоволенні позову до поручителя, суд першої інстанції вважав, що порука припинилася на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України, оскільки банк пропустив шестимісячний строк звернення до поручителя з дня настання строку виконання основного зобов`язання.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 жовтня 2017 рокуапеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 січня 2017 року в частині задоволення позову скасовано, ухвалено нове рішення в цій частині.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором від 22 травня 2008 року у розмірі 148 694,52 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 103 190 грн, заборгованість за процентами за користування кредитом у розмірі 20 716,43 грн, заборгованість за комісією - 7 392,68 грн, пеня у розмірі 35 929,11 грн, 3 % від простроченого тіла кредиту - 1 249,17 грн, 3 % від прострочки доходів за кредитом - 725,92 грн.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 5 611,45 грн.

У решті рішення суду залишено без змін.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог до позичальника та частково задовольняючи позов ПАТ «Дельта Банк», виходив із того, що згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, оскільки ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором не виконала, це є підставою для стягнення з неї грошових коштів за цим договором. При цьому суд стягнув кредитні кошти щодо процентів, комісії та пені у межах позовної давності на підставі відповідної заяви ОСОБА_1 .

У частині позовних вимог до поручителя рішення суду в апеляційному порядку не оскаржувалось.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати оскаржуване судове рішення в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та визначення загальної суми заборгованості, ухвалити нове рішення, застосувавши до цих вимог позовну давність, і стягнути заборгованість у загальному розмірі 110 040,31 грн, у тому числі заборгованість за тілом кредиту у розмірі 44 027 грн.

Отже, судове рішення в частині вирішення позовних вимог до поручителя не оскаржується, тому у силу положень статті 400 ЦПК України не переглядається.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У пункті 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 листопада 2017 року поновлено ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 жовтня 2017 року.

Звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору.

Відкрито касаційне провадження у справі і витребувано цивільну справу № 204/391/16-ц з Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська.

Зупинено виконання рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 жовтня 2017 року до закінчення касаційного розгляду.

У грудні 2017 року справа надійшла до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У червні 2019 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу призначено судді-доповідачеві.

Ухвалою Верховного Суду від 17 липня 2019 року справу за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором призначено до розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що срок позовної давності до позовних вимог про стягнення заборгованості по тілу кредиту, який банком розраховано у розмірі 103 190 грн за період з 30 червня 2010 року до 05 січня 2016 року, судом апеляційної інстанції застосовано не було.

Право пред`являти вимоги до позичальника про виконання порушеного зобов`язання щодо повернення кредиту у ПАТ «Дельта Банк» виникло, починаючи з 30 червня 2010 року (час несплати першого місячного платежу) та протягом наступних трьох років, які відраховуються з дати кожного чергового платежу.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду Українивід 18червня 2014року № 6-61цс14,від 29жовтня 2014року № 6-169цс14 та інших, які згідно зі статтею 360-7 ЦПК України 2004 року є обов`язковими для всіх судів України.

Позовна заява ПАТ «Дельта Банк» була направлена до суду поштою 14 січня 2016 року.

Таким чином, позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту мали бути задоволені судом у межах строку позовної давності, про застосування якого було заявлено відповідачем, тобто за період з 14 січня 2013 року до 21 травня 2015 року у розмірі 44 027,00 грн.

Ухвалюючи нове рішення, суд апеляційної інстанції в мотивувальній частині рішення нічим не обгрунтував незастосування ним строку позовної давності до вимог банку в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту.

Відзив на касаційну скаргу учасники справи до суду не подали.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

22 травня 2008 року між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав останній кредитні кошти у розмірі 127 462 грн з кінцевим терміном повернення до 21 травня 2015 року та з оплатою 15,8 % річних за користування кредитом.

На забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором 22 травня 2008 року між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки.

30 червня 2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», ПАТ «Дельта Банк» та Національним банком України укладено договір про передачу активів та кредитних зобов`язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь ПАТ «Дельта Банк», відповідно до якого ПАТ «Дельта Банк» набуло права вимоги за кредитним договором від 22 травня 2008 року.

ОСОБА_1 порушила свої зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим виникла заборгованість.

ОСОБА_1 заявила про застосування позовної давності (а.с. 124).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У частині першій статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та

в порядку, що встановлені договором.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання)

(стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зазначений правовий висновок висловлений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц (провадження № 14-10цс18).

Таким чином, апеляційний суд дійшов помилкового висновку про стягнення з ОСОБА_1 процентів за користування кредитом після закінчення строку дії кредитного договору, тобто з 22 травня 2015 року і до 05 січня 2016 року у розмірі 4 364,36 грн.

Отже, проценти слід стягувати з 14 січня 2013 року до 21 травня 2015 року.

Згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Статтею 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа (кредитор) довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в цілому обчислюється з дня настання строку виконання основного зобов`язання, тобто строку виконання зобов`язання в повному обсязі (кінцевий строк) або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Судом установлено, що банк надав ОСОБА_1 кредитні кошти з кінцевим терміном повернення - 21 травня 2015 року, позивач звернувся з позовом до суду 14 січня 2016 року, тобто в межах строку позовної давності.

Відповідно до вимог статті 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Отже, ураховуючи те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування, рішення апеляційного суду в частині стягнення процентів підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення в цій частині про стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості за процентами за період з 14 січня 2013 року до 21 травня 2015 року у розмірі 16 352,07 грн.

У решті апеляційний суд дійшов правильного висновку про стягнення тіла кредиту та у межах позовної давності пені і комісії.

Таким чином, апеляційний суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з дотриманням вимог статей 212-214, 316 ЦПК України 2004 року,дійшов до правильного висновку про те, що ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором не виконала і це є підставою для стягнення з неї грошових коштів за цим договором.

При цьому апеляційний суд правильно застосував позовну давність в один рік до вимог про стягнення неустойки.

Відповідно до частини першої 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з статтею 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, рішення апеляційного суду підлягає скасуванню в частині стягнення заборгованості за процентами за кредитним договором з ухваленням нового рішення в цій частині, в іншій частині судове рішення підлягає залишенню без змін.

У частині третій статті 436 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Керуючись статтями 400, 409, 410, 412, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палатиКасаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 жовтня 2017 року в частині позовних вимог публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за процентами за кредитним договором скасувати.

Задовольнити частково позовні вимоги публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за процентами за кредитним договором.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість за процентами за кредитним договором від 22 травня 2008 року у розмірі 16 352,07 грн (шістнадцять тисяч триста п`ятдесят дві грн 07 коп.)

У решті рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 жовтня 2017 рокузалишити без змін.

Поновити виконання рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 жовтня 2017 року у нескасованій частині.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Г. В. Кривцова

Р. А. Лідовець