Справа № 201/6075/19
Провадження № 2/201/2493/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

/заочне/

09 вересня 2019 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Демидової С.О.,

з секретарем судового засідання Сисо А.Г.,

за участі:

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям, -

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 27 травня 2019 року звернулись ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям належної їм на праві власності квартири № 47, розташованої (а. с. 7-10) .

В обґрунтування позовних вимог позивачі посилались на те, що 28 січня 2019 року відбулось залиття зазначеної квартири, належної позивачам, внаслідок зачинення пробкою ванної і залишенням відкритим крану холодної води мешканцями квартири АДРЕСА_7 , яка розташована поверхом вище квартири позивачів і належить ОСОБА_4 . Згідно зі звітом проведення технічного огляду будівельних конструкцій квартири АДРЕСА_4 після залиття, розмір збитків мешканцям цієї квартири визначений у сумі 34924,81 грн. Відповідач добровільно відмовляється відшкодувати позивачам спричинену майнову шкоду, тому останні звернулись до суду з даним позовом і просили суд стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування матеріальної шкоду 34924,81 грн., моральну шкоду в розмірі 20000 грн., а також витрати зі сплати судового збору.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 28 травня 2019 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с.62).

Згідно із вимогами ч. 6 ст. 187 ЦПК України суддя звернувся до відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Дніпропетровській області щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача (а.с.63).

Ухвалою суду від 28 травня 2019 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям (а.с.64-65).

У судовому засіданні представник позивачів заявлені позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні з підстав викладених у позові.

Відповідач клопотань і відзиву на позовну заяву суду не надала, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином.

Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду.

Суд, вислухавши представника позивачів, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків.

Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло належить квартира АДРЕСА_4 (а.с. 26-27).

Також судом встановлено, що актом № 27, складеним 25 лютого 2019 року комісією КП ЖРЕП Жовтневого району, зафіксоване залиття 28 січня 2019 року квартири АДРЕСА_4 . Причиною залиття в акті зазначена халатність мешканців квартир № 52 цього будинку , а саме залишення відкритим крану холодної води у ванні, зачиненою пробкою (а.с. 32).

Факт залиття квартири і його руйнівних наслідків підтвердив допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 , який є онуком позивачів і був присутній в квартирі 28 січня 2019 року під час залиття, оскільки заїхав привітати дідуся - позивача у справі з днем народження (а.с. 23).

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №160166393 від 19 березня 2019 року ОСОБА_4 на праві власності належить квартира АДРЕСА_3 (а.с. 13-14).

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 165530097 від 06 травня 2019 року вбачається, що право власності на квартиру АДРЕСА_3 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 25 квітня 2019 року. Посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу за номером 699, було зареєстроване за ОСОБА_6 (а.с. 15-16).

Згідно зі звітом про проведення технічного огляду будівельних конструкцій квартири № 47 після залиття, за адресою: АДРЕСА_7 , складеного ТОВ «Інститут проектування та будівельних робіт» за наслідками проведеного 05 березня 2019 року огляду квартири, розмір спричиненої ОСОБА_3 і ОСОБА_2 матеріальної шкоди внаслідок залиття 28 січня 2019 року належної їм квартири визначений в розмірі 34924,81 грн. (а.с. 33-57).

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодується в повному обсязі особою, яка її завдала. А за ч. 1 ст. 1167 цього Кодексу моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

З огляду на підстави заявленого позову - стаття 1166 ЦК України - встановленню судом підлягають такі юридичні факти, як наявність спричиненої позивачам шкоди внаслідок дій відповідача, її винної поведінки, причинного зв`язку між шкодою та її протиправною поведінкою.

За змістом зазначеної норми закону у правовідносинах по відшкодуванню шкоди діє презумпція вини заподіювача шкоди. Обов`язок доказування наявності шкоди та її розміру покладається на позивача, відсутність вини у заподіянні шкоди повинен довести відповідач. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу.

Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно п. 9 постанови № 6 Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв`язку з заподіянням шкоди майну.

Так, надані позивачами докази містять відповідну інформацію щодо предмета доказування, а саме щодо наявності та розміру шкоди, завданої залиттям належної їм квартири, відповідач в свою чергу не спростував факт відсутності її вини в завданні шкоди позивачам.

Таким чином, суд приходить до висновку, що сукупністю доказів у справі було доведено те, що з вини відповідача відбувалось залиття квартири АДРЕСА_4 , чим була завдана матеріальної шкоди позивачам, розмір якої визначено оцінщиком при проведенні оцінки вартості матеріальної шкоди.

Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає про наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. У відповідності до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Пунктом 4 Постанови встановлено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачці, з яких міркувань вона виходила, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Пункт 5 Постанови встановлює, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. У позовній заяві відповідні докази відсутні.

Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, що містяться в п.9 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Беручи до уваги, що внаслідок необхідності відновлення придатного для життя стану квартири, позивачам, вочевидь, довелось прикласти додаткових зусиль, чим викликані певні зміни в її повсякденному житті, а також ураховуючи певний стрес, викликаний залиттям квартири, який негативним чином відобразився на здоров`ї позивачів, які є пенсіонерами, а також з огляду на безвідповідальне ставлення відповідача до свого обов`язку відшкодувати шкоду, у зв`язку з чим позивачам довелось звернутися до суду і витратити час і кошти на відшкодування завданої їм шкоди, суд приходить до висновку про можливість стягнення з відповідача на користь позивачів моральної шкоди в розмірі 2000 грн.

Судові витрати розподілити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 23, 1166, 1167 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_8 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_9 ), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_9 ) спричинену майнову шкоду в розмірі 34924 (тридцять чотири тисячі дев`ятсот двадцять чотири гривні) грн. 81 коп., а саме: по 17462 (сімнадцять тисяч чотириста шістдесят дві) грн. 41 коп. на кожного.

Стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_8 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_9 ), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_9 ) спричинену матеріальну шкоду в розмірі по 1000 (одній тисячі) грн. на кожного.

Стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_8 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_9 ) понесені судові витрати в загальному розмірі 2689 (дві тисячі шістсот вісімдесят дев`ять) грн. 40 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_8 ) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_9 ) понесені судові витрати в загальному розмірі 2689 (дві тисячі шістсот вісімдесят дев`ять) грн. 40 коп.

У задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідач має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення суду може бути оскаржене позивачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська.

Повне рішення складено 12 вересня 2019 року.

Суддя С.О. Демидова