Судді Лисака І.Н.
11 вересня 2019 року м. Чернівці Справа№716/927/17
При розгляді апеляційної скарги Приватного підприємства «Надія-Є» на рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 7 червня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_3 , до Приватного підприємства «Надія-Є» про визнання недійсним рішення зборів учасників підприємства та установчого документа юридичної особи.
За наслідками апеляційного розгляду справи постановою Чернівецького апеляційного суду від 11 вересня 2019 року апеляційну скаргу Приватного підприємства «Надія-Є» задоволено частково.
Рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 7 червня 2019 року скасовано.

В позові ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє ОСОБА_3 , до Приватного підприємства «Надія-Є», про визнання недійсним рішення зборів учасників підприємства та установчого документа юридичної особи відмовлено.

Порушення апеляційним судом процесуальних норм.

В силу ч.1 ст.11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Згідно чч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За правилами ч.1 та ч.3 ст.359 ЦПК України про відкриття апеляційного провадження у справі суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу. В ухвалі про відкриття апеляційного провадження зазначається строк для подання учасниками справи відзиву на апеляційну скаргу та вирішується питання про витребування матеріалів справи. Якщо разом з апеляційною скаргою подано заяви чи клопотання, суд в ухвалі про відкриття апеляційного провадження встановлює строк, протягом якого учасники справи мають подати свої заперечення щодо поданих заяв чи клопотань, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.361 ЦПК України разом з ухвалою про відкриття апеляційного провадження суд апеляційної інстанції надсилає копії апеляційної скарги та доданих до неї матеріалів учасникам справи.

На підставі ч.1 ст.360 ЦПК України учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.

Ключовими принципами статті 6 Конвенції є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Виходячи з конструкції ч.1 ст.6 Конвенції, можна зробити висновок, що у ній закріплено такі елементи права на судовий захист: 1) право на розгляд справи; 2) справедливість судового розгляду; 3) публічність розгляду справи та проголошення рішення; 4) розумний строк розгляду справи; 5) розгляд справи судом, встановленим законом; 6) незалежність і безсторонність суду.

Право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому, особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя. Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним правом обмеження. Для ЄСПЛ природа перешкод у реалізації права на доступ до суду не має принципового значення.

Аналіз норм міжнародного права та національного процесуального законодавства переконує, що виконання вимог процесуального закону щодо вручення учаснику процесу копії апеляційної скарги та встановлення часу для подання відзиву становить складову поняття «справедливий суд» та охоплюється гарантією доступу до нього.

Заява учасника справи щодо відкладення розгляду справи через неотримання судових документів повинна бути ретельно проаналізована шляхом перевірки належного направлення апаратом суду визначених законом документів у передбачений спосіб, встановлення причин невручення та аналізу фактів з метою запобігання безпідставного затягуванню розгляду справи зловживанням сторонами процесуальними правами, лише після чого має бути прийняте рішення про надання часу на отримання таких документів, підготовки до спростування доводів апеляційної скарги, права на подання письмових заперечень, або можливість подальшого розгляду справи.

Оскільки апеляційним судом не було дотримано зазначеної процедури вважаю, що відхилення клопотання представника сторони по справі, позов якого був задоволений рішенням суду першої інстанції та є предметом апеляційного перегляду за скаргою відповідача у справі, про відкладення розгляду справи, а згодом клопотання про оголошення перерви для надання суду письмових заперечень, що не можливо було зробити без ознайомлення з доводами апеляційної скарги, без встановлення зловживання правом є порушенням доступу до справедливого суду, а розгляд по суті та задоволення апеляційної скарги може викликати сумнів в об`єктивності та упередженості суду.

Як висновок, апеляційний суд повинен був відкласти розгляд справи або, в подальшому, оголосити перерву в розгляді справи для надання представнику позивача часу для ознайомлення з апеляційною скаргою та підготовки подачі заперечень відносно її доводів.

Стислі доводи порушення судом норм матеріального права.

Апеляційний суд задовольняючи апеляційну скаргу та скасовуючи рішення суду першої інстанції з підстав захисту порушеного права у спосіб, який не передбачений ст.16 ЦК України, на мою думку, прийшов до неправильних висновків.

Згідно ст.55 Закону України «Про господарські товариства» при реорганізації юридичної особи, учасника товариства, або у зв`язку із смертю громадянина, учасника товариства, правонаступники (спадкоємці) мають переважне право вступу до цього товариства. При відмові правонаступника (спадкоємця) від вступу до товариства з обмеженою відповідальністю або відмові товариства у прийнятті до нього правонаступника (спадкоємця) йому видається у грошовій або натуральній формі частка у майні, яка належала реорганізованій або ліквідованій юридичній особі (спадкодавцю), вартість якої визначається на день реорганізації або ліквідації (смерті) учасника. У цих випадках розмір статутного капіталу товариства підлягає зменшенню.

В силу ч.5 ст. 147 ЦК України, яка була чинна на момент відкриття спадщини, частка у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю переходить до спадкоємця фізичної особи або правонаступника юридичної особи - учасника товариства, якщо статутом товариства не передбачено, що такий перехід допускається лише за згодою інших учасників товариства. Розрахунки із спадкоємцями (правонаступниками) учасника, які не вступили до товариства, здійснюються відповідно до положень статті 148 цього Кодексу.

Аналіз зазначених норм у сукупності зі статтями 100, 1218, 1219 ЦК України встановлює, що об`єктом спадкування є не право на участь, а право на частку в статутному капіталі. Факт одержання статусу спадкоємця учасника товариства лише засвідчує перехід до спадкоємця майнових прав померлого (частка у статутному капіталі, яка належала померлому учаснику товариства) та дає спадкоємцю право на вступ до господарського товариства (остаточне рішення про що відноситься виключно до повноважень його власника(ів)).

Таким чином, з урахуванням обставин справи, оскарження спадкоємцем правомірності визначення розміру частки на час смерті учасника (спадкодавця) та визначення її розміру також за умови, що смерть учасника передувала обов`язковій державній реєстрації змін за оскаржуваним рішенням, може бути предметом судового захисту за позовом спадкоємця.

На підставі ч.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Таким чином, відсутність вимоги про визнання права на частку в резолютивній частині позову при наявності предмету спору щодо незаконного її зменшення та перевірка судом доказів щодо належного стороні обсягу майнового права (розміру) може бути захищено у обраний спосіб висновками суду, викладеними у мотивувальній частині рішення шляхом встановлення факту, що сприятиме в реалізації належного судового захисту та уникнення надмірного формалізму.

Щодо визнання недійсним установчого документа, то, як зазначено в рішенні апеляційного суду, слід розмежовувати спір учасника товариства, який є корпоративним, та іншої особи, яка не наділена правом ініціювати корпоративний спір, що є самостійною підставою для відмови у задоволені таких позовних вимог.

Крім того, державна реєстрація змін в установчих документах відбулася 03.10.2016 року після набуття права спадкоємцем на майнову частку спадкодавця в майні ПП «Надія-Є» (а.с.37.т.1), а дія такого статуту починається з часу реєстрації і не має зворотної в часі, то наявність у статуті п.4.10 не порушує прав позивача та не перешкоджатиме в отримані належній частки згідно вартості на час смерті учасника (спадкодавця).

Як висновок, вважаю, що апеляційна скарга підлягала задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції скасуванню в частині визнання недійсним Статуту ПП «Надія-Є».

Суддя - підпис /І.Н. Лисак/11.09.19