ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2019 року

м. Черкаси

справа № 712/14772/17 провадження № 22-ц/821/92/19 категорія 310040000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Бородійчука В.Г.

суддів Єльцова В.О., Нерушак Л.В.

секретаря Попової М.В.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

третя особа: орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Черкаської міської ради

розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 квітня 2019 року (постановленого суддею Мельник І. О.) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: служба в справах дітей Черкаської міської ради, про зміну розміру аліментів та позбавлення батьківський прав,

в с т а н о в и в :

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа: служба в справах дітей Черкаської міської ради, про зміну розміру аліментів та позбавлення батьківський прав.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається, що вона 11 серпня 2007 року зареєструвала з відповідачем шлюб.

В шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син - ОСОБА_3 . Сімейне життя з відповідачем не склалося і рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 29 лютого 2012 року шлюб було розірвано. Дитина залишилася проживати з позивачкою.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 23 березня 2012 року з відповідача на користь позивачки було стягнуто аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 всіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з 13 лютого 2012 року і до досягнення дитиною повноліття. Сімейні стосунки з відповідачем не склалися, він зловживав спиртними напоями, що було причиною постійних скандалів. У стані сп`яніння застосовував до позивачки фізичну силу, виганяв з будинку. ОСОБА_2 матеріально не допомагав, грошей на утримання сина не надавав, взагалі не цікавився сином. Позивачка неодноразово зверталась за захистом до дільничного інспектора міліції. З березня 2011 року відповідач з сином не зустрічається та не спілкується, не цікавиться життям, здоров`ям, духовним та моральним розвитком дитини, не бере участі в утриманні сина. Враховуючи, що ОСОБА_2 не приймає участі у вихованні і утриманні сина, не цікавиться його життям та здоров`ям, ухиляється від сплати аліментів і взагалі більше 7 років не виявляє бажання навіть побачити сина, вважає, що за таких обставин відповідач має бути позбавлений батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Крім того, вказує, що після ухвалення рішення про стягнення аліментів пройшло більше п`яти років, суттєво збільшився рівень цін та розмір витрат, пов`язаних з утриманням дитини. Відповідач добровільно відмовляється надавати додаткову допомогу на утримання дитини, а стягнуті раніше аліменти взагалі не сплачує з квітня 2014 року. Натомість, ОСОБА_3 потребує додаткових витрат на лікування у зв`язку з хворобою («Д» облік у логопеда з діагнозом - стерта дизартрія). Це регулярні заняття та консультації у приватного дитячого психолога та логопеда, які коштують не дешево. Відповідач вже більше трьох років не сплачує аліменти, позивачка на даний час не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною, яку народила ІНФОРМАЦІЯ_3 . Просила суд збільшити розмір стягуваних аліментів та позбавити відповідача батьківських прав.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 квітня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Вирішено позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що з точки зору закону обов`язки батьків щодо своїх дітей не можуть обмежуватися лише аліментними обов`язками, а тому, надані відповідачем докази щодо сплати аліментів, яке було нерегулярним, не може свідчити про виконанням ним своїх батьківських обов`язків.

Навіть з урахування цього, суд зазначає, що згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Таким чином відповідач не довів належного виконання ним своїх батьківських обов`язків щодо дитини, як того вимагає закон.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У травні 2019 року відповідач ОСОБА_2 оскаржив рішення суду в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 квітня 2019 року в частині позбавлення батьківський прав. Ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову про позбавлення його батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовити повністю.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним і необґрунтованим, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначає, що позивачкою надано суду висновок Служби у справах дітей від 30 листопада 2017 року про те, що позбавлення відповідача батьківських прав стосовно сина є доцільним.

Однак апелянт указує, що цей висновок зроблений без обстеження умов проживання батька, без його характеристик, без участі батька малолітньої дитини та його пояснень щодо спірних правовідносин у засіданні цієї служби.

Альтернативні заходи реагування держави до відповідача не вживалися, а позбавлення батьківський прав тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька так і для дитини.

Вважає, що позбавлення батьківський прав допускається лише коли змінити поведінку батьків у кращу сторону не можливо і лише при наявності вини в діях батьків.

ОСОБА_2 зазначив, що позивачка не надала належних та допустимих доказів того, що задоволення її позову і позбавлення його батьківський прав щодо малолітнього сина буде відповідати якнайкращим інтересам дитини.

Крім того апелянт указує, що є батьком свого сина ОСОБА_3 і бажає ним залишатися надалі.

Посилаючись на постанову Верховного Суду від 05 квітня 2019 року у справі № 570/3742/17, апелянт вважає, що в задоволення позову необхідно відмовити, оскільки суд першої інстанції неповно і не всебічно дослідив та оцінив обставини у справі, надані сторонами докази та заперечення, неправильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу, що надійшов від представника ОСОБА_1 - адвоката Зельської О.М., остання зазначила, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 є безпідставні. Суд при вирішенні спору повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну оцінку, а тому підстав для зміни чи скасування судового рішення немає.

Надходження апеляційної скарги

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 19 червня 2019 року відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 01 липня 2019 року справу призначено до розгляду на 11 вересня 2019 року.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

11 серпня 2007 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 29 лютого 2012 року розірвано (а. с. 10)

В шлюбі народилася дитини - син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьками записані сторони по справі, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , видане Хацьківською сільською радою Черкаського району Черкаської області (а.с. 9).

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 23 березня 2012 року з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 1/4 всіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з 13 лютого 2012 року і до досягнення дитиною повноліття.

Станом на 29 листопада 2017 року заборгованість по аліментах згідно з виконавчим листом № 2320/545/2012 від 23 березня 2012 року Черкаського районного суду Черкаської області за боржником ОСОБА_2 складала 10 555,80 грн., що підтверджується довідкою-розрахунком заборгованості по виконавчому листу № 27358 від 05 вересня 2018 року (а.с. 77-81).

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів № 27117 від 04 вересня 2018 року встановлено, що переплата по аліментах відповідно до виконавчого листа Соснівського районного суду м. Черкаси № 712/14772/17 від 29 березня 2018 року станом на 01 вересня 2018 року становить 1 272,39 грн. Довідку про розрахунок заборгованості № 26199 від 20 серпня 2018 року вирішено вважати не чинною, оскільки існують попередньо не враховані платежі (а.с. 76).

Згідно із даними історії розвитку дитини (ф.112/о) у 2014 році дитина перехворіла на ГРВІ 2 рази, у 2015 році - перехворіла на фолікулярну ангіну. У 2016 році дитина перехворіла на ГРВІ 6 разів. 15 березня 2016 року оглянута лікарями-спеціалістами. У 2017 році дитина перехворіла на ГРВІ 3 рази та перехворіла на скарлатину . 11 січня 2017 року хлопчик повторно оглянутий лікарем-ортопедом, діагноз: порушення постави, плосковальгусні стопи І ст. У період з 27 лютого 2017 року по 07 лютого 2017 року його оглянуто лікарями-спеціалістами. Виявлено лікарем-ортопедом, діагноз: плосковальгусні стопи І ст., деформація грудної клітки; логопедом, діагноз: стерта дизартрія (а.с. 22).

Відповідно до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складеного виконавчим комітетом Черкаською міською радою, з метою захисту майбутнього та інтересів дитини, на підставі ст. 164 Сімейного кодексу України, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав. Зокрема, у висновку зазначено, що з 2012 року батько ОСОБА_2 з сином не зустрічається та не спілкується, не цікавиться життям, здоров`ям, духовним та моральним розвитком дитини, не бере участі в утриманні малолітнього. Заявниця неодноразово зверталася до батька ОСОБА_2 з проханням добровільно брати участь в утриманні сина. Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 23 березня 2012 року, з громадянина ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання сина, в розмірі 1/4 всіх видів доходу щомісячно, починаючи з 13 лютого 2012 року. Заявниця перебуває в цивільному шлюбі з ОСОБА_8 , громадянином Росії. Від спільного проживання заявниця має малолітню дитину ОСОБА_9 . Громадянка ОСОБА_1 має можливість та бажання виїжджати за межі України до свого цивільного чоловіка разом із синами. Вона неодноразово зверталася до ОСОБА_2 з проханням надати дозвіл на поїздки малолітньому ОСОБА_3 . Батько категорично, не надаючи пояснень, відмовляється надавати дозвіл на виїзд дитини за кордон. Знаючи про стан здоров`я малолітнього сина, батько ОСОБА_2 , свідомо ігнорував судові засідання щодо отримання громадянкою ОСОБА_1 дозволу на виїзд дитини за кордон на оздоровлення (а.с. 41-43).

2. Мотивувальна частина

Позиція Черкаського апеляційного суду

Відповідно до п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Згідно до вимог ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

При цьому, за загальним правилом встановленим вказаною нормою права, розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Статтею 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно до ст. 263 ЦПК України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов та позбавляючи ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд першої інстанції виходив з того, що батько з дитиною не спілкується, її вихованням і розвитком не займається, що свідчить про ухилення від виконання батьківських обов`язків.

Однак такий висновок суду першої інстанцій на думку колегії суддів є помилковим.

У постанові Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17 зазначено, що згідно з частиною першою статті 18, частиною першою статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 164 СК України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо вона ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені умови, як кожну окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, тобто свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Цей захід впливу є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України), тому він підлягає застосуванню лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Хант проти України» вказав, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем рішення суду першої інстанції про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини.

Небажання дитини спілкуватися з одним із батьків, що призводить до зменшення чи повного припинення їх побачень, саме по собі не свідчить про ухилення матір`ю (батьком) від виконання батьківських обов`язків, так як ці обставини зумовлені не її (його) волею.

У даній справі суд встановив, що після розірвання шлюбу відповідач припинив спілкування як з позивачкою, так і з дитиною, і таке спілкування не поновлено до цього часу. З пояснень свідків також з`ясовано, що батько з сином не спілкується, дитина забула батька і не пам`ятає його, своїм батьком вважає ОСОБА_12 , з яким позивачка проживала без реєстрації шлюбу з червня 2011 року по вересень 2015 року.

Встановивши ці обставини, суд неправильно розтлумачив поняття ухилення від виконання батьківських обов`язків і дійшов помилкового висновку, що про їх невиконання ОСОБА_2 свідчить та обставина, що він з 2011 року не бачився і не спілкувався з сином.

Зазначаючи про те, що відповідач не займається вихованням дитини, не піклується про її фізичний і духовний розвиток і не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, суд не врахував, що такі обставини настали поза волею і без винної поведінки ОСОБА_2 , який не має можливості спілкуватися з сином через категоричне заперечення позивачки щодо цього.

При вирішенні судом питання позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення батька (матері) до дитини, бажання спілкуватися і приймати участь у її вихованні.

Судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що відповідач ОСОБА_2 не бажає спілкуватися з сином ОСОБА_3 та брати участь у його вихованні, натомість встановлено, що між сторонами існує конфлікт у зв`язку з ініціюванням відповідачем процедури розірвання шлюбу з позивачем, що негативно вплинуло на його взаємовідносини з сином, який залишився проживати з матір`ю.

Та обставина, що на час розгляду справи матеріальним забезпеченням дитини, його вихованням і розвитком займається мати, не свідчить про те, що батько дитини не бажає приймати участь у його утриманні і вихованні, тобто свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками.

Покладаючи в основу рішення про задоволення позову висновок служби у справах дітей Черкаської міської ради від 30 листопада 2017 року щодо можливості позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, суд не врахував, що даний висновок обґрунтований виключно поясненнями колишньої дружини ОСОБА_1 , які зводяться до того, щоб ОСОБА_2 не спілкувався з сином.

Посилання у висновку на ту обставину, що позивачка ОСОБА_1 перебуває у цивільному шлюбі з ОСОБА_8 , який є громадянином Росії і вона має можливість вивозити сина за межі України, а відповідач ОСОБА_2 не надає дозволу на виїзд дитини за кордон, а також пояснення друзів родини, що з 2010 року батько не виявляє своєї зацікавленості щодо долі дитини, не можуть бути підставами для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.

Як зазначено вище, згідно частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який тягне за собою правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини ст. 166 СК України.

За змістом пункту 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Відповідно до частини першої статті 17 ЗУ від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що вирішення питання сімейних відносин заявника та позбавлення батьківських прав мало б ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт оскарження заявником заяви про позбавлення батьківських прав міг свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100).

Позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено.

Підстави для позбавлення батьківських прав передбачені статтею 164 СК України.

Стаття 19 СК України встановлює, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

За таких обставин колегія суддів не погоджується із висновком служби в справах дітей Черкаської міської ради 27 листопада 2017 року, оскільки цей висновок невмотивований і суперечить інтересам дитини.

Таким чином, суд першої інстанції при вирішенні справи неправильно застосував до спірних правовідносин положення статей 164, 166, 171 СК України та дійшов помилкового висновку про ухилення ОСОБА_2 від виконання батьківських обов`язків щодо неповнолітньої ОСОБА_3 , у зв`язку з чим ухвалене судом першої інстанції рішення не може вважатися законним та обґрунтованим і підлягає скасуванню.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права та порушено норми процесуального права, апеляційний суд скасовує оскаржуване рішення суду першої інстанції і ухвалює нове рішення про відмову у позові з наведених вище підстав.

Крім того, у відповідності ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме квитанції № 70 від 31 травня 2019 року ОСОБА_2 сплатив за подачу апеляційної скарги 960 грн. судових витрат за розгляд справи.

Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю, тому суд апеляційної інстанції при вирішенні питання про розподіл судових витрат вважає, що вони підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 .

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 383, 384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 квітня 2019 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову до ОСОБА_2 , третя особа: служба у справах дітей Черкаської міської ради, про позбавлення батьківських прав щодо сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у відшкодування судового збору, сплаченого при поданні апеляційної скарги 960,00 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлений 12 вересня 2019 року.

Головуючий

Судді