Постанова

Іменем України

07 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 296/4492/16-ц

провадження № 61-23328св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Сімоненко В. М.,

суддів: Калараша А. А. (суддя-доповідач), Лесько А. О., Мартєва С. Ю.,

Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_5,

відповідачі: Корольовський відділ державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції; державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України,

треті особибез самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Апеляційного суду Житомирської області від 04 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Кочеткової Л. Г.,

Шевчук А. М., Микитюк О. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ:

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2017 року ОСОБА_5 звернулася до суду до Корольовського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції (далі - Корольовський ВДВС Житомирського МУЮ), державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України (далі -

ДП «Інформаційний центр»), треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , у якому просила визнати за нею право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 станом на 06 березня

2015 року.

Позов мотивовано тим, що з 26 липня 1980 року ОСОБА_5 перебуває у шлюбі з ОСОБА_3 . За час перебування у шлюбі сторони придбали як подружжя квартиру АДРЕСА_1 , яка є спільною сумісною власністю подружжя, а тому у відповідності до статей 60, 61 СК України, статті 368 ЦК України, вважала, що у ОСОБА_5 виникло право власності на 1/2 частину спірної квартири.

На прилюдних електронних торгах із продажу вищевказаної квартири за зведеним виконавчим провадження про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості на загальну суму 74 754,68 грн, відповідно до протоколу

№ 59167 проведення електронних торгів по реєстраційному номеру лота 42674 , що відбулися 06 березня 2015 року, які проводило ДП «Інформаційний центр» за поданням Корольовського ВДВС Житомирського МУЮ, у порядку виконання даного зведеного провадження, був здійснений продаж спірної квартири, яка є спільною сумісною власністю подружжя.

Оскільки продаж даної нерухомості здійснено за боргами, які виникли внаслідок виключно дій самого ОСОБА_3 (штрафи за скоєння адміністративних правопорушень) та боргів, які виникли внаслідок дій, не пов`язаних з інтересами родини, позивач вважала, що відповідачі не визнавали її право власності на 1/2 частини спірної квартири, продавши спірну квартиру в цілому, разом із часткою позивача та вчинили правочин щодо передачі у власність третій особі у справі - ОСОБА_4 , що змусило її звернутися за захистом свого порушеного права власності до суду. Квартира належала подружжю як спільна сумісна власність, не розподілена в натурі, а тому вважала, що ОСОБА_5 незаконно позбавлена права власності на 1/2 частину спірної квартири.

Посилаючись на зазначене, ОСОБА_5 просила позовні вимоги задовольнити.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 26 січня 2017 року, з урахуванням ухвали про виправлення описки Корольовського районного суду м. Житомира від 01 лютого 2017 року, позов ОСОБА_5 задоволено.

Визнано право власності ОСОБА_5 на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 станом на 06 березня 2015 року.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 04 квітня 2017 року рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 26 січня 2017 року скасовано, ухвалено нове рішення.

Відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_5

Відмовляючи у задоволенні позову суд апеляційної інстанції виходив із того, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про право власності на спірне майно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , не вирішив питання про залучення їх до участі в справі як співвідповідачів. Оскільки залучення співвідповідачів на стадії апеляційного розгляду справи неможливе, апеляційний суд вважав за необхідне відмовити в задоволенні позову.

Короткий зміст вимог та доводів, наведених у касаційній скарзі

24 квітня 2017 року ОСОБА_5 засобами поштового зв?язку подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Апеляційного суду Житомирської області від 04 квітня 2017 року та залишити в силі рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 26 січня 2017 року.

При цьому посилається на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про те, що спірні правовідносини стосуються питання права власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , оскільки заявлені позовні вимоги пред`явлені щодо визнання права власності за ОСОБА_5 станом на

06 березня 2015 року, в той час як власником спірного майна ОСОБА_4 став лише 26 березня 2015 року.

Зазначає, що підставою для скасування рішення апеляційної інстанції є факт відмови у задоволенні заяви про відвід суддів та ухвалення його колегією суддів, яка розглядала справу № 296/4492/16-ц із тим самим предметом спору, що дає підстави для сумніву в неупередженості й об`єктивності суду.

Доводи інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Короткий зміст ухвал суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з суду першої інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 листопада 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Справу № 296/4492/16-ц передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 01 липня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позиція Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати касаційного цивільного суду

Перевіривши доводи касаційної скарги, врахувавши всі аргументи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Короткий зміст встановлених судами першої та апеляційної інстанцій обставин справи

ОСОБА_5 з 26 липня 1980 року перебуває у шлюбі з ОСОБА_3 , під час якого сторони придбали квартиру

АДРЕСА_1 , яка відповідно до свідоцтва про право власності від 01 серпня 2006 року належить на праві приватної власності ОСОБА_3 .

Відповідно до листа ДП «Інформаційний центр» як організатора електронних торгів від 31 березня 2015 року переможцем електронних торгів по лоту

№ 42674 (квартира АДРЕСА_1 ) став ОСОБА_4 .

Згідно зі свідоцтвом про право власності від 26 березня 2015 року вказана квартира належить на праві власності ОСОБА_4 .

Висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду за результатом розгляду касаційної скарги та застосовані норми права

Відповідно до статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

Згідно з частиною п`ятою статті 12 ЦПК України, пунктом 1 частини першої статті 189 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Апеляційний суд позбавлений процесуальної можливості визначити суб`єктний склад учасників справи та, встановивши, що у справі не залучено усіх суб`єктів, які мають відповідати за позовом в межах заявлених позовних вимог як відповідачі, обґрунтовано скасував рішення суду першої інстанції та відмовив у позові з цих підстав.

Аргументи касаційної скарги щодо неупередженості та необ`єктивності колегії суддів апеляційного суду є безпідставними, оскільки справа, що переглядається, та справа № 296/610/16-ц, на яку посилається ОСОБА_5 , не є тотожними, сторони вказаних справ є різними, а тому апеляційний суд обґрунтовано відмовив у задоволенні заяви про відвід суддів.

Крім того, колегія суддів відхиляє посилання касаційної скарги про те, що станом на 06 березня 2015 року (тобто, станом на час проведення прилюдних торгів) ОСОБА_4 не був власником спірної квартири, а тому його права не були порушені, оскільки суд розглядає спірні правовідносини і обставини позову на час постановлення рішення. Встановивши, що згідно зі свідоцтвом від 26 березня 2015 року ОСОБА_4 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 , апеляційний суд обґрунтовано вважав, що рішенням про визнання права власності на 1/2 вказаної квартири за ОСОБА_5 будуть порушені права та охоронювані інтереси ОСОБА_4 .

Суд відхиляє доводи касаційної скарги щодо того, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були залучені до справи як треті особи, оскільки процесуальні права та обов`язки третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, передбачені частиною шостою статті 53 ЦПК України, не є тотожними з процесуальними правами і обов`язками відповідачів, передбаченими статтею 49 ЦПК України.

Посилання в касаційній скарзі на те, що апеляційний суд відмовив у частині позову ОСОБА_5 до Корольовського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції, не відмовляючи в позові

ОСОБА_5 до ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, на правильність судового рішення не впливає та не позбавляє суд можливості ухвалити додаткове рішення на підставі положень статті 270 ЦПК України.

Встановивши, що вирішуючи питання про право власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , який є власником спірної квартири, суд першої інстанції у порушення вимог закону не залучив їх до участі в справі як співвідповідачів, апеляційний суд зробив обґрунтований висновок про відмову в задоволенні позовних вимог.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення постановлено без додержанням норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Житомирської області від 04 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. М. Сімоненко

Судді:

А. А. Калараш

А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

С. П. Штелик