Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2019 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Малюк В.М.

при секретарі Матіко Я.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Ужгород цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ) про визнання спільною сумісною власністю майна подружжя та поділ спільного сумісного майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, який мотивує тим, що вона перебуває у шлюбі з ОСОБА_2 з 27 травня 1989 року. За час спільного проживання з відповідачем у шлюбі, ними було здійснено, до належного відповідачу будинку, що за адресою АДРЕСА_1 добудову літньої кухні (кухні, ванної, кладової, тераси). Вказане будівництво здійснено повністю «з нуля», з значним об' ємом робіт (фундамент, стіни, перекриття, дах, оздоблювальні роботи, комунікації, встановлення пластикових вікон, дверей, тощо), і відповідно на це витратилася значна частина сімейного бюджету, зусиль та часу. Відтак, позивачка вважає, що вказане нерухоме майно, є спільною сумісною власністю, а тому підлягає поділу.

01.07.2019 року, представником позивача адвокатом Скляр А.Л. надано суду заяву про зміну позовних вимог, згідно якої останній просить суд визнати спільною сумісною власністю майна подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 нерухоме майно (літня кухня, ванна, кладова та тереса) загальною площею 50 кв.м., що по АДРЕСА_1 , а також визнати право власності за ОСОБА_1 на Ѕ частку нерухомого майна (літня кухня, ванна, кладова та тереса) загальною площею 50 кв.м., що по АДРЕСА_1 .

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явилася, однак її представник адвокат Скляр А.Л. надав суду заяву відповідно до якої змінені позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задоволити та розглянути справу у їх відсутні.

В судове засідання ОСОБА_2 не з`явився, однак його представник адвокат Мартинов Г.К. надав суду заяву відповідно до якої змінені позовні вимоги визнають повністю, не заперечують проти їх задоволення та просять розглянути справу у їх відсутні.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 27.05.1989 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб, що підтверджується відміткою в паспорті ОСОБА_1 , серії НОМЕР_1 .

Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Встановлено, що рішенням № 63 від 19.04.1990 року, виконавчого комітету Ужгородської районної ради, надано ОСОБА_2 дозвіл на будівництво літньої кухні, кладової та ванної, по АДРЕСА_1 , згідно рішення виконкому сільради від 18.12.1989 р.

На вказане будівництво, відповідачу ОСОБА_2 у 1990 році було видано будівельний паспорт.

За час шлюбу, до належного відповідачу будинку, і на підставі наявних дозвільних документів, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було виконано будівництво нерухомого майна (літня кухня, ванна, кладова та тереса), загальною площею 50 кв.м., що по АДРЕСА_1 .

Вказані обставини сторонами визнаються, а тому такі відповідно до вимог ч.1 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Згідно ч. 2 ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1ст.61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно частини 1ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Отже, суд приходить до переконання, що нерухоме майно (літня кухня, ванна, кладова та тереса) загальною площею 50 кв.м., що по АДРЕСА_1 є об`єктом спільної сумісної власності майна подружжя ОСОБА_4 , оскільки таке набуто під час перебування позивачки та відповідача у зареєстрованому шлюбі.

Що стосується вимоги про визнання частки на нерухоме майно, слід зазначити наступне.

У відповідності до ч.ч. 1, 2ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

У відповідності до абзацу 1 п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. №11 сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Зі змісту п.п. 23, 24постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК України.

При цьому, суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

При цьому, суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставіст.60 СК України.

Відповідно до положень ст.ст. 76,77,78, 80,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким, чином, враховуючи, що збудоване сторонами за час шлюбу нерухоме майно (літня кухня), загальною площею 50 кв.м., що по АДРЕСА_1 є об`єктом спільної сумісної власності майна подружжя, а тому суд дійшов висновку про його поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за позивачкою право власності на Ѕ частку нерухомого майна (літня кухня, ванна, кладова та тереса) загальною площею 50 кв.м., що по АДРЕСА_1 .

Згідно ч.1ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав відповідно до п.1 ч. 2ст. 16 ЦК України є визнання права.

Керуючись ст.ст. 4 7, 10, 49, 76, 79, 211, 228, 244, 258 259, 264, 265, 280 282, 289 ЦПК України (в редакції від 15.12.2017 року), ст.ст. 60, 69, 70, 72 СК України, ст.ст. 15, 16, 368, 372 ЦК України,постановою Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року №11, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву задоволити.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ) та ОСОБА_1 нерухоме майно (літня кухня, ванна, кладова та тереса) загальною площею 50 кв.м., що по АДРЕСА_1 .

Визнати право власності за ОСОБА_1 на Ѕ частку нерухомого майна (літня кухня, ванна, кладова та тереса) загальною площею 50 кв.м., що по АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 ОСОБА_3 ) на користь ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір в розмірі 1409 грн. 60 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.п.15.5 п.15 розділу 13 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються до або через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Повний текст рішення складено 09.09.2019 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду В.М. Малюк