Постанова

Іменем України

11 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 332/337/15-ц

провадження № 61-25072св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Яремка В. В. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Погрібного С. О.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Таксомбанк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

заявник - ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 17 березня 2015 року у складі судді Федоренка О. І. та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 02 серпня 2017 року у складі колегії суддів: Подліянової Г. С., Дашковської А. В., Кримської О. М.,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог та рішень судів

У січні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Таксомбанк» (далі - ПАТ «Таксомбанк», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на нерухоме майно.

Позов обґрунтовувало такими обставинами. 27 вересня 2007 року між Акціонерним банком «ТАС-Бізнесбанк», правонаступником якого є ПАТ «Таксомбанк», та Товариством з обмеженою відповідальністю «Індустріал-Стиль» (далі - ТОВ «Індустріал-Стиль») укладений кредитний договір № КР 65 - 2007, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит шляхом відкриття відновлювальної кредитної лінії у розмірі 2 591 000 грн, а позичальник зобов`язався повернути зазначений кредит та сплатити відсотки за його користування в розмірі та на умовах визначених кредитним договором.

Станом на 12 січня 2015 року заборгованість за кредитним договором не погашена та становить 4 114 502,55 грн, з яких 2 591 000 грн - заборгованість за кредитом, 1 523 502,55 грн - заборгованість за відсотками.

27 вересня 2007 року на забезпечення виконання умов кредитного договору між банком та ОСОБА_3 укладений іпотечний договір № ДЗ 118-07, відповідно до умов якого банку передано в іпотеку об`єкт нерухомості, розташований за адресою: АДРЕСА_1 а саме: цех № 2, літ М-1-2, інв. № 1716.

На дату оформлення іпотечного договору ОСОБА_3 на підтвердження права власності на зазначене нерухоме майно надано рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 травня 2004 року та витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно від 19 вересня 2007 року № 15992875.

У грудні 2014 року позивачу стало відомо, що предмет іпотеки не належить ОСОБА_3 , у зв`язку з чим банк не може задовольнити свої вимоги щодо погашення заборгованості за кредитним договором шляхом пред`явлення своїх вимог до іпотекодавця. Зокрема, відповідно до рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 21 грудня 2012 року у справі № 0809/7095/2012 предмет іпотеки - об`єкт нерухомості, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 а саме: цех № 2, літ М-1-2, інв. № 1716, розподілено між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Посилаючись на указані обставини, ПАТ «Таксомбанк» просило звернути стягнення на нерухоме майно що належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , а саме цех № 2, літ. М-1-2, інв. № 1716, передане в іпотеку відповідно до іпотечного договору № ДЗ 118-07 від 27 вересня 2007 року на користь ПАТ «ТАСКОМБАНК» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № КР 65-2007 - 4 114 502,55 грн., з яких 2 591 000 грн - кредит, 1 523 502,55 грн - відсотки, шляхом проведення прилюдних торгів та встановити початкову ціну предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, а також стягнути на користь ПАТ «Таскомбанк» з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 понесені судові витрати в сумі 1827 грн.

Заочним рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 17 березня 2015 року позовні задоволено. Звернуто стягнення на нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: цех № 2, літ. М-1-2, інв. № 1716, передане в іпотеку відповідно до іпотечного договору від 27 вересня 2007 року № ДЗ 118-07 на користь ПАТ «Таксомбанк» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № КР 65-2007 у розмірі 4 114 502, 55 грн, з яких 2 591 000 грн - кредит, 1 523 502, 55 грн - відсотки, шляхом проведення прилюдних торгів та встановлено початкову ціну предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності /незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, ОСОБА_3 , як особа, яка не брала участі у справі, однак вважає, що цим рішенням суд вирішив питання про його права та обов`язки, звернувся до суду із апеляційною скаргою.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 02 серпня 2017 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 17 березня 2015 року закрито.

Ухвалу суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_3 на момент розгляду справи не є власником спірного об`єкта нерухомості, предмет іпотеки належить на праві власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , судовим рішенням звернуто стягнення на нерухоме майно, що належить саме відповідачам у справі, тому оскаржуваним рішенням питання про права та обов`язки ОСОБА_3 не вирішувались.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги та позиції інших учасників

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просила скасувати заочне рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 17 березня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 02 серпня 2017 року, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Касаційну скаргу мотивовано тим, суд першої інстанції не залучив до участі у справі ТОВ «Індустріал-Стиль» та не встановив факт неналежного виконання ним зобов`язань за кредитним договором. Суд, безпідставно визнав іпотекодавцями ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та не надав оцінки тому факту, що в матеріалах справи відсутня письмова вимога про усунення порушення, яку банк мав їм направити. Крім того, матеріалами справи підтверджено, що відповідачі є власниками іншого об`єкту нерухомості та не мають жодного відношення до предмета іпотеки за іпотечним договором від 27 вересня 2007 року № ДЗ 118-07, який укладений між банком та ОСОБА_3

Заперечення на касаційну скаргу не надходили.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній цивільній справі.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга на ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 02 серпня 2017 року є необґрунтованою та підлягає залишенню без задоволення, а касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 17 березня 2015 року підлягає закриттю з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Предметом спору у цій справі є вимоги ПАТ «Таксомбанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки - об`єкт нерухомості, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а саме цех № 2, літ М-1-2, інв. № 1716, власниками якого є відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Заочним рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 17 березня 2015 року позов задоволено. Звернуто стягнення на нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: цех № 2 літ. М-1-2, інв. № 1716, передане в іпотеку відповідно до іпотечного договору від 27 вересня 2007 року № ДЗ 118-07 на користь ПАТ «Таксомбанк» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № КР 65-2007 - 4 114 502, 55 грн, з яких 2 591 000 грн - кредит, 1 523 502, 55 грн - відсотки, шляхом проведення прилюдних торгів та встановлено початкову ціну предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності /незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, ОСОБА_3 , як особа, яка не брала участі у справі, однак вважає, що цим рішенням суд вирішив питання про його права та обов`язки, звернувся до суду із апеляційною скаргою.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 02 серпня 2017 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішенняЗаводського районного суду м. Запоріжжя від 17 березня 2015 року закрито.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що ОСОБА_3 на момент розгляду справи не є власником спірного об`єкта нерухомості, предмет іпотеки належить на праві власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , судовим рішенням звернуто стягнення на нерухоме майно, що належить саме відповідачам у справі, тому оскаржуваним рішенням питання про права та обов`язки ОСОБА_3 не вирішувались.

Касаціійна скарга як на заочне рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 17 березня 2015 року так і ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 02 серпня 2017 року подана відповідачем ОСОБА_1 .

Встановлено, що ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 28 липня 2015 року заяву ОСОБА_1 про перегляд вказаного заочного рішення залишено без задоволення (т. 1, а.с. 99).

У подальшому ОСОБА_1 в апеляційному порядку це заочне рішення не оскаржувала.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 324 ЦПК України 2004 року сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи чи обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, рішення і ухвали апеляційного суду, ухвалені за результатами апеляційного розгляду.

У цій справі заочне рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 17 березня 2015 року, на яке ОСОБА_1 подала касаційну скаргу, в апеляційному порядку не переглядалося, оскільки відповідачі апеляційні скарги не подавали, а апеляційне провадження за скаргою ОСОБА_3 закрито.

Отже, на час подання ОСОБА_1 касаційної скарги з наведених вище причин заочне рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 17 березня 2015 року у касаційному порядку оскарженню не підлягало.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи.

Враховуючи наведене, касаційна скарга в частині оскарження заочного рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 17 березня 2015 року прийнята до провадження суду касаційної інстанції помилково, у зв`язку з чим касаційне провадження у справі в цій частині відповідно до правил, зазначених у статті 396 ЦПК України, належить закрити.

Щодо касаційної скарги ОСОБА_1 в частині оскарження ухвали Апеляційного суду Запорізької області від 02 серпня 2017 року, то підстави для її задоволення відсутні.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Закриваючи апеляційне провадження за скаргою ОСОБА_3 , апеляційний суд виходив з того, що ОСОБА_3 на час розгляду справи не є власником спірного об`єкта нерухомості, предмет іпотеки належить на праві власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , судовим рішенням звернуто стягнення на нерухоме майно, що належить саме відповідачам у справі, тому оскаржуваним рішенням питання про права та обов`язки ОСОБА_3 не вирішувались.

Такий висновок суду апеляційної інстанції відповідає нормам процесуального права.

Згідно із частиною першою статті 292 ЦПК України 2004 року сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

При поданні апеляційної скарги особою, яка не має передбаченого статтею 292 ЦПК України 2004 року права на апеляційне оскарження, у тому числі особою, яка не брала участі у справі, про права та обов`язки якої суд першої інстанції питання не вирішував, подання скарги на ухвалу суду, що не підлягає апеляційному оскарженню, суддя-доповідач відповідно до цієї норми та частини третьої статті 297 ЦПК України 2004 року постановляє ухвалу про відмову в прийнятті апеляційної скарги. Якщо зазначені обставини будуть встановлені після прийняття апеляційної скарги до розгляду, апеляційний суд постановляє ухвалу про закриття апеляційного провадження у справі за такою скаргою.

Апеляційним судом встановлено, що право власності на нерухоме майно (предмет іпотеки) набули ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та дійшов висновку, що заочним рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 17 березня 2015 року не вирішувалось питання про права та обов`язки ОСОБА_3 , що є підставою для закриття апеляційного провадження за його апеляційною скаргою.

ОСОБА_3 ухвалу апеляційного суду не оскаржив у касаційному порядку, а отже погодився з нею.

Касаційна скарга ОСОБА_1 не містить доводів неправильності ухвали апеляційного суду щодо закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3

ЇЇ доводи в основному стосуються неправильності заочного рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 17 березня 2015 року, проте вони можуть братися до уваги у разі перегляду саме рішення суду першої інстанції, а не ухвали апеляційного суду про закриття апеляційного провадження за скаргою особи, яка не брала участі у справі.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За наслідками розгляду касаційної скарги встановлено, що оскаржувана ухвала апеляційного суду постановлена з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги не дають підстав для її скасування.

Отже, відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд залишає касаційну скаргу без задоволення, а ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 02 серпня 2017 року без змін, оскільки відсутні підстави для скасування вказаного судового рішення.

Що ж до касаційної скарги на заочне рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 17 березня 2015 року, то касаційне провадження у цій частині підлягає закриттю з наведених вище підстав.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки в цьому випадку оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, то розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 396, 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 02 серпня 2017 року залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 02 серпня 2017 року залишити без змін.

Касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 17 березня 2015 року закрити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Яремко

А. С. Олійник

С. О. Погрібний