Справа № 346/3282/19
Провадження № 2/346/1737/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2019 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

в складі:

головуючого - судді Веселова В.М.,

секретаря - Максим`юк М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Коломия справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Коломийської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИВ:

позивачка звернулась в суд з даним позовом, в якому вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась ОСОБА_3 , батьком якої зазначено ОСОБА_4 , мати ОСОБА_2 . З моменту народження дитини ОСОБА_2 була взята на облік службою у справах дітей Коломийської РДА. Після виписки з пологового будинку відповідачка з немовлям проживали у бабусі, ОСОБА_5 в АДРЕСА_1 , де догляд за дитиною здійснювала бабуся. ОСОБА_2 з моменту народження дитини фактично не займалася утриманням та вихованням дитини, не цікавилася її долею та здоров`ям, проявляла байдужість до рівня розвитку, стану здоров`я та долі дитини, поводилася агресивно, постійно кричала на дитину, а згодом почала вести аморальний спосіб життя, гроші які отримувала на утримання дитини витрачала на свої потреби. Вказує, що вона та ОСОБА_5 спочатку взяли на себе всі обов`язки по догляду за дитиною, намагалися пояснити відповідачці як дбати за дитиною, однак вона ставала все агресивнішою, на зауваження реагувала неадекватно, відповідала нецензурною лайкою. Зазначає, що відповідачка ухиляється від виконання своїх материнських обов`язків, не бере участі у вихованні дочки, не піклується про стан її здоров`я та духовний розвиток, не проявляє щодо неї материнської турботи. ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5 і після її смерті, їй стало відомо, що ОСОБА_2 мала намір разом з донькою виїхати в невідомому напрямку. Однак, беручи до уваги байдужість матері до дитини, нею та службою у справах дітей було вжито заходів щодо влаштування відповідачки з дочкою в Центр соціально-психологічної допомоги в селищі Верховина, де вони перебувають на даний час. Збільшивши позовні вимоги просить суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та призначити її, ОСОБА_1 опікуном малолітньої внучки ОСОБА_3 .

В судове засідання позивачка подала письмове клопотання про слухання справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просить позовні вимоги задовольнити.

Відповідачка в судове засідання не з`явилась без поважних причин, про день,час та місце слухання справи була належним чином повідомлена шляхом публікації оголошення на сайті «Судова влада».

Представник третьої особи без самостійних вимог в судове засідання не з`явився, подав до суду висновок про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав щодо дитини, письмове клопотання про розгляд справи за відсутності представника, не заперечив проти задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи, письмові клопотання позивачки та третьої особи , представлений висновок, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

У відповідності до ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1,7 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства.

При вирішенні спору щодо спірних правовідносин суд застосовує положення Конституції України, законів України, міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, практику Верховного Суду України.

Відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно статті 165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , а її батьками записані ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с.7).

Згідно копії характеристики,виданою Корницькою сількьою радою, ОСОБА_2 зареєстрована за адресою І. АДРЕСА_2 , але фактично проживала разом з донькою ОСОБА_3 біля бабусі ОСОБА_5 . ОСОБА_2 не виконує свого материнського обов`язку щодо піклування про дитину та її виховання, жорстоко поводиться з дитиною, не дбає про духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, на зауваження бабусі реагувала неадекватно, відповідала їй нецензурними словами. У виконком Корницької сільської ради неодноразово поступали усні скарги на ОСОБА_2 від сусідів та бабусі про неналежний догляд за донькою (а.с.11).

Як вбачається з копії акту обстеження матеріально-побутових умов стану сім`ї від 07.06.2019р. ОСОБА_2 в АДРЕСА_1 , -матеріально-побутові умови потребують покращення, в будинку не прибрано (а.с.12)

Згідно копії акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї ОСОБА_2 від 10.06.2019 р. в АДРЕСА_1 зареєстровані : ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . На момент обстеження встановлено, що ОСОБА_2 протягом тривалого часу проживає за даною адресою без реєстрації, відсутні навики по вихованню та догляду за дитиною, веденню домашнього господарства. Догляд за дитиною ОСОБА_3 здійснює бабуся ОСОБА_5 (а.с.13)

Як встановлено в судовому засіданні догляд за малолітньою ОСОБА_3 здійснювала прабабуся ОСОБА_5 та бабуся ОСОБА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла прабабуся дитини ОСОБА_5 .

Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватись про її здоров`я, фізичний та духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

За ч. 2, 5 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє їх від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Відповідно до ст.ст. 3, 155 Сімейного кодексу України, дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли з ними не проживає. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства.

Між тим, згідно вимог пункту 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Згідно п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30.03.2007 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до положень Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною згідно з Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ) дитина, враховуючи її фізичну й розумову незрілість, потребує спеціальної охорони та турботи. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Суд, оцінивши здобуті по справі докази за внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності зв`язку у сукупності, розглянувши спір в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку, що мати малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - ОСОБА_2 , ухиляється від виконання своїх материнських обов`язків, не бере участі у вихованні дочки, не піклується про її фізичний і духовний розвиток. Не забезпечує малолітню необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, тим самим дійсно ухиляється від виховання та утримання своєї дитини.

Згідно висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , зазначено, що остання проявляла недбале ставлення до дитини,не приділяла належної уваги до харчування дитини,елементарним гігієнічним потребам. Поведінка ОСОБА_2 не піддається корекції,що створює несприятливі умови для всебічного та повноцінного розвитку дитини, та несе реальну загрозу життю та здоров`ю дитини. Відповідачка не може виконувати необхідні материнські обов`язки та самостійно вести домашнє господарство належним чином. ОСОБА_2 жорстоко поводиться з дитиною,не дбає про її духовний розвиток, не забезпечує дитині повноцінного харчування, медичного догляду,лікування.

Тому, доводи позивача з приводу свідомого нехтування відповідачкою свого батьківського обов`язку суд вважає обґрунтованими, у зв`язку із чим, позовні вимоги щодо позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав підлягають задоволенню.

В судовому засіданні встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є бабусею малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно ст. 55 Цивільного кодексу України, опіка та піклування встановлюється з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.

Згідно з ч.1 ст.58 Цивільного кодексу України, опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними.

Згідно ст. 243 СК України опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України.

Так, згідно ч. 3 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Відповідно до ч 1, 2 ст. 244 СК України опікуном дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа, при призначенні якої органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини.

Згідно з ч. 2, 3, 4 ст.63 ЦивільногокодексуУкраїни, опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю; фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою; опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника; при призначенні опікуна для малолітньої особи та припризначенні піклувальника для неповнолітньої особи враховується бажання підопічного.

Позивач ОСОБА_1 пройшла медичне обстеження, що підтверджується медичною довідкою, де вказано, що її загальний стан здоров`я добрий, постійних ліків не приймає, немає медичних протипоказань до здійснення догляду за неповнолітньою.

Згідно копії довідки Департаменту інформаційних технологій Міністерства внутрішніх справ України ОСОБА_1 на території України станом на 17.07.2019 р. до кримінальної відповідальності не притягувалася, не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває.

Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї ОСОБА_1 від 10.07.2019 року в АДРЕСА_2 , зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 . На момент обстеження встановлено, що житлово-побутові умови задовільні. В будинку є світло, газ, гаряче і холодне водопостачання, опалення в будинку, проведено систему каналізації будинку. Загальна площа житлового будинку 53,8 кв.м. (а.с.14)

Зі змісту довідки - характеристики №276 від 16.07.2019 року вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована в АДРЕСА_2 з 08.02.1995 року. За час проживання на території сільської ради зарекомендувала себе з позитивної сторони. Доброзичлива, ввічлива, товариська, відповідальна, приймає активну участь в житті громади, турботлива мати, бабуся, хороша господиня, користується авторитетом серед жителів сільської ради. До адміністративної відповідальності не притягувалася, випадків порушення громадського порядку не було. Може бути опікуном внучки ОСОБА_3 .

Згідно копії заяви ОСОБА_10 , чоловіка позивачки від 16.07.2019 р. посвідченої приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу, він не заперечує щодо оформлення дружиною ОСОБА_1 опіки над її внучкою ОСОБА_3 .

За наведених обставин, суд вважає за можливе призначити позивачку ОСОБА_1 опікуном над малолітньою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Враховуючи вищевикладене, те, що позивач є бабусею малолітньої ОСОБА_3 , яка займається її вихованням та турбується про неї, а також той факт, що судом не встановлено підстав, з яких ОСОБА_1 не може бути опікуном, суд прийшов до висновку про призначення ОСОБА_1 опікуном над малолітньою внучкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 9, 55, 124, 51 Конституції України, ст.ст. 150, 155, 164, 165, 166, Сімейного кодексу України, ст.ст. 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, п.15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав», на підставі ст. 67 ЦК України, ст.ст. 4,6,10,12,13, 81-83, 141, 247, 263-264, 268, 272,411 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

позов задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер облікової карти платника податків НОМЕР_2 , зареєстровану: АДРЕСА_2 , батьківських прав відносно малолітньої дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженки с. Корнич Коломийського району Івано-Франківської області.

Призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , реєстраційний номер облікової карти платника податків НОМЕР_3 , жительку АДРЕСА_2 опікуном малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Корнич Коломийського району Івано-Франківської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 12 вересня 2019 року.

Суддя Веселов В. М.