КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/8596/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2019 року м. Київ

Справа № 367/3938/17

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.,

за участю секретаря судового засідання Макарової К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Державної служби України з надзвичайних ситуацій, яка подана представником ОСОБА_1,на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 11 березня 2019 року, постановлене у складі судді Саранюк Л.П.,

у справі за позовом Державної служби України з надзвичайних ситуацій до Закритого акціонерного товариства «Укрбудінвест», ОСОБА_2 про визнання права власності та витребування майна,

встановив:

У грудні 2017 року позивач Державна служба України з надзвичайних ситуацій звернувся до суду з позовом до відповідачів Закритого акціонерного товариства «Укрбудінвест», ОСОБА_2, в якому просив визнати за Державною службою України з надзвичайних ситуацій право власності на трикімнатну квартиру за АДРЕСА_1, загальною площею 77,29 кв.м та витребувати її у ОСОБА_2 шляхом передачі Державній службі України з надзвичайних ситуацій.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що між Міністерством надзвичайних ситуацій України, правонаступником якого є Державна служба України з надзвичайних ситуацій та Закритим акціонерним товариством «Укрбудінвест» укладено договір № 77 щодо придбання житла. Позивач здійснив фінансування житла по договору у сумі 1 651 425,20 грн. Відповідач ЗАТ «Укрбудінвест» до введення будинку в експлуатацію у 2004 році передав позивачу 8 квартир за адресою: АДРЕСА_1 №№ 13, 14, 50, 62, 80, 91, 89, 79. Однак, ЗАТ «Укрбудінвест» виконав свої зобов'язання не належним чином.

У зв'язку із введенням в експлуатацію будинку за адресою: АДРЕСА_1, проведенням технічної інвентаризації квартир № 13, 14, 50, 62, 80 додатковою угодою від 23.07.2012 № 2 до договору у актах приймання-передачі житла від 13.09.2004 № 280, від 24.09.2004 № 281, від 25.10.2004 № 288 положення щодо характеристик квартир викладено у новій редакції.

На підставі додаткової угоди від 23.07.2012 № 2 та акта приймання-передачі від 15.07.2012 до договору із 8 вищевказаних квартир за МНС України зареєстровано право власності на 5 квартир за адресою: АДРЕСА_1 №13, 14, 50, 62, 80 на суму 969050 гривень.

Відповідно до пунктів 1.1, 1.2, 3.1.3 Договору ЗАТ «Укрбудінвест» зобов'язане було здати в експлуатацію та передати за актом приймання-передачі МНС України житло площею 1247,3 кв.м, у завершеному будівництвом житлового будинку в АДРЕСА_1 (І секція). Проте на даний час за МНС України не оформлено право власності на 3 квартири, а саме №№ 79, 91, 89, вартість яких складає 582 245,00 грн.

Позивач вважає, що його право власності на вищезазначені квартири виникло на підставі договору, яким встановлено, що будівництво здійснено за рахунок інвестицій позивача. Позивач вказує, що оскільки він проінвестував будівництво відповідно до ст. 7 Закону України «Про інвестиційну діяльність», то на підставі договору має право володіти, користуватися і розпоряджатися об'єктами та результатами інвестицій відповідно до законодавчих актів України, тобто об'єкти та результати інвестицій є власністю інвестора. У зв'язку з чим наявні підстави для визнання за позивачем права власності на квартиру за АДРЕСА_1, загальною площею 77,29 кв.м.

Враховуючи вищезазначене, позивач звернувся до Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київської області із заявою від 30.12.2015 для проведення державної реєстрації права власності квартири № 89 по АДРЕСА_1.

Проте рішенням державного реєстратора Гонтар Н.І. Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київської області від 19.01.2016 року №27855189 відмовлено у державній реєстрації прав у зв'язку з тим, що право власності на вищезазначену квартиру вже зареєстровано, а також у зв'язку з тим, що подані документи не відповідають встановленим вимогам.

Так, згідно із Державним реєстром речових прав на нерухоме майно, право власності на квартиру вже зареєстровано за ОСОБА_2

Отже, ЗАТ «Укрбудінвест» не визнало права власності позивача на квартиру, оскільки відчужило її третій особі, про що позивач дізнався 19.01.2016 року, отримавши вищезазначене рішення державного реєстратора.

Позивач вказує, що спірна квартира вибула з його володіння з незалежних від нього причин, а саме квартиру було придбано у особи, яка не мала права її відчужувати.

Відповідно до повідомлення від 30.08.2016 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців внесено запис про проведення державної реєстрації припинення юридичної особи Міністерства надзвичайних ситуацій України у зв'язку з чим всі його права і обов'язки перейшли до Державної служби України з надзвичайних ситуацій. Отже, з 30.08.2016 року ДСНС є правонаступником всіх прав та обов'язків МНС України.

В процесі розгляду справи позивачем було подано уточнення позовних вимог за змістом яких зазначали, що пункт 1.1 розділу І договору передбачає, що ЗАТ «Укрбудінвест» будує у 2001-2002 роках, здає в експлуатацію ДСНС житло, побудоване та придбане згідно з затвердженою ДСНС адресною програмою будівництва житла для військовослужбовців та членів їх сімей, а ДСНС здійснює фінансування будівництва цього житла шляхом перерахування грошових коштів, передачі векселів або товарно-матеріальних цінностей, відповідно до графіків фінансування.

Згідно з Графіком фінансування загальної площі житла до 01.10.2002 року ЗАТ «Укрбудінвест» від МНС України, передачі до ДСНС підлягає 1247,3 кв.м на профінансовану суму, а саме: 1 651 425,20 грн.

Позивач вказав, що він здійснив фінансування житла по договору у сумі 1 651 425, 20 грн., однак передано йому було лише 455,20 кв.м з 1247,3 кв.м, а відтак зобов'язання ЗАТ «Укрбудінвест» перед ДСНС не виконано в частині передачі 792,1 кв.м.

Відповідно до договору від 25.08.2005 № 25-08/05 площа квартири АДРЕСА_1 становить 136,7 кв.м.

Таким чином, ДСНС профінансовано 100% будівництво квартир загальною площею 1247,3 кв.м., загальний розмір не переданої площі житла становить 792,1 кв.м, що надає ДСНС право на три квартири, включно на квартиру АДРЕСА_1, площею 136,7 кв.м.

Позивач також стверджує, що з матеріалів справи вбачається, що договір укладено та профінансовано у період з 2000 по 2004 роки, тобто до укладення ОСОБА_2 договору, що свідчить про створення спірного майна у цій справі за рахунок ДСНС.

У зв'язку з вищевикладеним просять суд визнати за Державною службою України з надзвичайних ситуацій право власності на трикімнатну квартиру за АДРЕСА_1 та витребувати її у ОСОБА_2 шляхом передачі Державній службі України з надзвичайних ситуацій.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 11 березня 2019 року у задоволенні позову - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи.

Вказує, що судом першої інстанції не було прийнято до уваги, що договір між ДСНС та ЗАТ «Укрбудінвест» укладено та профінансовано будівництво у період з 2000 року по 2004 рік, тобто до укладення відповідачами договору, що свідчить про створення спірного майна у цій справі за рахунок ДСНС.

Звертає увагу на те, що позивач профінансував 1247,3 кв.м на суму 1 651 425,20 грн. Однак позивачу передано було лише 455,20 кв.м з 1247,3 кв.м, зобов'язання ЗАТ «Укрбудінвест» перед ДСНС не виконано в частині передачі 792,1 кв.м., а відтак висновок суду першої інстанції, що позивачем не надано доказів здійснення оплати саме спірної квартири та різниці загальної площі квартир в розмірі 59,41 кв.м. є необґрунтованим та таким, що не відповідає обставинам цієї справи.

Враховуючи те, що актом приймання-передачі житла від 25 жовтня 2004 року № 288 було передбачено передачу квартири АДРЕСА_1 за договором, а також те, що позивачем профінансовано в повній мірі 1247, 3 кв.м, висновок суду першої інстанції, що позивач не набув права власності на квартиру № 89 є необґрунтованим.

Судом першої інстанції необґрунтовано залишено поза увагою факт сплати ДСНС 1,6 млн. грн. При цьому суд першої інстанції, посилаючись на підписання Першим заступником Міністра МНС у вересні-грудні 2004 року актів про прийом 8 квартир у невведеному в експлуатацію будинку за цією адресою площею 722,39 кв.м. на суму 1,6 млн. грн. зазначає, що позивач знав про своє порушене право, однак не вчиняв дії щодо його захисту в межах строку позовної давності. Оскільки предметом даного спору є визнання права власності та витребування майна, то строк позовної давності починає відраховуватись від дня порушення права позивача та про особу, що її порушила.

Враховуючи пункт 6.1 договору, цей договір діє до передачі житла. Порушенням права позивача стала державна реєстрація права власності на спірну квартиру за ОСОБА_2, про що позивач дізнався лише 19.01.2016 року, коли йому було відмовлено у здійсненні державної реєстрації права власності, оскільки на спірну квартиру вже було зареєстровано право власності за відповідачами. Позовна заява у цій справі подана у 2017 році, тому строк позовної давності не пропущено. Отже, застосування судом позовної давності є необґрунтованим та суперечить висновкам, викладеним у рішенні суду та позиції Верховного Суду.

Зазначає, що наказ МНС України від 26.07.2011 № 26 «Про затвердження Плану заходів щодо виконання вимог Голови КРУ», яким було заплановано стягнути збитки у порядку, встановленому чинним законодавством, з осіб, винних у нанесенні шкоди (збитків), що заподіяні внаслідок неналежного виконання зобов'язань за договорами, укладеними з підприємствами в тому числі ЗАТ «Укрбудінвест» та рішення Господарського суду Київської області у справі № 17/139-12 від 04.02.2013 року про наявність спору між позивачем та ЗАТ «Укрбудінвест» щодо квартир в житловому будинку в м. Ірпені, не можуть бути доказами підтвердження здійснення 31.10.2011 року державної реєстрації права власності відповідачем-2 спірної квартири, оскільки у них відсутня будь-яка інформація про таку реєстрацію, а отже на момент їх винесення право ДСНС щодо можливості отримання та володіння спірною квартирою не було порушено.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2 вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими та просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні представники позивача Ігнатенко В.І., Прошкуратов О.М. підтримали апеляційну скаргу та просили задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Представник відповідача ЗАТ «Укрбудінвест» в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку, тому колегія суддів вважала можливим розглянути справу за його відсутності відповідно до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з'ясувавши обставини справи, вислухавши пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із безпідставності та недоведеності позовних вимог, а також у зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності.

З висновками суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на їх безпідставність та недоведеність колегія суддів погоджується, вважає їх такими, що відповідають обставинам справи, зробленими з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 25 серпня 2005 року між ОСОБА_2 та Закритим акціонерним товариством «Укрбудінвест» було укладено договір № 25-08/05 на пайову участь у будівництві житлового будинку, відповідно до якого ЗАТ «Укрбудінвест» зобов'язувався передати ОСОБА_2 у власність упорядковану чотирьох кімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальна площа квартири складала 124,63 кв. м. і могла бути переглянута по закінченні будівництва (дійсна кількість квадратних метрів, що становлять загальну площу).

Згідно з додатковою угодою №1 від 12 вересня 2005 року до Договору № 25-08/05 ЗАТ «Укрбудінвест» засвідчив, що квартира №89 загальною площею 124,63 кв. м., що знаходиться на 9-му поверсі житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 та повністю ним оплачена за ціною 2800 грн. за кв. м., в тому числі ПДВ, згідно п. 2.1. Договору № 25-08/05 ( а.с. 109, т. 1).

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 16 жовтня 2007 року, що набрало законної сили, ухваленого у справі № 2-2266/2007 р. на захист інтересів інвесторів-пайовиків будівництва житлового будинку по АДРЕСА_1, було вирішено:

«Стягнути із Закритого акціонерного товариства «Укрбудінвест» на користь ОСОБА_2 пеню за порушення строків передачі інвестованої квартири в розмірі 58 740 гривень 68 коп. та стягнути судові витрати в розмірі 647 гривень 41 коп.

Визнати за ОСОБА_2 право користування інвестованою квартирою АДРЕСА_1

Зобов'язати Закрите акціонерне товариство «Укрбудінвест» виконати умови договору №25-08/05 від 25.08.2005 р. про пайову участь в будівництві житлового будинку АДРЕСА_1, здійснити оздоблення квартири № 89 будинку АДРЕСА_1, виконавши умови додатку №1 від 12.09.2005 р. до договору №25-08/05, передати ОСОБА_2 акт прийняття будинку в експлуатацію, довідку про сплату 100% пайового внеску, акт прийому-передачі квартири.»

Після виконання вказаного рішення суду ОСОБА_2 отримав всі передбачені документи для оформлення права власності на дану квартиру №89.

Додатковими угодами №1/2011 від 22 квітня 2011р. та від 06.10.2011 р. до договору 5-08/05 від 25.08.2005 було врегульовано питання щодо дійсної кількості квадратних метрів, що становлять загальну площу квартири (136.7 кв.м.) та кількості кімнат (3).

Свідоцтво про право власності на зазначену квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_2 отримав на підставі рішення Виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області від 25.10.2011 р. № 259 «Про оформлення правовстановлювальної документації на об'єкт нерухомого майна за гр. ОСОБА_2» ( а.с. 96-97, т. 1).

Також з матеріалів справи встановлено, що рішенням від 26.12.2000 року № 343/20 Виконавчого комітету Ірпінської міської ради було дозволено виконати проект 60-ти квартирного житлового будинку в АДРЕСА_1

Рішенням від 21.01.2002 року № 24/5 Виконавчого комітету Ірпінської міської ради було дозволено скоригувати проект 60-ти квартирного житлового будинку в АДРЕСА_1 на 84-х квартирний.

Рішенням Ірпінської міської ради №1356-39-ІУ від 12.09.2005 р. у відповідь на клопотання ЗАТ «Укрбудінвест» - лист від 03.08.2005 р. за №188, у зв'язку із збільшенням кількості квартир багатоповерхового житлового будинку в АДРЕСА_1 від 84 до 93, було дозволено виконати проект додаткового відведення земельної ділянки та виготовити та оформити документацію. Рішенням від 12.06.2006 №34/8 Виконавчого комітету - Ірпінської міської ради було дозволено скоригувати проект 84-ти квартирного житлового будинку в АДРЕСА_1 на 93х квартирний.

Тобто, на дату 25 жовтня 2004 року кількість квартир в будинку в АДРЕСА_1 не перевищувала 84.

Декларація про готовність об'єкта - багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_1 до експлуатації була зареєстрована відповідачем ЗАТ «Укрінвестбуд» лише 17 червня 2011 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що він здійснив фінансування будівництва житла по договору № 77 про придбання житла від 09 листопада 2001 року у сумі 1651425, 20 грн., однак передано йому було лише 455,20 кв.м з 1247,3 кв.м, а відтак зобов'язання ЗАТ «Укрбудінвест» перед ДСНС не виконано в частині передачі 792,1 кв.м.

Враховуючи, що актом приймання-передачі житла № 288 від 25 жовтня 2004 року за позивачем було закріплено об'єкт нерухомості - квартиру № 89, то, на думку позивача, незалежно від площі даного об'єкту на даний період часу, він набув права власності на зазначену квартиру.

Однак судом першої інстанції зазначені доводи правильно визнані необґрунтованими, оскільки станом на 25 жовтня 2004 року (дата складення акту №288 приймання-передачі житла) квартира №89 в будинку по АДРЕСА_1, площею136,7 кв.м., зазначена в свідоцтві про право власності від 31.10.2011року, ще не була збудована.

Відтак, квартира № 89, номер якої зазначений в Акті №288 приймання-передачі житла від 25 жовтня 2004 року, не може бути визнана тим самим об'єктом нерухомого майна - квартирою №89 в будинку по АДРЕСА_1, що зазначена в свідоцтві про право власності від 31.10.2011 р. і яка належить ОСОБА_2

Квартира відповідача була побудована пізніше, ніж складено Акт №288 приймання-передачі житла, знаходиться в секції III будинку, а не в секції І, як передбачено п. 1.2. договору № 77.

Крім того, про вказану обставину свідчить також те, що час складання акту від 25.10.2004 року було надано дозвіл на будівництво лише 84-квартирного будинку за адресою по АДРЕСА_1 згідно з рішенням від 21.01.2002 № 24/5 Виконавчого комітету Ірпінської міської ради.

Також судом першої інстанції правильно покладено в основу оскаржуваного рішення обставини, встановлені рішенням Ірпінського міського суду від 16 жовтня 2007 року у справі №2/2266/2007 про те, що ОСОБА_2 виконав свої зобов'язання за договором інвестування, вніс кошти на рахунок ЗАТ «Укрбудінвест», який не передав інвестору в обумовлений термін проінвестовану квартиру, та що ОСОБА_2 є тією особою - інвестором, на кошти якого було побудовано квартиру № 89 у будинку АДРЕСА_1.

Згідно ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Також судом правильно встановлено, що внаслідок ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи, проведеної в квітні 2007 року Державною аудиторською службою України було встановлено, що до внесених у 2001 році інвестицій на суму 534,0 тис. грн. у 2004 році МНС додатково сплатило підряднику - ЗАТ «Укрбудінвест» 1,1 млн.грн. за житло в АДРЕСА_1. У вересні-грудні 2004 року Перший заступник Міністра МНС Косолапов А.Г. підписав акти про прийом 8 квартир за цією адресою площею 722,39 кв.м. на суму 1,6 млн. грн. Фактично на час перевірки будинок в експлуатацію не введений, проте по бухгалтерському обліку МНС суму списано на видатки. При цьому МНС не застосувало до ЗАТ «Укрбудінвест» штрафні санкції за несвоєчасне виконання договору.

Таким чином, судом першої інстанції обґрунтовано не прийнято до уваги посилання позивача на те, що квартира №89 в будинку по АДРЕСА_1, була передана позивачу за актом №288 приймання-передачі житла від 25.10.2004 року, оскільки судом достовірно встановлено, що на час складання зазначеного акту такий об'єкт нерухомості як квартира № 89 у вказаному будинку ще не був створений, будинок не введений в експлуатацію.

Доводи позивача про те, що саме ним проінвестовано будівництво спірної квартири, а тому у нього виникло право власності на зазначений об'єкт нерухомості, спростовуються також Переліком об'єктів будівництва житла ЗАТ «Укрбудінвест» для військовослужбовців МНС України та членів їх сімей за рахунок інвестицій на 2001-2002 p.p., який надано позивачем, в якому зазначено, що об'єкт будівництва - 15 кв. 5 поверховий цегляний будинок за адресою АДРЕСА_1 (І секція). Однак квартира, що належить відповідачу ОСОБА_2 знаходиться на 9-му поверсі.

Таким чином, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції про те, що правові підстави для витребування у відповідача ОСОБА_2 на користь позивача квартири № 89, загальною площею 136,7 кв.м., по АДРЕСА_1, а також визнання права власності на вказану квартиру за позивачем - відсутні.

Доводи апеляційної скарги позивача зводяться до викладення обставин справи, якими позивач обґрунтовував свої вимоги і які були предметом розгляду суду першої інстанції, яким суд надав належну правову оцінку. Підстав для переоцінки доказів не вбачається.

Відповідно до ст. 47 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно вимог ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не встановлено із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», визначено, що вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно ззажається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом ( стаття 328 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 16 жовтня 2007 року, що набрало законної сили, зобов'язано ЗАТ «Укрбудінвест» виконати умови договору №25-08/05 від 25.08.2005 р. про пайову участь в будівництві житлового будинку АДРЕСА_1, здійснити оздоблення квартири № 89 будинку АДРЕСА_1, виконавши умови додатку №1 від 12.09.2005 р. до договору №25-08/05, передати ОСОБА_2 акт прийняття будинку в експлуатацію, довідку про сплату 100% пайового внеску, акт прийому-передачі квартири.

31 жовтня 2011 року відповідачу ОСОБА_2 було видано свідоцтво про право власності на зазначену квартиру АДРЕСА_1 на підставі рішення Виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області від 25.10.2011 року № 259 .

З викладеного вбачається, що право власності на вказану квартиру набуто відповідачем ОСОБА_2 правомірно, незаконність набуття права власності на підставі свідоцтва від 31 жовтня 2011 року судом не встановлена, а відтак відсутні правові підстави для витребування майна у законного власника.

Доводи позивача про те, що спірна квартира вибула з володіння позивача не з його волі, іншим шляхом, оскільки квартиру було придбано ОСОБА_2 у особи, яка не мала права її відчужувати, оскільки позивачем було профінансовано будівництво квартири, та наявність у зв'язку з цим підстав для застосування ст. 388, 392 ЦК України, - колегія суддів вважає безпідставними.

Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до правових висновків Верховного Суду України, викладених у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1502цс15, майнове право, яке можна визначити як право очікування, є складовою частиною майна як об'єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.

Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства.

Стаття 331 ЦК України встановила загальне правило, відповідно до якого право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію.

За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Отже, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на окремі об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 цього Кодексу.

Враховуючи, що судом першої інстанції правильно встановлено, що такий об'єкт нерухомого майна як квартира АДРЕСА_1, з технічними характеристиками, що визначені в акті прийому-передачі від 25 жовтня 2004 року, як на час складання акту, так і на час введення будинку в експлуатацію, створений не був; позивач у встановленому законом порядку не набував права власності на новостворений об'єкт нерухомого майна, тоді як відповідач є законним власником новоствореного нерухомого майна, то правові підстави для застосування положень ст. 388, 392 ЦК України відсутні.

Відповідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що судом першої інстанції дана належна правова оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення у вищевикладеній частині немає.

Разом з тим, частково заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованого застосування судом першої інстанції наслідків спливу строків позовної давності.

Так, відповідно до ч. 3-5 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Як роз'яснено у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Таким чином, дійшовши законних та обґрунтованих висновків про безпідставність та недоведеність позовних вимог Державної служби України з надзвичайних ситуацій, що є підставою для відмови у позові, суд першої інстанції помилково застосував наслідки спливу позовної давності.

З врахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Ірпінського міського суду Київської області від 11 березня 2019 року підлягає зміні, шляхом виключення з мотивувальної частини рішення таку підставу для відмови у позові як застосування позовної давності.

Згідно з ч.4 ст. 376 ЦПК України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374- 376, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргуДержавної служби України з надзвичайних ситуацій, яка подана представником ОСОБА_1, - задовольнити частково.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 11 березня 2019 року- змінити, виключивши з мотивувальної частини рішення посилання на застосування позовної давності.

В іншій частині рішення Ірпінського міського суду Київської області від 11 березня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Немировська О.В.

Чобіток А.О.