Постанова

Іменем України

04 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 645/7864/15-ц

провадження № 61-35492св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

представник позивача -Шахова Олена Ігорівна,

відповідач - ОСОБА_1 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Фрунзенського районного суду

м. Харкова, у складі судді Бондарєвої І. В., від 01 листопада 2016 року та рішення Апеляційного суду Харківської області, у складі колегії суддів: Кокоші В. В., Кіпенка І. С., Шаповал Н. М., від 09 лютого 2017 року.

Короткий зміст позовних заяв та їх обґрунтування

У серпні 2015 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк», банк) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, -

ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 07 вересня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 0, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 8 300 доларів США строком

до 07 вересня 2017 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 10,5% річних. З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором 07 вересня 2007 року між банком та

ОСОБА_1 був укладений договір поруки. 08 грудня 2011 року між

ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, згідно з яким ПАТ «УкрСиббанк» відступив на користь ПАТ «Дельта Банк» право вимоги за кредитним договором від 07 вересня 2007 року, укладеним з ОСОБА_2 , та договором поруки від 07 вересня 2007 року, укладеним з ОСОБА_1 . Позивач вказав, що позичальник не виконує свої зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим станом на 28 липня 2015 року має заборгованість

у розмірі 283 927,61 грн, з яких: заборгованість за по тілу кредиту -

158 767,66 грн, заборгованості за відсотками - 125 159,96 грн. 27 серпня 2015 року ПАТ «Дельта Банк» направило на адресу поручителя ОСОБА_1 вимогу, в якій просило сплатити банку заборгованість за кредитним договором в розмірі 12 869, 37 доларів США, однак вимога банку не була виконана.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд стягнути з

ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором

від 07 вересня 2007 року № 0 у розмірі 283 927,61 грн.

У березні 2016 року ОСОБА_1 пред`явила зустрічний позов до ПАТ «Дельта Банк» про визнання договору поруки припиненим.

Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані тим, що 07 вересня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 була укладена додаткова угода № 1 до кредитного договору від 07 вересня 2007 року № 0, відповідно до якої сторони доповнили розділ 4 кредитного договору новим пунктом 4.12, за яким позичальник зобов`язався сплачувати платежі на користь третіх осіб в порядку та на умовах, визначених законодавством України, у частині оплати нотаріальних послуг, страхових послуг, суб`єктів оціночної діяльності, сплати державного мита тощо, а також доповнили пункт 10.2 кредитного договору новим абзацом, згідно з яким за порушення позичальником кредитної дисципліни, умов кредитного договору, процентна ставка за користування кредитними коштами встановлюється в розмірі подвійної процентної ставки, що діє відповідно до пункту 1.3.1 договору. На думку позивача, додаткова угода № 1 до кредитного договору укладена АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 без її згоди та призвела до збільшення її відповідальності до договором поруки.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 01 листопада

2016 року позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено частково. Стягнуто з

ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором від 07 вересня 2007 року у розмірі 218 508,88 грн, яка складається з: заборгованості за кредитом - 136 930,12 грн, заборгованості за відсотками - 81 578,72 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позичальник неналежним чином не виконував свої зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим з поручителя на користь банку необхідно стягнути заборгованість за кредитним договором за період з 01 серпня 2012 року по 28 липня 2015 року в розмірі 218 508,88 грн. Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив із того, що поручителем не доведено збільшення обсягу її відповідальності внаслідок укладення додаткової угоди № 1 до кредитного договору.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 09 лютого 2017 року апеляційні скарги ПАТ «Дельта Банк», представника ОСОБА_1 -

ОСОБА_3 задоволено частково. Рішення суду першої інстанції змінено, зменшено розмір заборгованості за кредитним договором від 07 вересня 2007 року, стягнутої з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк»

з 218 508 грн до 71 115,86 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що у разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. У ПАТ «Дельта Банк» виникло право на стягнення з поручителя ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором за шість місяців до звернення з позовом до суду та до закінчення дії кредитного договору у розмір 2 787,17 доларів США. Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції у частині зустрічних позовних вимог, оскільки заборгованість за відсотками за кредитним договором нарахована ПАТ «Дельта Банк» за ставкою 10,5% річних, що відповідає вимогам підпункту 1.3.1 пункту 1.3 кредитного договору від 07 вересня

2007 року № 0, отже обсяг відповідальності ОСОБА_1 за договором поруки, укладеним між нею та АКІБ «УкрСиббанк» 07 вересня 2007 року, не було збільшено.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржені судові рішення у частині задоволення позову та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні первісного позову і задовольнити зустрічні позовні вимоги, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги зводяться до того, що позивач не надав доказів виконання кредитором умов кредитного договору щодо видачі кредитних коштів. В матеріалах справи відсутня нотаріально засвідчена копія акту прийому-передачі ПАТ «УкрСиббанк» оригіналів кредитного договору та договору поруки ПАТ «Дельта Банк». Заявник вважає, що посилання судів попередніх інстанцій на нарахування відсоткової ставки у відповідності до умов кредитного договору не виключає сам факт зміни зобов`язання без згоди поручителя та підвищення відсотків за користування кредитом, отже судами неправильно застосована частина перша статті 559 ЦК України. Наданий позивачем розрахунок із зазначенням платежу не є об`єктивним доказом сплати цього платежу саме позичальником, а тому й підстав для переривання строку позовної давності не було.

Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу

У відзиві на касаційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» просить відмовити у задоволенні касаційної скарги ОСОБА_1 , посилаючись на те, що доводи касаційної скарги є необґрунтованими.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 травня 2017 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою.

Статтею 388 ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Пунктом 4 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

04 червня 2019 року справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 01 серпня 2019 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

07 вересня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір

№ 0, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит у розмірі 8 300 доларів США строком до 07 вересня 2017 року, зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 10,5% річних.

Підпунктом «а» пункту 10.2 кредитного договору сторони передбачили, що протягом дії договору банк відповідно до умов п. 1.3.1 може змінювати розмір процентної ставки в сторону збільшення у разі порушення позичальником кредитної дисципліни та/або умов договорів, за яким надано забезпечення виконання зобов`язань позичальника за цим договором.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором

07 вересня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 було укладено договір поруки

№ 0/П.

Пунктами 2.1, 3.1 договору поруки сторони передбачили, що кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови основного договору з боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя. Договір поруки набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до повного припинення всіх зобов`язань боржника за основним договором (а. с.20).

07 вересня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору від 07 вересня 2007 року № 0, якою сторони доповнили розділ 4 кредитного договору пунктом 4.12, згідно з яким позичальник зобов`язався сплачувати платежі на користь третіх осіб в порядку та на умовах, визначених законодавством України, в частині оплати нотаріальних послуг, страхових послуг, суб`єктів оціночної діяльності, сплати державного мита тощо, а також доповнили пункт 10.2 кредитного договору новим абзацом, згідно з яким за порушення позичальником кредитної дисципліни та умов кредитного договору, процентна ставка за користування кредитними коштами встановлюється в розмірі подвійної процентної ставки, що діє відповідно до пункту 1.3.1 договору (а. с. 14).

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, згідно з яким ПАТ «УкрСиббанк» відступив ПАТ «Дельта Банк» право вимоги за кредитним договором від0 7 вересня 2007 року, укладеним з ОСОБА_2 , та договором поруки від 07 вересня 2007 року, укладеним з ОСОБА_1 ( а. с.102-113).

ОСОБА_2 свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 28 липня 2015 року виникла заборгованість у розмірі 283 927,61 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту - 158 767,66 грн, заборгованість за відсотками - 125 159,96 грн

(а. с. 15, 101).

27 серпня 2015 року ПАТ «Дельта Банк» направило на адресу ОСОБА_1 вимогу, в якій просило сплатити банку поточну заборгованість за кредитним договором в розмірі 8 432,55 доларів США, яка відповідачем не була виконана (а. с. 22).

Відповідно до підпункту 1.2.2 пункту 1.2 кредитного договору

№ 0 позичальник ОСОБА_2 взяв на себе зобов`язання повернути банку суму кредиту з відповідними процентами до 07 вересня 2017 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів (додаток №1 до кредитного договору) (а. с. 235-239).

Згідно підпункту 1.2.2, підпукнту 1.3.3 кредитного договору позичальник зобов`язався повертати суму кредиту та сплачувати проценти шляхом сплати щомісячних ануїтетних платежів у розмірі 115 доларів США в день сплати ануїтетних платежів (з першого календарного дня поточного місяця по день, що передує дню сплаті ануїтетного платежу).

У липні 2015 року ОСОБА_2 добровільно сплатив на користь банку

156,74 доларів США, які банк зарахував у якості погашення заборгованості за процентами (а. с. 101).

Суд апеляційної інстанції визначив, що згідно графіку погашення заборгованості за кредитним договором від 07 вересня 2007 року № 0 позичальник ОСОБА_2 зобов`язаний був сплатити на користь ПАТ «Дельта Банк» за період з 01 березня 2015 року по 07 вересня 2017 року основну суму боргу (тіло кредиту) у розмірі 2 627,18 доларів США та проценти за користування кредитом у розмірі 316,73 доларів США.

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 цього Кодексу).

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Встановивши, що позичальник неналежним чином виконував умови кредитного договору, внаслідок чого виникла заборгованість, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості з поручителя як з солідарного боржника.

Змінюючи рішення суду першої інстанції у частині розміру заборгованості, яка підлягає до стягнення, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що спірним кредитним договором передбачено сплату кредиту і відсотків щомісячними платежами, тому пред`явлення банком вимог до поручителя можливо лише у межах шести місяців до моменту звернення позивача до суду з позовом до поручителя, а у частині щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку порука припинилась в силу положень частини четвертої

статті 559 ЦК України.

Подібний висновок суду відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постановах від 17 вересня 2014 року у справі

№ 6-53цс14, від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15, від 29 березня 2017 року у справі № 6-3087цс16.

Велика Палата Верховного Суду підтримала зазначений висновок у постанові від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12 (провадження

№ 14-145цс18).

Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється, зокрема у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Зміна договору - це трансформація будь-якої або декількох умов, які складають зміст договору.

Згідно зі статтею 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов`язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

Закон пов`язує припинення договору поруки зі зміною основного зобов`язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови, що така зміна призведе до збільшення обсягу відповідальності поручителя, а не зі зміною будь-яких умов основного договору.

На зміну умов основного договору, унаслідок якої обсяг відповідальності не збільшується, згода поручителя не вимагається і такі зміни не є підставою для застосування наслідків, передбачених частиною першою статті 559 ЦК України.

Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом України у постанові від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1539цс17.

Оцінивши наведені докази у їх сукупності, суди не встановили збільшення обсягу відповідальності поручителя без її на те згоди в результаті укладення між банком та ОСОБА_2 додаткової угоди № 1 від 07 вересня 2014 року, а тому дійшли обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для застосування частини першої статті 559 ЦК України.

Верховний Суд погоджується із наведеним висновком судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки укладення між позичальником та банком додаткової угоди № 1 до кредитного договору не вплинуло на обсяг відповідальності поручителя за договором поруки від 07 вересня 2007 року.

Верховний Суд відхиляє доводи заявника про те, що суди не надали належної оцінки доказам, наявним у матеріалах справи, зокрема додатковій угоді, а також заяві на видачу готівки, оскільки суди оцінили докази відповідно до частини першої статті 212 ЦПК України, 2004 року, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги позову, суди першої та апеляційної інстанцій свої процесуальні дії належним чином обґрунтували, врахувавши при цьому, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції у незміненій під час апеляційного перегляду частині та рішення апеляційного суду - без змін.

Керуючись статтями 400, 402, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 01 листопада

2016 року, з урахуванням змін, внесених за результатами апеляційного перегляду, та рішення Апеляційного суду Харківської області від 09 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович