ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/213/19 Справа № 215/2653/13-ц Суддя у 1-й інстанції - Демиденко Ю.Ю. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2019 року м.Кривий Ріг

05 лютого 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.,

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретар судового засідання - Чубіна А.В.

сторони:

правонаступник позивача - ОСОБА_1 ОСОБА_2,

відповідач - виконком Тернівської районної у місті ради,

особи, які не приймали участі у справі - ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 30 серпня 2013 року, ухваленого суддею Демиденком Ю.Ю.в місті Кривому Розі Дніпропетровської області,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до виконкому Тернівської районної у місті ради про встановлення часток в праві спільної сумісної власності, визнання права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, після смерті дружини ОСОБА_5, померлої 16.09.1996 р., як за спадкоємцем першої черги за законом.

В мотивування заявлених вимог зазначає, що він разом із дружиною, яка померла були власниками двокімнатної квартири. Його дружина ОСОБА_5, яка померла 16.09.1996 р. Після смерті дружини, він як спадкоємець першої черги прийняв спадщину, фактично вступивши в управління спадковим майном. Оскільки частки в праві спільної сумісної власності не встановлені, нотаріус відмовив у видачі свідоцтва. Просить встановити частки в праві спільної сумісної власності на квартиру за ним та померлою дружиною по 1/2 частині за кожним, визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири.

Рішенням Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 30 серпня 2013 року позов задоволено. Встановлено частки в праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_2 в розмірі по 1/2 частки за ОСОБА_5, померлою 16.09.1996 р., та ОСОБА_1.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину двокімнатної квартири АДРЕСА_2, загальною площею 47.3 кв.м., житловою площею 33,1 кв.м., після смерті дружини ОСОБА_5, померлої в м.Кривому Розі 16.09.1996 р., як за спадкоємцем першої черги за законом.

Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулись до суду із апеляційною скаргою. В мотивування якої зазначили, що фактично прийняли спадщину після смерті матері ОСОБА_5, померлою 16.09.1996 р. шляхом вступу в управління майном, що підтверджується наявністю в них ощадної книжки. Із заявою про прийнятття спадщини до нотаріальної контори не зверталися. Лише після смерті батька ОСОБА_1 дізналися, що він за життя розпорядився квартирою, яка належала обом батькам, уклавши за 11 місяців до смерті договір довічного утримання. Вважають, що до участі у справі їх не було залучено та суд вирішив питання про їх спадкові права.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 05 лютого 2019 року до участі у справі в якості правонаступника позивача ОСОБА_1 залучено ОСОБА_2

Заслухавши суддю-доповідача, правонаступника позивача ОСОБА_2, осіб, які подали апеляційну скаргу та їх представника, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та визнаючи за ним право власності Ѕ частку квартири в порядку спадкування на після смерті дружини ОСОБА_5, суд першої інстанції дійшов висновку, що квартира придбана в період шлюбу, частки є рівними та позивач єдиний спадкоємцем.

Однак, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду з наступних підстав.

За вимогами ст.ст. 263,264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобовязаний зясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обовязково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Проте суд першої інстанції не з'ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, та не виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв'язку із чим рішення в даній справі неможна визнати законним і обґрунтованим.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб ОСОБА_6 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі з 20 березня 1959 року (а.с.5).

У період спільного життя ОСОБА_6 та ОСОБА_5 придбали у спільну сумісну власність двокімнатну квартиру №33 бу буд.№11 по вул. Маршака у м.Кривому Розі. Що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло виданого 13 лютого 1996 року Північним державним ГЗК (а.с.25-33,59).

ОСОБА_5, померла 16 вересня 1996 року (а.с.52).

Згідно відомостей, що містяться в Інформаційній довідці із Спадкового реєстру від 06 липня 2013 року після смерті ОСОБА_5 відкрита спадкова справа ( а.с.19).

ОСОБА_1, помер 12 жовтня 2016 року (а.с. 51).

Апелянти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є доньками ОСОБА_6 та ОСОБА_5, сторонами даний факт не заперечується, тому не підлягає доказуванню.

Після смерті батька спадкоємці першої черги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до Першої нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та довідалися до наявність оскаржуваного рішення суду (а.с.40).

Згідно довідки від 12 травня 2017 року №6342 виданої відділом реєстрації місця проживання громадян видно, що ОСОБА_3 зареєстрована та проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с.54).

Між сторонами виник спір стосовно права осіб, що не були залучені до участі у справі на спадкування 1/2 частки квартири, що за життя належала на праві спільної часткової власності їх матері ОСОБА_5, яка померла 16.09.1996 р.

Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.

З огляду на вищезазначені вимоги в указаній справі повинні застосовуватись положення актів цивільного законодавства, чинні на момент виникнення спірних правовідносин, а саме ЦК Української РСР 1963 року.

Відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Відповідно до статті 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно з статтею 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Статтею 527 ЦК УРСР визначено, що спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті.

Згідно із статтями 548, 549 ЦК УРСР для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Стаття 564 ЦК УРСР встановлювала, що порядок розпорядження на випадок смерті вкладами в державних ощадних касах і Державному банку СРСР за спеціальними вказівками вкладників визначається статутами названих кредитних установ і виданими в установленому порядку правилами. Якщо вкладних не зробив розпорядження ощадній касі або банку, то в разі смерті вкладника його вклад переходить до спадкоємців на загальних підставах за правилами цього розділу.

В підтвердження факту вступу в управління майном, після смерті матері ОСОБА_5 апелянти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 надали ощадну книжку видану на імя ОСОБА_5 видану відділенням ощадбанку №9016/093 у 1991 році (а.с.53).

Згідно п. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом МЮ України від 18 червня 1994 року №18/5, яка діяла на час відкриття спадщини, після смерті ОСОБА_5, померлої 16 вересня 1996 року. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини ст.549 Цивільного кодексу. Доказом вступу в управління чи

володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов'язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в

управління чи володіння спадковим майном.

Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім'я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього.

Отже, колегія суддів прийшла до переконання, що апелянти, як спадкоємці першої черги після смерті своєї матері ОСОБА_5, померлої 16 вересня 1996 року прийняли спадщину вступивши у фактичне користування майном.

При ухваленні оскаржуваного судового рішення, судом першої інстанції не встановлено коло спадкоємців померлої ОСОБА_5, не з'ясовано хто прийняв спадщину у встановленому законом порядку та (або) вступив в право управління майном, й відповідно, не вирішено питання про залучення цих осіб до участі у справі.

У порушення прав спадкоємців першої черги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вирішено питання про розподіл спадкового майна ОСОБА_5, у вигляді Ѕ частки квартири АДРЕСА_3.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено без повного дослідження матеріалів справи, без встановлення кола осіб спадкоємців, які прийняли спадщину, із порушенням норм процесуального та матеріального законодавства, тому на підставі положення п.п.1,3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню, як передчасне із ухваленням нового рішення про відмову ОСОБА_1, правонаступником якого до участі у справі залучено ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 30 серпня 2013 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити ОСОБА_1, правонаступником якого є ОСОБА_2, в задоволенні позовних вимог до виконкому Тернівської районної у місті ради про встановлення часток в праві спільної сумісної власності, визнання права власності.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 07 лютого 2019 року.

Головуючий:

Судді: