У Х В А Л А

04 вересня 2019 року

м. Київ

Справа № 522/5574/17

Провадження № 14-286цс19

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача Лященко Н.П.,

суддів Антонюк Н. О., Анцупової Т. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Власова Ю. Л., Гриціва М. І., Гудими Д. А., Кібенко О. Р., Прокопенка О. Б., Пророка В. В., Рогач Л. І., Ситнік О. М., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану його адвокатом Мельником Олександром В`ячеславовичем, на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2017 року (суддя Шенцева О. П.) та постанову Апеляційного суду Одеської області від 10 липня 2018 року (судді Драгомерецький М. М., Дрішлюк А. І., Черевко П. М.)

у справі за позовом ОСОБА_2 до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю «Управдом», ОСОБА_1 про скасування розпорядження та визнання недійсними договорів купівлі-продажу нежилого приміщення,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю «Управдом» (далі - ТОВ «Управдом»), ОСОБА_1 про скасування розпорядження та визнання недійсними договорів купівлі-продажу нежилого приміщення.

Позовну заяву мотивовано тим, що ТОВ «Управдом» належать на праві приватної власності нежиле приміщення АДРЕСА_2 , розташоване за адресою: АДРЕСА_2 . У цілому об`єкт складається з нежилих приміщень підвалу загальною площею 1348,5 кв. м, які в технічному паспорті зазначені як паркінг. Зі свого боку позивач є власником нежилих приміщень (номер-апартаменти з кухнею № 255) загальною площею 266,1 кв. м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , а також є власником стоянкового місця № 203 загальною площею 17,7 кв. м, розташованого в паркінгу поблизу будинку Гагарінське плато, 5/3. За договорами купівлі-продажу від 16 та 17 лютого 2017 року ТОВ «Управдом» продало, а ОСОБА_1 придбав нежилі приміщення АДРЕСА_2 , що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 та складаються з нежилих приміщень підвалу загальною площею 1348,5 кв. м. З березня 2017 року ОСОБА_1 розпочав реконструкцію паркінгу, повністю перекрив в`їзд та виїзд, заблокувавши три автомобілі позивача, та позбавив його можливості користуватися належною йому власністю, тому ОСОБА_2 звернувся до суду з цим позовом, у якому просив:

- визнати незаконним та скасувати розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 15 лютого 2012 року № 93 «Про присвоєння нежилому приміщенню АДРЕСА_2 на АДРЕСА_2 , поштової адреси: АДРЕСА_3 »;

- визнати недійсними договори купівлі-продажу від 16 та 17 лютого 2017 року, укладені між ТОВ «Управдом» та ОСОБА_1 , предметом яких є 1/2 та 1/2 частини відповідно нежилих приміщень підвалу загальною площею 1348,5 кв. м, розташованих за адресою: АДРЕСА_3 , посвідчені приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Кірнас І. В., зареєстровані в реєстрі за номерами 363, 366 відповідно;

- повернути сторони у первісний стан та застосувати наслідки недійсності правочину, передбачені частиною першою статті 216 Цивільного кодексу України;

- зобов`язати ТОВ «Управдом» не перешкоджати позивачу у користуванні стоянковим місцем № 203 загальною площею 17,7 кв. м, розташованим за адресою: АДРЕСА_2 ;

- установити порядок виконання рішення суду, відповідно до якого у разі набрання ним законної сили це рішення є підставою для скасування реєстрації права власності за ОСОБА_1 на нежилі приміщення загальною площею 1348,5 кв. м, що розташовані у м. Одесі на АДРЕСА_2 , відповідно до визначеного порядку скасування записів у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2017 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суд Одеської області від 10 липня 2018 року, позов задоволено.

Визнано незаконним та скасовано розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 15 лютого 2012 року № 93 «Про присвоєння нежилому приміщенню АДРЕСА_2 на АДРЕСА_2 , поштової адреси: АДРЕСА_3 ».

Визнано недійсним договір купівлі-продажу від 16 лютого 2017 року, укладений між ТОВ «Управдом» та ОСОБА_1 , предметом якого є 1/2 частина нежилих приміщень підвалу загальною площею 1 348,5 кв. м, що розташовані у АДРЕСА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Одеської міського нотаріального округу Кірнас І. В., зареєстрований в реєстрі за № 363.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу від 17 лютого 2017 року, укладений між ТОВ «Управдом» та ОСОБА_1 , предметом якого є 1/2 частина нежилих приміщень підвалу загальною площею 1 348,5 кв. м, що розташовані у АДРЕСА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Одеської міського нотаріального округу Кірнас І. В., зареєстрований в реєстрі за № 366.

Повернуто сторони у первісний стан, застосовано наслідки недійсності правочину.

Зобов`язано ТОВ «Управдом» не перешкоджати ОСОБА_2 у користуванні стоянковим місцем № 203 загальною площею 17,7 кв. м, розташованим за адресою: АДРЕСА_2 .

Установлено порядок виконання рішення суду, відповідно до якого в разі набрання законної сили рішенням воно є підставою для скасування реєстрації права власності за ОСОБА_1 на нежилі приміщення загальною площею 1 348,5 кв. м, що розташовані у АДРЕСА_2 , відповідно до визначеного порядку скасування записів у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Судові рішення мотивовано тим, що зміна адреси нежилого приміщення АДРЕСА_2 на АДРЕСА_2 на адресу: АДРЕСА_3 , а також укладення договорів купівлі-продажу від 16 та 17 лютого 2017 року між ТОВ «Управдом» та ОСОБА_1 обмежує право позивача на мирне володіння його майном, зокрема стоянковим місцем № 203 загальною площею 17,7 кв. м, розташованим у паркінгу за адресою АДРЕСА_2 . ТОВ «Управдом» не довело, що воно є одноосібним володільцем нежилого приміщеннями АДРЕСА_2 за АДРЕСА_3 , оскільки з акта державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта від 31 травня 2007 року та розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 01 червня 2007 року № 1081 вбачається, що до закінченого будівництвом об`єкта - готельного спортивно-оздоровчого комплексу входить окремо розміщений паркінг і всьому закінченому будівництвом об`єкту присвоєно адресу: АДРЕСА_2 . Позивач є власником стоянкового місця № 203 загальною площею 17,7 кв. м, згоди на відчуження спірного нерухомого майна він не надавав, а його частка із загального права власності не виділена. Тому розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради № 93 від 15 лютого 2012 року «Про присвоєння нежилому приміщенню АДРЕСА_2 на АДРЕСА_2 поштової адреси: АДРЕСА_3 » є незаконним та підлягає скасуванню, а договори купівлі-продажу від 16 та 17 лютого 2017 року, укладені між ТОВ «Управдом» та ОСОБА_1 , предметом яких є 1/2 та 1/2 частини відповідно нежилих приміщень підвалу загальною площею 1348,5 кв. м, розташованих у м. Одесі на АДРЕСА_3 , посвідчені приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Кірнас І. В., зареєстровані в реєстрі за № 363 та № 366, підлягають визнанню недійсними.

У липні 2018 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що суди першої та апеляційної інстанцій порушили правила юрисдикції загальних судів, оскільки позовна вимога про оскарження розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради повинна розглядатися за правилами адміністративного судочинства. Вказував, що не допускається об`єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства. Також зазначив, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, яким саме чином оспорювані договори купівлі-продажу порушують права позивача, оскільки належне позивачу стоянкове місце та нежилі приміщення, що знаходяться у власності ОСОБА_1 , - це різні об`єкти нерухомості, тому відсутні підстави для визнання цих договорів недійсними. Вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій ухвалили оскаржувані судові рішення з неповним з`ясуванням обставин справи та без здійснення належної оцінки доказів у справі.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 07 серпня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі.

Учасники справи своїм правом надати відзив на касаційну скаргу не скористалися.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду ухвалою від 15 травня 2019 року передав справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду з огляду на те, що ОСОБА_1 оскаржує судові рішення з підстав порушення правил предметної юрисдикції.

Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 06 червня 2019 року прийняла справу до розгляду.

У червні 2019 року на адресу Великої Палати Верховного Суду від Петояна К . В. надійшла заява, в якій він, посилаючись на статті 158, 206, 408 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), просив прийняти відмову від позову, закрити провадження у справі та скасувати заходи забезпечення позову, оскільки сторони дійшли згоди про врегулювання спору мирним шляхом.

Відповідачі ОСОБА_1 та ТОВ «Управдом» у червні 2019 року звернулися до Великої Палати Верховного Суду з заявами, в яких зазначили, що у зв`язку з відмовою ОСОБА_2 від позову провадження у справі необхідно закрити, рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду слід визнати нечинними, а заходи забезпечення позову - скасувати.

Перевіривши наведені в заяві ОСОБА_2 доводи, Велика Палата Верховного Суду дійшла таких висновків.

Одним із принципів цивільного судочинства є принцип диспозитивності, закріплений у статті 13 ЦПК України, відповідно до якого позивач визначає можливість звернення до суду та на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами.

Відповідно до частини першої статті 408 ЦПК України незалежно від того, за касаційною скаргою кого з учасників справи було відкрито касаційне провадження, у суді касаційної інстанції позивач має право відмовитися від позову, а сторони мають право укласти між собою мирову угоду з додержанням правил цього Кодексу, що регулюють порядок і наслідки вчинення цих процесуальних дій.

Згідно із частиною другою цієї статті якщо заява про відмову від позову чи мирова угода сторін відповідають вимогам статей 206 і 207 цього Кодексу, суд визнає нечинними судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та постановляє ухвалу про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін, якою одночасно закриває провадження у справі.

У пункті 4 частини першої статті 255 ЦПК України зазначено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

Як установлено частиною другою статті 256 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право у передбачених цим кодексом випадках визнати нечинними судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і закрити провадження у справі у відповідній частині.

02 серпня 2019 року на адресу Великої Палати Верховного Суду надійшов лист Петояна К. В., в якому він підтвердив свої наміри і повідомив суд, що йому відомі наслідки відмови від позову та закриття провадження у справі, також просив його заяву задовольнити.

Заява ОСОБА_2 про відмову від позову відповідає вимогам статті 206 ЦПК України. Підстав для неприйняття відмови позивача від позову не встановлено.

З урахуванням зазначеного, Велика Палата Верховного Суду приймає відмову ОСОБА_2 від позову, у зв`язку з чим визнає нечинними рішення суду першої інстанції й постанову апеляційного суду та закриває провадження у справі.

Щодо скасування заходів забезпечення позову Велика Палата Верховного Суду зазначає, що ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 17 липня 2019 року, яка ніким не була оскаржена та набрала законної сили, заходи забезпечення позову вжиті ухвалою цього ж від 05 квітня 2017 року було скасовано.

Частиною другою статті 142 ЦПК України визначено, що в разі відмови від позову на стадії перегляду рішення в касаційному порядку суд у відповідній ухвалі у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення скаржнику (заявнику) з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні касаційної скарги.

Оскільки за подання касаційної скарги ОСОБА_1 сплатив 3 840,00 грн судового збору, то з державного бюджету на його користь підлягає поверненню 50 % сплачених коштів.

Керуючись статями 158, 206, 255, 256, 408, 409 ЦПК України, Велика Палата Верховного Суду,

УХВАЛИЛА:

Заяву ОСОБА_2 про відмову від позову задовольнити.

Прийняти відмову ОСОБА_2 від позовних вимог до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю «Управдом», ОСОБА_1 про скасування розпорядження та визнання недійсними договорів купівлі-продажу нежилого приміщення.

Визнати нечинними рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду Одеської області від 10 липня 2018 року.

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю «Управдом», ОСОБА_1 про скасування розпорядження та визнання недійсними договорів купівлі-продажу нежилого приміщення.

Повернути ОСОБА_1 з Державного бюджету України сплачений судовий збір у розмірі 1920 (одна тисяча дев`ятсот двадцять) гривень, внесений згідно з квитанцією від 20 липня 2018 року № ПН4243 на поточний рахунок отримувача №6007, отримувач платежу - УК у Печерському районі міста Києва, код отримувача - 38004897; банк отримувача - Казначейство України, код банку отримувача - 899998.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Н. П. Лященко
Судді: Н. О. Антонюк О. Б. Прокопенко
Т. О. Анцупова В. В. Пророк
С. В. Бакуліна Л. І. Рогач
В. В. Британчук О. М. Ситнік
Ю. Л. Власов О. С. Ткачук
М. І. Гриців В. Ю. Уркевич
Д. А. Гудима О. Г. Яновська
О. Р. Кібенко