Постанова
Іменем України

11 вересня 2019 року
м. Київ

справа № 501/567/17

провадження № 61-7569св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого Сімоненко В. М.,

суддів: Калараша А. А., Лесько А. О. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Петрова Є. В.,

учасники справи:
позивач відповідач ОСОБА_1 ,
відповідач позивач військова частина № НОМЕР_1 ,
позивач заступник військового прокурора Одеського гарнізону в інтересах Адміністрації Державної прикордонної служби України, військової частини № НОМЕР_1 ,
відповідачі: Чорноморська міська рада Одеської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
треті особи: Кабінет Міністрів України, Державна прикордонна служба України, приватний нотаріус Чорноморського міського нотаріального округу Одеської області Шевченко Валерія Марківна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Кузнєцовою Любов`ю Олександрівною, на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 12 березня 2018 року у складі судді Смирнова В. В. та постанову Одеського апеляційного суду від 21 березня 2019 року у складі колегії суддів: Ващенко Л. Г., Колеснікова Г. Я., Вадовської Л. М.

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся із позовом до військової частини № НОМЕР_1 (далі в/ч № НОМЕР_1 ) про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Позовна заява мотивована тим, що 11 березня 2016 року між ним та ОСОБА_3 укладено договір дарування земельної ділянки № НОМЕР_2 , площею 0,098 га, кадастровий № :02:026:0007, що розташована в АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Шевченко В. М., реєстровий № 312, зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 28750130 від 15 березня 2016 року. У липні 2016 року він у черговий раз приїхав на земельну ділянку і виявив, що на ній встановлений паркан та ворота, а також стенд з попереджувальним написом, що територія охороняється Збройними силами України, озброєний охоронець не пропустив його до земельної ділянки. Після цього він звернувся до Чорноморської міської ради зі скаргою щодо порушення його прав користування земельною ділянкою, внаслідок чого прохід на територію земельної ділянки був звільнений. Однак у листопаді 2016 року ситуація повторилася. Дії в/ч № НОМЕР_1 вважає незаконними, у зв`язку з чим просив суд зобов`язати в/ч № НОМЕР_1 усунути перешкоди йому у користуванні земельною ділянкою шляхом її звільнення та надання безперешкодного доступу до земельної ділянки.

У травні 2017 року заступник військового прокурора Одеського гарнізону звернувся із позовом в інтересах держави в особі Адміністрації Державної прикордонної служби України (далі АДПСУ) і в/ч № НОМЕР_1 до Чорноморської міської ради Одеської області, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення Чорноморської міської ради Одеської області від 31 грудня 2014 року № 571/50-VІ, зобов`язання повернути земельну ділянку державі в особі АДПСУ і в/ч № НОМЕР_1 .

Позовна заява мотивована тим, що рішенням виконкому Овідіопольської районної ради трудящих від 17 квітня 1953 року № 263с у постійне користування в/ч № НОМЕР_1 передано земельну ділянку площею 2,72 га для будівництва прикордонної застави із земель в/ч № НОМЕР_3 . 16 травня 1953 року виконком Одеської обласної ради депутатів трудящих прийняв рішення № 748с про відвід земельної ділянки загальною площею 2,7 га, яке затверджено розпорядженням Ради Міністрів УРСР 21 листопада 1953 року № 1357. Правовстановлюючі документи на спірну земельну ділянку до цього часу не оформлено, по-перше, з підстав того, що ЗК УРСР 1922 року не передбачав видачу державних актів та реєстрації прав землекористування, а ЗК УРСР 1970 року і 1990 року не передбачали підстав припинення права користування земельною ділянкою через те, що не оформлено або не переоформлено раніше надане право користування земельною ділянкою; по-друге, з метою отримання правовстановлюючих документів на земельну ділянку, АДПС та в/ч № 2138 на протязі багатьох років неодноразово звертались до Чорноморської (колишня Іллічівська) міської ради, однак остання безпідставно відмовляла в їх оформленні.
Незважаючи на те, що Чорноморська міська рада була обізнана про закріплене за АДПС та в/ч № 2138 право користування земельною ділянкою площею 2,72 га на АДРЕСА_2 , 14 листопада 2014 року міська рада прийняла рішення № 555/29-VІ про надання ОСОБА_2 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0980 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на АДРЕСА_1 . А 31 грудня 2014 року прийняла рішення про затвердження проекту землеустрою з передачею земельної ділянки у власність ОСОБА_2 29 січня 2016 року ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу відчужив спірну земельну ділянку ОСОБА_3 , яка 11 березня 2016 року подарувала її ОСОБА_1 .
Проведеним ТОВ «Екологічні технології ХХІ» порівняльним аналізом меж земельної ділянки в/ч № НОМЕР_1 на АДРЕСА_2 і земельної ділянки кадастровий № :02:026:0007 на АДРЕСА_1 встановлено, що в межі земельної ділянки на АДРЕСА_2 , сформованої ще у 1953 році, входить земельна ділянка кадастровий № :02:026:0007 на АДРЕСА_1 , власником якої зареєстрований ОСОБА_1 .
Посилаючись на те, що земельна ділянка на АДРЕСА_2 , до якої входить земельна ділянка кадастровий №:02:026:0007, відповідно до статті 77 ЗК України і статті 1 Закону України «Про використання земель оборони» відноситься за цільовим призначенням до земель оборони, а за формою власності до державної власності; Кабінет Міністрів України, Міністерство оборони України, АДПС та в/ч № 2138 згоду на припинення права користування або про добровільну відмову від користування земельною ділянкою, на якій розташовані об`єкти нерухомого майна «військове містечко «Іллічівськ-ПТС» та її вилучення Чорноморській (колишня Іллічівська) міській раді не надавали; за відсутності доказів зміни цільового призначення земельної ділянки, яка належить до земель оборони, така ділянка не може використовуватись у господарських цілях, у тому числі для житлової забудови, та саме держава є власником земель оборони за законом, прокурор просив позов задовольнити.

У липні 2017 року в/ч № НОМЕР_1 звернулась із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки.

Позовна заява мотивована тим, що вилучення спірної земельної ділянки із земель оборони відбулось з порушенням норм земельного законодавства, під час укладення договору не дотримано вимог частин першої третьої, п`ятої, шостої статті 203 ЦК України, тому договір купівлі-продажу земельної ділянки на АДРЕСА_1 кадастровий № :02:026:0007 є недійсним.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВИХ РІШЕНЬ

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 12 березня 2018 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 21 березня 2019 року, у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено. Позов заступника військового прокурора Одеського гарнізону діючого в інтересах Адміністрації Державної прикордонної служби України, в/ч № НОМЕР_1 задоволено.
Рішення Чорноморської міської ради Одеської області від 31 грудня 2014 року № 571/50-VІ про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 скасовано та повернуто земельну ділянку ( АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:026:007, за реєстровим номером № 91 від 29 січня 2016 року державі в особі Адміністрації Державної прикордонної служби України та в/ч № НОМЕР_1 .
Зустрічний позов в/ч № НОМЕР_1 задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки ( АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:026:007, за реєстровим номером № 91 від 29 січня 2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Одеської області Шевченко В. М., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 08, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Судові рішення мотивовані тим, що Чорноморська (Іллічівська) міська рада 26 грудня 2014 року (31 грудня 2014 року) прийняла рішення № 571/50-VI про затвердження проекту землеустрою й передачу у власність ОСОБА_2 земельної ділянки, яка належить до земель оборони, із перевищенням своїх повноважень. Законним користувачем спірної земельної ділянки є АДПСУ в особі в/ч № НОМЕР_1 . Земельна ділянка набута ОСОБА_1 на підставі договору дарування особою, яка не мала права його відчужувати.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2019 року до Верховного Суду, адвокат ОСОБА_1 Кузнєцова Л. О., посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить судові рішення першої та апеляційної інстанцій скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову заступника військового прокурора Одеського гарнізону, зустрічного позову в/ч № НОМЕР_1 та задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 .

Касаційна скарга мотивована тим, що судами не враховано, що відповідно до висновку земельно-технічної експертизи від 11 вересня 2018 року підстав вважати, що земельна ділянки з кадастровим номером :02:026:007 (фактично розташована в межах місто Чорноморськ) накладається на місце розташування земельної ділянки площею 2,72 га (в південній частині ділянки в/ч № НОМЕР_3 ) відсутні. Прокурором та в/ч № НОМЕР_1 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження права користування спірною земельною ділянкою, зокрема рішення уповноваженого державного органу, проекту землеустрою із визначенням меж земельної ділянки, акту на право користування земельною ділянкою та його державної реєстрації. Крім того, у додатку до розпорядження Ради Міністрів УССР від 21 листопада 1953 року зазначено, що військовій частині № НОМЕР_1 відводиться земельна ділянка 2,72 га із земель військової частини № НОМЕР_3 Одеського військового округу; у листі відділу земельних ресурсів Іллічівської міської ради від 12 травня 2008 року зазначено, що за військовою частиною на АДРЕСА_3 рахується земельна ділянка площею 1,6 га; згідно технічного звіту щодо порівняльного аналізу меж земельної ділянки у різні часові періоди площа земельної ділянки на АДРЕСА_3 станом на 2008 рік складала 1,5028 га, станом на 2017 рік 1,4028 га; відповідно до рішення Іллічівської міської ради від 11 квітня 2012 року № 187-VI із земель комунальної власності у користування Державній прикордонній службі України передано землі площею 0,9879 га; відповідно до листа відділу Держгеокадастру у м. Іллічівську Одеської області від 12 січня 2017 року № 22-1531-0.1-23/2-17 згідно з даними проектної документації, площа земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , складає приблизно до 1 гектару. Таким чином, у наданих позивачем за зустрічним позовом та прокурором документах містяться різні площі земельної ділянки, яка перебуває у користуванні в/ч № НОМЕР_1 , що свідчить про суперечливість наданих доказів. Натомість ним на підтвердження заявлених вимог надано всі, визначені ЗК України документи, на підставі яких попередній власник ОСОБА_2 отримав у власність спірну земельну ділянку, та які підтверджують законність дій міської ради щодо її відведення та передачу у власність. Тому відсутні підстави для визнання договору купівлі-продажу недійсним та повернення спірної земельної ділянки.

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

У відзивах на касаційну скаргу військовий прокурор Одеського гарнізону південного регіону України, Адміністрація Державної прикордонної служби України, в/ч № 2138 зазначали, що доводи касаційної скарги є необґрунтованими, рішення Чорноморської міської ради від 26 грудня 2014 року про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність ОСОБА_2 земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 є незаконним, що підтверджується матеріалами службового розслідування, схематичною картою Овідіопольського району Одеської області, топографічною картою та генеральним планом м. Іллічівська, відповідно до яких спірна земельна ділянка входить в межі земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_3 .

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що рішенням виконкому Овідіопольської районної ради трудящих від 17 квітня 1953 року № 263с у постійне користування в/ч № НОМЕР_1 передано земельну ділянку площею 2,72 га для будівництва прикордонної застави із земель в/ч НОМЕР_3 (т. 1 а. с. 59,120).

Виконавчим комітетом Одеської обласної ради депутатів трудящих прийнято рішення від 16 травня 1953 року № 748с про відвід земельної ділянки загальною площею 2,7 га під будівництво прикордонної застави в/ч НОМЕР_1 за рахунок земель в/ч НОМЕР_3 Міністерства оборони (відведені останньому на підставі розпорядження Ради Міністрів України від 20 червня 1952 року за № 771-071рс), яке затверджено розпорядженням Ради Міністрів УРСР 21 листопада 1953 року № 1357-078-рс (т. 1 а. с. 57, 58, 121, 125, 126).

Земельна ділянка площею 2,71 га відповідно до акту землевпорядника Овідіопольської районної ради від 04 березня 1953 року виділена у натурі (т. 1 а. с. 127-129).

Рішенням Іллічівської міської ради «Про впорядкування нумерації об`єктів нерухомості по вул. Набережній у м. Іллічівську» від 23 листопада 2006 року № 1309, будівлі військового містечка присвоєно адресу: АДРЕСА_3 (т. 1 а. с.132-134).

08 травня 2007 року КП «Бюро технічної інвентаризації м. Іллічівська» складено технічний паспорт плану земельних ділянок і будівель, що розташовані на АДРЕСА_3 , які є власністю АДПСУ, а майно знаходиться в оперативному управлінні Одеського прикордонного загону (т. 1 а. с.137, 138).

23 травня 2008 року складено технічний звіт з інженерно-геодезичних робіт по топографічній зйомці земельної ділянки військового містечка ПТС «Іллічівське» Одеського прикордонного загону (в/ч 2138) ДПСУ, що розташована на АДРЕСА_3 , який затверджений 11 червня 2008 року начальником управління та архітектури виконкому Іллічівської міської ради (т. 1 а. с. 139-143).

Рішенням Іллічівської міської ради від 25 липня 2008 року № 456/78-V надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо розмежування земель державної та комунальної власності в межах Іллічівської міської ради з попереднім проведенням інвентаризації земель (т. 2 а. с. 182-184).

Рішенням Іллічівської міської ради від 11 квітня 2012 року №187-VI погоджені переліки земельних ділянок щодо розмежування державної та комунальної власності на території Іллічівської міської ради, і відповідно до цього переліку до земельних ділянок, які передаються в комунальну власність, під № 1594 зазначена ДПСУ площа земельної ділянки 0,9879 на АДРЕСА_3 , категорія землі: землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення, цільове призначення 15.03. для розміщення та постійної діяльності ДПСУ (т. 2 а. с. 195-207, 206, т. 3 а. с. 40-45).

Рішенням Іллічівської міської ради від 30 серпня 2013 року № 387/109-VI, а також рішенням Іллічівської міської ради від 25 грудня 2013 року № 439/90-VI Одеському прикордонному загону ДПСУ відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_3 (т. 2 а. с .8-11).

Рішенням Іллічівської міської ради від 14 листопада 2014 року № 555/29-VI ОСОБА_2 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,0980 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 , а 26 грудня 2014 року прийнято рішення № 571/50-VI, № 571/52-VI про затвердження проекту землеустрою й передачу у власність ОСОБА_2 із земель житлової та громадської забудови Іллічівської міської ради земельної ділянки площею 0,0980 га в АДРЕСА_1 , кадастровий №:02:026:0007 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (т. 1 а. с. 45, 55, 56, 70-77, т. 2 а. с. 57-75).

29 січня 2016 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0980 га в АДРЕСА_1 , кадастровий № :02:026:0007 (т. 1 а. с. 47, 48).

11 березня 2016 року на підставі договору дарування земельної ділянки, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , останній став власником земельної ділянки площею 0,0980 га в АДРЕСА_1 , кадастровий № :02:026:0007 (т. 1 а. с. 5-7, 45-49, 86-89).

Розпорядженням Чорноморського міського голови від 07 грудня 2016 року № 460 створено комісію з проведення службового розслідування щодо відсутності документів, які стали підставою для прийняття рішень про надання ОСОБА_2 дозволу на відведення земельної ділянки (т. 3 а. с. 56).

27 січня 2017 року Чорноморська міська рада прийняла рішення № 202/11-VII «Про надання Південному регіональному управлінню ДПСУ дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 1,0 га у постійне користування на АДРЕСА_2 » (т. 2 а. с. 5, 6).

Актом службового розслідування від 07 лютого 2017 року № 1 рекомендовано матеріали службового розслідування та копії документів направити до Чорноморського відділення поліції Одеської області на предмет порушення кримінального провадження про шахрайство та підроблення документів, на підставі яких прийняті рішення Чорноморською міською радою від 14 листопада 2014 року № 555/29-VI, від 26 грудня 2014 року № 571/50-VI, № 571/52-VI та рекомендувати міському голові вирішити питання про скасування зазначених рішень (т. 3 а. с .57-67).

Зокрема, з акту № 1 від 07 лютого 2017 року вбачається, що ДП Одеським науково-дослідним та проектним інститутом землеустрою розроблені схеми на земельні ділянки за адресою: АДРЕСА_4 , а винесено в натуру ці земельні ділянки фактично по АДРЕСА_3 ; в актах прийому-передачі межових знаків на зберігання, наданих у проектах землеустрою щодо відведення земельних ділянок зазначено селище Олександрівка, а фактично земельна ділянка знаходиться у м. Чорноморську (м. Іллічівську) (т. 3 а. с. 61).

За повідомленням ДП «Одеський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» від 30 травня 2018 року межа військової частини, позначеної на Схематичній карті, починаючи з північно-заходу, проходить на схід від південної межі с. Барабой Овідіополького району вдовж південної межі колишнього ДП «СП ім. Трофімова» на території Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району до південної межі м. Чорноморська межуючи із землями морського порту. Далі межі військової частини, огинаючи територію морського порту проходить на південь до Чорного моря і по берегу, вдовж Чорного моря до південної частини межі с. Санжійка Овідіопольського району. Далі межа військової частини проходить на північ, огинаючи межі с. Санжійка зі сходу, потім на захід до р. Барабой і повертаю на північ до початкової точки описи (т. 3 а. с. 163-191).

Відповідно до висновку земельно-технічної експертизи від 11 вересня 2018 року № 871/2018 підстави вважати, що земельна ділянка кадастровий № :02:026:0007 (фактично розташована в межах м. Чорноморська) накладається на місцерозташування земельної ділянки площею 2,72 га (в південній частині ділянки в/ч НОМЕР_3 ) відсутні (т. 3 а. с. 198-203).

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні первісного позову та задовольняючи зустрічний позов і позов прокурора, виходив з того, що земельна ділянка на АДРЕСА_3 , до якої входить земельна ділянка, розташована в АДРЕСА_1 , кадастровий № :02:026:0007, площею 0,0980 га, відноситься до земель оборони, а за формою власності до державної власності, Кабінет Міністрів України, Міністерство оборони України, АДПС та в/ч № 2138 згоду на припинення права користування або про добровільну відмову від користування земельною ділянкою, на якій розташовані об`єкти нерухомого майна «військове містечко «Іллічівськ-ПТС», та її вилучення Чорноморській міській раді не надавали.
Проте, Верховний Суд не може погодитися з такими висновками з огляду на наступне.
Конституція України (статті 13, 14) визначає, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцієюта законами України.

У сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю.

Відповідно до статті 13 ЗК України, статті1 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України", статей 9, 14 Закону України "Про Збройні Сили України" землі, закріплені за військовими частинами та установами Збройних Сил України, є державною власністю та належать їм на праві оперативного управління, а вирішення питань щодо порядку надання Збройним Силам України в управління об`єктів державної власності, в тому числі земельних ділянок, відноситься до повноважень Кабінету Міністрів України.

Землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин установ, закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України (військові частини); військовим частинам для виконання покладених на них функцій та завдань земельні ділянки надаються в постійне користування відповідно до вимог Земельного кодексу України (статті 1, 2 Закону України «Про використання земель оборони").

Як встановлено судами, рішенням виконкому Овідіопольської районної ради трудящих від 17 квітня 1953 року № 263с у постійне користування в/ч № НОМЕР_1 передано земельну ділянку площею 2,72 га для будівництва прикордонної застави із земель в/ч НОМЕР_3 .

Разом з цим, судами не враховано, що з 1953 року проект технічної документації із землеустрою із встановленням меж цієї земельної ділянки не розроблявся. Лише у листопаді 2013 року до Іллічівської міської ради Одеської області надійшла заява Одеського прикордонного загону Державної прикордонної служби України про надання згоди на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_3 , за результатом розгляду якої рішенням Іллічівської міської ради від 25 грудня 2013 року № 439/90-VІ відмовлено у наданні такого дозволу з підстав невідповідності місця розташування земельної ділянки генеральному плану міста Іллічівська (т. 2 а. с. 8).

У січні 2017 року Південне регіональне управління Державної прикордонної служби України повторно звернулося до Чорноморської міської ради із заявою про надання згоди на виготовлення технічної документації земельної ділянки площею 2,72 га, присвоєння кадастрового номеру та передачу в постійне користування для експлуатації оборонних об`єктів, будівель і споруд та забезпечення охорони державного кордону України.

Разом з цим, відповідно до листа відділу Держгеокадастру у м. Іллічівську Одеської області від 12 січня 2017 року № 22-1531-0.1-23/2-17 згідно наявної у відділі проектної документації площа земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , складає приблизно до 1 гектару (т. 1 а. с. 78).

На підставі вказаного вище листа рішенням Чорноморської міської ради від 27 січня 2017 року № 202/11-VIІПівденному регіональному управлінню Державної прикордонної служби України надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 1,0 га в постійне користування за адресою: АДРЕСА_2 (т. 1 а. с. 78)

Також у матеріалах справи є лист відділу земельних ресурсів Іллічівської міської ради від 12 травня 2008 року, відповідно до змісту якого за військовою частиною на АДРЕСА_3 рахується земельна ділянка площею 1,6 га (т. 2 а. с. 87).

У додатку до рішення Іллічівської міської ради від 11 квітня 2012 року № 187-VI визначено, що площа земельної ділянки Державної прикордонної служби України на АДРЕСА_3 становить 0,9879 га (т. 2 а. с. 206).
Таким чином, сторонами на підтвердження заявлених вимог надано документи, в яких містяться різні відомості щодо розміру земельної ділянки, що перебуває в користуванні Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України.
За повідомленням ДП «Одеський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» від 30 травня 2018 року межа військової частини, позначеної на Схематичній карті, починаючи з північно-заходу, проходить на схід від південної межі с. Барабой Овідіополького району вдовж південної межі колишнього ДП «СП ім. Трофімова» на території Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району до південної межі м. Чорноморська, межуючи із землями морського порту. Далі межа військової частини, огинаючи територію морського порту, проходить на південь до Чорного моря і по берегу, вдовж Чорного моря до південної частини межі с. Санжійка Овідіопольськаого району. Далі межа військової частини проходить на північ, огинаючи межі с. Санжійка зі сходу, потім на захід до р. Барабой і повертає на північ до початкової точки опису (т. 3 а. с. 163-191).

Крім того, у висновку земельно-технічної експертизи від 11 вересня 2018 року № 871/2018 зазначено, що підстави вважати, що земельна ділянка кадастровий № :02:026:0007 (фактично розташована в межах м. Чорноморська) накладається на місцерозташування земельної ділянки площею 2,72 га (в південній частині ділянки в/ч № НОМЕР_3 ), відсутні (т. 3 а. с. 198-203).

Відповідно до частин другої, третьої статті 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, такі кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Всупереч наведеним вимогам процесуального права, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, не навів мотивів, з яких взяв до уваги докази, надані позивачем за зустрічним позовом та позовом прокурора, та відхилив докази, надані позивачем за первісним позовом, та не зважаючи на те, що такі є сперечливими, не встановив їх належність та не перевірив їх достовірність.

Отже, суди не встановивши належним чином обставини справи, а саме площу та межі земельної ділянки Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України, чи накладається земельна ділянка ОСОБА_1 на земельну ділянку позивача за зустрічним позовом, дійшли передчасного висновку про скасування рішення Чорноморської міської ради від 21 грудня 2014 року № 571/50-VI, недійсність договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки та її повернення.

Відповідно до статті Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Перший протокол, Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Втручання держави у право мирного володіння майном повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування передбачуваними.

Якщо можливість втручання у право мирного володіння майном передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання, зокрема з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів.

Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (див. рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04), «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07)).

Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки: встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, вказаних обставин та норм матеріального права не врахував, не надав їм належної оцінки, та не встановив дійсних обставин, від яких залежить правильне вирішення справи.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТОМ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
Частиною третьою статті 411 ЦПК України передбачено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

За таких обставин, оскільки недоліки, допущені судами не можуть бути усунені при касаційному розгляді справи, судові рішення першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції. При новому розгляді справи суду необхідно врахувати наведені в цій постанові правові висновки та об`єктивно дослідити наявні у справі докази в їх сукупності.

Керуючись статтями 402, 409, 411, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргуОСОБА_1 , подану адвокатом Кузнєцовою Любов`ю Олександрівною, задовольнити частково.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 12 березня 2018 року та постанову Одеського апеляційного суду від 21 березня 2019 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий СуддіВ. М. Сімоненко А. А. Калараш А. О. Лесько С. Ю. Мартєв Є. В. Петров