Постанова

Іменем України

05 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 489/6385/16-ц

провадження № 61-15378св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідачі: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

третя особа - приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Лашина Олена Петрівна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 31 січня 2017 року у складі судді Тихонової Н. С. та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 02 березня 2017 року у складі колегії суддів: Прокопчук Л. М. , Козаченка В. І., Царюк Л. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа - приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Лашина О. П., про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані тим, що вона є дочкою ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

09 вересня 2016 року вона звернулась до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Сазонової М. Б. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, яке залишилось після смерті матері. Постановою нотаріуса від 14 вересня 2016 року їй відмовлено у видачі свідоцтва у зв`язку з пропущенням строку звернення до нотаріальної контори.

Вважала, що строк для прийняття спадщини пропущено нею з поважних причин, оскільки їй не було відомо про те, що після смерті матері існує спадкове майно, про його наявність вона дізналась у березні 2016 року.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила надати їй додатковий двомісячний строк для прийняття спадщини. Також ОСОБА_1 просила визнати недійсним договір дарування 68/100 часток квартири АДРЕСА_1 , укладений 16 липня 2001 року між її матір`ю ОСОБА_7 та її сестрою ОСОБА_8

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 січня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 роз`єднані та позовні вимоги стосовно визнання договору дарування недійсним виділено в окреме провадження.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 31 січня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивачу було відомо про смерть матері, вона мала достатньо часу для звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини незалежно від наявності спадкового майна.

Необізнаність про наявність чи відсутність спадкового майна після смерті спадкодавця не є об`єктивними, непереборними, істотними труднощами, які перешкоджали позивачу у встановлений законом строк звернутися із заявою про прийняття спадщини відповідно до статті 1272 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 02 березня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив із того, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 правильність висновків суду першої інстанції не спростовують. Позивач не надала переконливих доказів, які б свідчили про поважність причин пропущення нею строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи

У квітні 2017 року ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційної скаргою на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 31 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 02 березня 2017 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вказує, що суди дійшли помилкового висновку про відмову у задоволення позову ОСОБА_1 внаслідок неправильного дослідження та оцінки доказів, суди не сприяли повному, об`єктивному та неупередженому розгляду справи.

ОСОБА_1 не могла своєчасно звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, оскільки лише у березні 2016 року дізналась, що Ленінським районним судом м. Миколаєва розглядається справа № 489/680/16-ц за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , третя особа - Друга миколаївська державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування.

У травні 2016 року, ознайомившись з матеріалами цієї справи, вона дізналась про можливість отримання спадщини після смерті матері.

У липні 2017 року ОСОБА_6 подала заперечення на касаційну скаргу, у якому зазначила про відсутність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки позивачу було відомо про смерть матері, вона мала достатньо часу для звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини незалежно від наявності спадкового майна.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справа передана до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За змістом частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, аоскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій відповідають вимогам законодавства щодо законності та обґрунтованості.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_7 - мати позивача. На час смерті матері позивачу не було відомо про наявність спадкового майна, через що до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини вона не зверталась. Про можливість отримання частки спадщини вона дізналась у квітні 2016 року під час розгляду спору за позовом її сестри ОСОБА_6 до їхньої третьої сестри ОСОБА_8 про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним.

Постановою приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Сазонової М. Б. від 14 вересня 2016 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки нею пропущено шестимісячний строк для прийняття спадщини.

Нормативно-правове обґрунтування

Згідно зі статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, тобто з моменту смерті спадкодавця. Спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, він не заявив про відмову від неї.

Статтями 1268, 1269 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропущення строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви й ці обставини визнані судом поважними.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції, з висновком якого погодився і суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач не надала жодних переконливих доказів, які б свідчили про поважність причин пропущення нею строку для прийняття спадщини.

Посилання заявника касаційної скарги на те, що про наявність спадкового майна вона дізналася лише у березні - травні 2016 року не заслуговують на увагу, оскільки позивачу було відомо про смерть матері, вона мала достатньо часу для звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини незалежно від наявності спадкового майна.

Необізнаність про наявність чи відсутність спадкового майна після смерті спадкодавця не є об`єктивними, непереборними, істотними труднощами, які перешкоджали позивачу у встановлений законом строк звернутися із заявою про прийняття спадщини відповідно до статті 1272 ЦК України.

Інші аргументи касаційної скарги є ідентичними аргументам, що були викладені заявником у його апеляційній скарзі, та є такими, що не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Суди першої й апеляційної інстанцій забезпечили повний та всебічний розгляд справи на підставі наданих сторонами доказів, оскаржувані рішення відповідають нормам матеріального та процесуального права.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, арішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 31 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 02 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков

О. В. Ступак

Г. І. Усик