ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 604/1298/13-цГоловуючий у 1-й інстанції Кузьменко І.О.
Провадження № 22-ц/817/40/19 Доповідач - Бершадська Г.В.
Категорія - 304090000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Бершадська Г.В.

суддів - Ткач О. І., Ходоровський М. В.,

з участю секретаря - Панькевич Т.І.

представника апелянта ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу № 604/1298/13-ц за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 06 грудня 2013 року (ухваленого суддею Кузьменко І.О., дату складання повного тексту рішення не зазначено) у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_3, третьої особи ОСОБА_4 про звернення стягнення на майно та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк", третьої особи ОСОБА_4 про припинення поруки,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2013 року ПАТ КБ "Приватбанк" звернулося з вказаним позовом.

Свої вимоги обгрунтовувало тим, що 29 серпня 20018 року між банком та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір №2007/26 згідно якого банк надав позичальнику кредит у сумі 50000 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,6% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, у разі порушення позичальником будь-якого зі зобов'язань з погашення кредиту у розмірі 40,6% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення 28.08.2012 року. По даному кредитному договору 09.10.2007 року укладалась додаткова угода яка передбачала зменшення відсоткової ставки відповідно до 17.6% та 40% на рік.

В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 30.08.2007 року між банком та відповідачем ОСОБА_3 укладений договір іпотеки згідно з яким останній надав в іпотеку житловий будинок з надвірними будівлями що в АДРЕСА_1. Будинок належав відповідачу на праві власності на підставі договору дарування від 18.08.2007року. вартість якого становить 659383 грн. 55 коп.

Посилаючись на невиконання позичальником своїх зобов'язань позивач просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 798539 грн. 86 коп. звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу вказаного будинку ПАТ КБ "Приватбанк" з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем з отриманням необхідних документів та вчиненням необхідних дій для продажу предмета іпотеки. Також позивач просив виселити всіх осіб які зареєстровані у будинку із зняттям їх з реєстраційного обліку.

ОСОБА_3 звернувся із зустрічним позовом про визнання поруки припиненою посилаючись на те що згідно договору поруки її термін закінчився 28.08.2012 року.

Рішенням Підволочиського районного суду від 06.12.2013 року позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" задовольнити частково.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 за кредитним договором №2007/26 від 29.08.2007 року, укладеного між ним та ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" у розмірі 798539,86 грн. (сімсот дев'яносто вісім тисяч п'ятсот тридцять дев'ять гривень 86 копійок) станом на 01.06.2013 року - звернено стягнення на предмет іпотеки: житловий будинок з прибудовою, належний ОСОБА_3 загальною площею 116.30 м.кв., житловою площею 82.30 кв.м., зазначений у генплані під літерою «А», господарську будівлю з тамбуром, зазначеною у генплані під літерою «Б», гараж, зазначений у генплані під літерою «В», тіньовий навіс, зазначений у генплані під літерою «Г», підвал, зазначений у генплані під літерою «Д» розташований у АДРЕСА_1 з початковою вартістю реалізації предмета іпотеки у розмірі 659 383, 55 грн. - шляхом продажу (на підставі договору іпотеки від 30.08.2007 р.) Публічним акціонерним товариством комерційний банк "ПРИВАТБАНК" з укладанням від імені ОСОБА_3 договору купівлі-продажу предмету іпотеки будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки.

У вимогах про виселення ОСОБА_3 та інших осіб відмовлено за недоведеністю позовних вимог.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», третьої особи ОСОБА_4 про припинення поруки відмовлено за безпідставністю.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ "Приватбанк" суд першої інстанції виходив з того , що позичальник належним чином не виконував взятих на себе зобов'язань, тому банк вправі задовольнити свої вимоги за рахунок іпотечного майна шляхом передбаченим договором та законом.

9 листопада 2018 року ОСОБА_2 звернулась з апеляційною скаргою на зазначене рішення, в якій просила поновити строк на апеляційне оскарження вказаного рішення та скасувати його в частині задоволених позовних вимог банку постановивши у цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні вимог про звернення стягнення на майно.

Апелянт зазначила, що вона з народження (1981 року) по даний час проживає у спірному будинку який за суспільною групою до 1991 року відносився до колгоспного двору, а тому їй, як члену двору, належить 1/5 частина майна двору.

Рішенням Підволочиського районного суду у справі №604/37/17 від 14 червня 2018 року визнано незаконним та скасовано рішення виконавчого комітету Городницької сільської ради Підволочиського району №5 від 31.01.2006 року, яким визнано за ОСОБА_5 право власності на спірний будинок; визнано недійсним видане 13.02.2006 року на підставі вказаного рішення свідоцтво про право власності на її ім'я; та визнано за ОСОБА_6 та нею, ОСОБА_2, право власності за кожною на 1/5 частину будинковолодіння.

Рішенням Підволочиського районного суду від 18.09.2018 року у справі №604/876/18 визнано недійсним договір дарування спірного житлового будинку, укладений 18.08.2007 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на підставі якого ОСОБА_3 набув у власність будинок який надалі передав в іпотеку банку.

З урахуванням того, що відповідно до положень ст. 236 ЦК України договір дарування від 18.08.2007року є недійсним з моменту його вчинення, відповідач ОСОБА_3, укладаючи 30.08.2007 року договір іпотеки, предметом якого є будинковолодіння, що по АДРЕСА_1 розпорядився майном яке йому не належало.

У зв'язку з цим вона звернулась з позовом про визнання недійсним договору іпотеки та оскаржила законність вказаного рішення суду.

Посилаючись на те, що оскаржуваним рішенням вирішено питання про її права та обов'язки, вона не брала участі у даній справі у зв'язку з чим була позбавлена можливості висловлювати свої доводи та заперечення з приводу спору, просила задовольнити її апеляційну скаргу.

ПАТ КБ "Приватбанк" відзиву на апеляційну скаргу не надало.

В судовому засіданні представник апелянта апеляційну скаргу підтримав і зіслався на обставини викладені в ній та пояснив, що рішення суду банком не виконувалось і апелянт проживав у спірному будинку.

ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи не забезпечило явку представника в судове засідання.

Розглянувши апеляційну скаргу в межах її доводів, заслухавши пояснення учасників справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Суд першої інстанції ухвалюючи рішення про часткове задоволення вимог "ПРИВАТБАНК" виходив з того, що укладеним між сторонами договором іпотеки передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання зобов'язань за кредитним договором №2007/26 від 29.08.2007 року звернення стягнення на передане в іпотеку майно може бути здійснено будь-яким шляхом, передбаченим цим договором та чинним законодавством України.

Колегія суддів апеляційного суду з таким висновком суду першої інстанції не погоджується з наступних підстав.

Судом встановлено, що 29 серпня 20018 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір №2007/26 згідно якого банк надав позичальнику кредит у сумі 50000 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,6% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, а у разі порушення позичальником будь-якого зі зобов'язань з погашення кредиту у розмірі 40,6% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення 28.08.2012 року. По даному кредитному договору 09.10.2007 року укладалась додаткова угода яка передбачала зменшення відсоткової ставки відповідно до 17.6% та 40% на рік.

В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 30.08.2007 року між банком та відповідачем ОСОБА_3 укладений договір іпотеки згідно з яким останній надав в іпотеку житловий будинок з надвірними будівлями що в АДРЕСА_1. Будинок належав відповідачу на праві власності на підставі договору дарування від 18.08.2007року. вартість якого становить 659383 грн. 55 коп.

Договір іпотеки містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя відповідно до ст. 36 Закону України "Про іпотеку".

Згідно вказаного застереження звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом: переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки та продажу предмету іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом, в тому числі на біржі на підставі договору купівлі-прдажу, для чого іпотекодавець надає іпотекодержателю право укладати такий договір на умовах визначених на власний розсуд іпотекодержателя, і здійснити всі необхідні дії від імені іпотекодавця.

Позичальник належним чином не виконував своїх зобов'язань за кредитним договором.

Згідно ч. 1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Стаття 36 вказаного закону передбачає позасудове врегулювання пору. Сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати:

передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону;

право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Відповідно до ст. 38 закону (право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки) договір купівлі-продажу предмета іпотеки, укладений відповідно до цієї статті, є правовою підставою для реєстрації права власності покупця на нерухоме майно , що було предметом іпотеки.

З матеріалів справи долучених до апеляційної скарги вбачається, що рішенням Підволочиського районного суду від 14 червня 2018 року в справі №604/37/17 позов ОСОБА_2, ОСОБА_6 до Скалатської міської ради Підволочиського району Тернопільської області, ОСОБА_3, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_4, про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно та визнання права власності задоволено.

Визнано незаконним та скасовано рішення виконавчого комітету Городницької сільської ради Підволочиського району Тернопільської області №5 від 31 січня 2006 року.

Визнано недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, - будинковолодіння АДРЕСА_1, яке видано Городницькою сільською радою 13 лютого 2006 року на ім'я ОСОБА_5 степанівни.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/5 частину будинковолодіння АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_6 право власності на 1/5 частину будинковолодіння АДРЕСА_1.

Рішенням цього ж суду від 18 вересня 2018 року у справі №604/876/18 позов ОСОБА_2 про визнання недійним договору дарування задоволено.

Визнано недійсним договір дарування житлового будинку, укладений 18 серпня 2007 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Підволочиського районного нотаріального округу Матійчик А.В., 18 серпня 2007 року за реєстровим № 2027 та зареєстрований Підволочиським районним бюро технічної інвентаризації 20 серпня 2007 року.

Враховуючи те, що позивач просив задовольнити вимоги на підставі застереження в іпотечному договорі, яке у свою чергу є позасудовим способом захисту, а також те, що договір дарування спірного будинковолодіння на користь ОСОБА_3 визнано недійсним та визнано за апелянтом ОСОБА_2 та ОСОБА_6 право власності на частину будинковолодіння (як за членами колгоспного двору) постановлене у справі рішення не може залишатись в силі.

Апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення постановлене з порушенням норм матеріального права та права власності співласника будинку ОСОБА_2, а тому воно є незаконним та підлягає до скасування в оскаржуваній частині та у цій частині слід постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки зазначеним позивачем способом з підстав зазначених вище.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України з АТ КБ "Приватбанк" (раніше ПАТ КБ "Приватбанк") на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню сплачений судовий збір в розмірі 5161 грн. 50 коп.

Апеляційний суд, керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 390, 141 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 06 грудня 2013 року про звернення стягнення на майно в частині задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити Публічному акціонерному товариству комерційний банк "Приватбанк" у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3, третьої особи ОСОБА_4 про звернення стягнення на житловий будинок з прибудовою, що в АДРЕСА_1 шляхом надання Публічному акціонерному товариству комерційний банк "Приватбанк" права укладення від імені ОСОБА_3 договору купівлі-продажу предмета іпотеки.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" (01001, м.Київ, вул.Грушевського, 1Д, ) на користь ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) - 5161 грн. 50 коп. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення.

Повний текст рішення складено в понеділок 11 лютого 2019 року.

Головуючий Г.В.Бершадська

Судді О.І.Ткач

М.В.Ходоровський