Постанова

Іменем України

04 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 203/6058/13-ц

провадження № 61-14958св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Кузнєцова В. О.

суддів: Жданової В. С., Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Тітова М. Ю., Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк», ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2017 року у складі колегії суддів: Максюти Ж. І., Демченко Е. Л., Макарова М. О.,

В С Т А Н О В И В :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (далі - ПАТ «ВіЕйБі Банк»), ОСОБА_2 про визнання договору поруки припиненим.

Позов мотивовано тим, що 03 серпня 2006 року між відповідачами укладено кредитний договір № 122/в відповідно до якого ОСОБА_2 надано кредит у сумі 25 000 доларів США зі сплатою 14 % річних за користування кредитом.

06 лютого 2008 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору від 03 серпня 2006 року № 122/в, якою кредитний ліміт збільшено до 98 000 доларів США та надано позичальнику транш у сумі 30 000 доларів США.

У забезпечення належного виконання кредитного договору від 03 серпня 2006 року № 122/в між позивачем та відповідачами укладено договір поруки, відповідно до якого сторони погодили, що ОСОБА_1 (поручитель) солідарно відповідає перед кредитором за виконання боржником зобов`язань у повному обсязі за вказаним кредитним договором та додаткових договорів до нього, які можуть бути укладені в майбутньому.

04 грудня 2008 року банк і ОСОБА_2 без узгодження з позивачем уклали додаткову угоду, якою збільшили розмір процентної ставки за кредитним договором до 17 % річних.

З урахуванням зміни розміру основного зобов`язання без згоди поручителя та у зв`язку з тим, що банк не пред`являв вимогу до позивача протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, ОСОБА_1 просив визнати припиненим договір поруки від 06 лютого 2008 року, укладений між ОСОБА_1 , банком та ОСОБА_2 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 січня 2014 року позов задоволено; визнано договір поруки від 06 лютого 2008 року, укладений між відкритим акціонерним товариством «ВіЕйБі Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ВіЕйБі Банк»), ОСОБА_2 та ОСОБА_1 припиненим з 04 грудня 2008 року.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що після укладення договору поруки зобов`язання позичальника за кредитним договором були суттєво змінені без згоди позивача, що вплинуло на обсяг та зміст зобов`язань позивача, який відповідає за повернення кредитних коштів солідарно з позичальником, тому з моменту підписання додаткового договору до кредитного договору від 04 грудня 2008 року порука є припиненою. Суд першої інстанції також посилався на те, що викладені вище обставини встановлено ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 грудня 2013 року у справі № 6-39634св13, тому не підлягають додатковому доказуванню.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 березня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «ВіЕйБі Банк» задоволено, рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 січня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що у пункті 3.4 договору поруки сторони обумовили, що при внесенні будь-яких змін до кредитного договору в тому числі, якщо такі зміни збільшують обсяг відповідальності поручителя або відбулась новація зобов`язання, такі зміни розповсюджуються на цей договір поруки і на поручителя і не є підставою для припинення поруки, та не допускається припинення поруки без припинення забезпеченого нею зобов`язання. Оскільки сторони погодили, що поручитель в повному обсязі прийняв на себе зобов`язання щодо виконання зобов`язань за кредитним договором, зауважень чи пропозицій щодо змісту договору поруки ним не зазначалося, в судовому порядку вказаний договір чи наведені його пункти недійсними визнано не було, тому у задоволенні позову про визнання договору поруки припиненим слід відмовити.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції порушив норми матеріального та процесуального права. ОСОБА_1 вказує, що згода поручителя на збільшення кредитної процентної ставки повинна бути очевидною і наданою в спосіб, передбачений договором поруки. Позивач зазначає, що договір поруки припинився, оскільки банк пред`явив позов до суду про стягнення заборгованості зі спливом шести місяців від дати невиконання чергового зобов`язання.

Заперечення (відзив) на касаційну скаргу до суду касаційної інстанції не надходили

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (далі - ВССУ) від 12 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

Ухвалою ВССУ від 18 жовтня 2017 року справу № 203/6058/13-ц призначено до судового розгляду.

Статтею 388 ЦПК України визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

26 березня 2018 року вищевказану справу передано до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Установлено, що 03 серпня 2006 року між відповідачами укладено кредитний договір № 122/в, за яким ВАТ «ВіЕйБі Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ВіЕйБі Банк») надало ОСОБА_2 кредит у сумі 98 000,00 доларів США під 14 % річних.

06 лютого 2008 року між позивачем та відповідачами укладено договір поруки, за яким позивач зобов`язався солідарно з ОСОБА_2 відповідати за своєчасне повернення кредитних коштів.

04 грудня 2008 року між сторонами кредитного договору без узгодження з позивачем укладено додатковий договір до кредитного договору, за яким було збільшено розмір процентної ставки до 17 %.

Відповідно до пункту 1.1 договору поруки поручитель зобов`язався відповідати перед кредитором солідарно з боржником у повному обсязі за виконання боржником усіх його зобов`язань за договором кредиту від 03 серпня 2006 року № 122/в, що укладений між ВАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_3 та додатковими угодами до нього, як існуючими на момент укладення договору поруки, так і тими, що виникнуть на його підставі в майбутньому.

У пункті 1.4 договору поруки зазначено, що поручитель ознайомлений із змістом кредитного договору і заперечень щодо нього не має.

З матеріалів справи вбачається, що у жовтні 2010 року ПАТ «ВіЕйБі Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 03 серпня 2006 року № 122/в, посилаючись на те, що ОСОБА_2 узяті на себе зобов`язання щодо своєчасного повернення сум кредиту не виконав, у зв`язку з чим станом на 11 листопада 2011 року має заборгованість за кредитним договором у розмірі 532 966,68 грн.

Заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12 березня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 серпня 2013 року, позов ПАТ «ВіЕйБі Банк» задоволено; стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» 430 573,24 грн заборгованості за кредитом, 79 181,78 грн заборгованості по відсоткам, 6 928,90 грн комісії, 16 282,76 штрафу, 1 700,00 грн судового збору, 120,00 витрат на інформаційно- технічне забезпечення розгляду справи, а всього стягнуто 534 786,68 грн.

Ухвалою ВССУ від 11 грудня 2013 року касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено; заочне рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12 березня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 серпня 2013 року в частині позовних вимог до ОСОБА_1 скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

За змістом, укладеного між банком та ОСОБА_2 та ОСОБА_1 договору поруки у випадку порушення боржником зобов`язань за кредитним договором, позичальник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Відповідно до пункту 2.1 договору поруки поручитель зобов`язується в разі невиконання та/або порушення боржником своїх зобов`язань перед кредитором погасити протягом 5 робочих днів з моменту отримання повідомлення кредитора про невиконання боржником своїх зобов`язань по кредитному договору, а саме: погасити основну суму кредиту; погасити суму процентів, згідно з кредитним договором; погасити суми штрафів, пені, комісій, збитків, витрат по зверненню стягнення на предмет застави, та інші платежі згідно з кредитним договором.

Відповідно до статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Отже, порука є спеціальним заходом майнового характеру спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання чим обумовлюється додатковий характер поруки стосовно основного зобов`язання.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов`язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника та кредитором боржника.

У пункті 2.6 кредитного договору, сторони погодили, що банк згідно умов договору в разі зміни процентних ставок на кредитному ринку України банк має право ініціювати зміну розміру процентів за користування кредитом.

Пункт 1.4. договору поруки свідчить про те, що поручитель ознайомлений з умовами договору кредиту, жодних заперечень, а також непорозумінь щодо його положень, не мав.

Пунктом 3.4 договору поруки сторони обумовили, що при внесенні будь-яких змін у кредитному договорі в тому числі, якщо такі зміни збільшують обсяг відповідальності поручителя або відбулась новація зобов`язання, такі зміни розповсюджуються на цей договір поруки і на поручителя і не є підставою для припинення поруки, та не допускається припинення поруки без припинення забезпеченого нею зобов`язання.

Отже, зафіксувавши власне волевиявлення щодо умов договору поруки, в момент його укладання, сторона за договором - поручитель, в повному обсязі прийняв на себе зобов`язання щодо його виконання, зауважень чи пропозицій щодо змісту договору поруки, зокрема щодо його додаткового повідомлення про зміну умов, передбачених у п.1.3 останнім не зазначалося, в судовому порядку вказаний договір чи наведені його пункти недійсними визнано не було.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що протягом 6 місяців від дати невиконання чергового зобов`язання (31 березня 2009 року) банк не пред`явив до суду позов про стягнення заборгованості, а звернувся з таким позовом лише 22 вересня 2010 року.

Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Таким чином, доводи касаційної скарги про припинення договору поруки з огляду на закінчення шестимісячного строку для звернення кредитодавця до поручителя є необгрунтованими, оскільки відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) шестимісячний строк обраховується з дня настання строку виконання основного зобов`язання.

З пункту 1.1 договору поруки убачається термін повернення кредиту 03 серпня 2016 року. Доказів зміни вказаного терміну настання виконання зобов`язання матеріали справи не містять.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржуване судове рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За правилами статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про залишення без задоволення касаційної скарги та залишення без змін судових рішень першої та апеляційної інстанцій, оскільки судові рішення є законними та обґрунтованими.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргуОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. О. Кузнєцов

Судді: В. С. Жданова

В. М. Ігнатенко

М. Ю. Тітов

М. Є. Червинська