Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.02.2019 Справа №607/6847/18

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Сливки Л.М., за участі секретаря судового засідання Осів І.В., представника позивача адвоката ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2 та його представника адвоката ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Тернополі у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу 607/6847/18 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_4 предявила в суд позов до відповідача ОСОБА_4 про збільшення розміру аліментів на неповнолітню дитину. В обґрунтування вказаних вимог зазначає, що у неї та відповідача є спільна дитина дочка ОСОБА_5, котра проживає з нею. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 квітня 2007 року з відповідача стягуються аліменти на утримання дочки в розмірі по 200 грн. щомісячно. Цих коштів на даний момент недостатньо для утримання дитини, а тому вона, з урахуванням уточненої позовної заяви, просить збільшити їх розмір до 3'000 грн., щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного.

Відповідач подав відзив у якому зазначає, що проти задоволення позову частково заперечує. Вказує, що готовий сплачувати 1'000 грн. щомісячно. Більша сума є для нього непосильною, оскільки він хворіє, не має постійного заробітку та будь-якого нерухомого майна. Також посилається на те, що має батьків пенсійного віку. Звертає увагу на перешкоди ОСОБА_4, які вона йому чинить у спілкуванні з дитиною.

У відповіді на відзив позивач зазначає, що наведені відповідачем обставини щодо неможливості сплати аліментів не відповідають вимогам закону та їх слід сприймати критично.

У судовому засіданні представник позивача вказані вимоги підтримав, просив їх задовольнити з мотивів, викладених в уточненій позовній заяві та відповіді на відзив.

Відповідач та його представник у судовому засіданні проти задоволення позову заперечили з мотивів, викладених у відзиві на позов.

Суд, заслухавши пояснення учасників, всесторонньо, повно та об'єктивно дослідивши докази у справі, прийшов до переконання, що позов слід задовольнити частково з огляду на наступне:

позивачка та відповідач є батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Вказаний факт, в силу частини 4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), доказуванню не підлягає, оскільки встановлений таким, що набрало законної сили рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області, ухваленим у цивільній справі № 2-2143/07 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Цим же рішенням з відповідача в корись позивача стягуються аліменти на утримання ОСОБА_5 в розмірі 200 грн., щомісячно, починаючи з 29 березня 2007 року до досягнення дитиною повноліття.

Дочка на даний час проживає з матірю АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою № 1-928 від 25 жовтня 2017 року, виданою ДП «Авторитет Плюс».

Рішенням опікунської ради при Виконавчому комітеті Тернопільської міської ради № 32 від 06 червня 2008 року ОСОБА_2 встановлено графік побачень з дочкою.

Як вбачається з довідки № 01/07.11.17 від 07 листопада 2017 року позивач працює в ФОП ОСОБА_6 на посаді продався продовольчих товарів з 01 жовтня 2013 року по теперішній час і її щомісячна заробітна плата становить не менше мінімальної.

Відповідно до довідки № D4E2-5TJR-SNAP-PF7H від 24 жовтня 2017 року, виданої публічним акціонерним товариством «А-Банк», у позивача є банківський депозитний договір на суму 4'200 грн.

Оцінюючи позицію відповідача суд бере до уваги таке:

ОСОБА_2 зареєстрований та проживає у ІНФОРМАЦІЯ_2. Разом з ним проживають ще пять людей. Зокрема його батьки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4. Вказане підтверджується довідкою № 874 від 04 червня 2018 року, виданою ДП «Фаворит1».

Згідно з довідкою № 36432 від 20 жовтня 2017 року, виданою заступником начальника Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, з вересня 2016 по вересень 2017 року відповідач належним чином сплачував аліменти на утримання дочки.

Відповідно до витягу з медичної карти стаціонарного хворого № 1/4042/2-645-665-858 від 06 липня 2012 року та виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 01/03970 від 17 липня 2012 року, з 02 по 06 липня 2012 року ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні Тернопільській міській комунальній лікарні швидкої допомоги. Після вибуття йому призначено медикаментозне лікування. Судом взято до уваги діагноз відповідач, однак деталізувати його у судовому рішенні не слід з етичних міркувань.

Як обґрунтовано звертає увагу представник позивача у відповіді на відзив, згідно вказаних документів з моменту лікування відповідача сплинуло більше шести років, а тому актуальність зазначеної виписки та витягу викликає обєктивний сумнів.

Також відповідачем надано виписки з медичних карт його батьків згідно яких ОСОБА_2 (якому 68 років) перебував на лікуванні з 22 по 26 березня 2018 року у Тернопільській міській комунальній лікарні швидкої допомоги і за результатами лікування йому призначено консультація у лікаря та обмеження фізичних навантажень, а ОСОБА_9 (якій 67 років) з 02 по 13 квітня 2018 року у Тернопільській обласній комунальній психоневрологічній лікарні, за результатами якого їй також призначено консультації у спеціаліста, вживання медикаментозних препаратів та дотримання дієти.

З цих медичних документів суд робить висновок, що ні відповідач, ні його батьки, не страждають важкими захворюваннями. Терміни їх лікування хоч і мали місце, однак були не значними, а після його закінчення їм рекомендовано консультуватись у лікарів, дотримуватись дієти, уникати фізичних навантажень та вживати медикаменти. Усі ці операції є доступними, а тому суттєво впливати на матеріальне становище відповідача та перешкоджати йому утримувати свою дитину на належному рівні не можуть.

Окрім цього слід зазначити, що батьки відповідача є особами пенсійного віку і отримують відповідне соціальне забезпечення. Вказане підтверджується копіями їх пенсійних посвідчень.

Із відомостей з державного реєстру фізичних осіб-платників податків № 3961 від 04 червня 2018 року вбачається, що з І кварталу 2003 року по І квартал 2018 року інформація про доходи відповідача відсутня.

Загалом слід зазначити, що ні позивачем ні відповідачем не надано документів, за допомогою яких можна було б охарактеризувати його фінансове становище.

Незважаючи на це, частиною 1 ст. 180 Сімейного кодексу України (далі СК України) визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом (частина 1 ст. 192 СК України).

Частина 2 статті 182 Сімейного кодексу України передбачає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» від 23 листопада 2018 року № 2629-VIII, прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років, у період з 01 січня 30 червня 2019 року, становить 2'027 грн.

При визначенні розміру аліментів суд бере до уваги особу відповідача, а саме те, що він працездатного віку, стан його здоровя є задовільним, інших утриманців він не має, а тому розмір аліментів, котрі з нього слід стягувати не може бути мінімальним.

Суд сприймає критично посилання відповідача на те, що він добровільно надає кошти позивачу, оскільки їм не надано жодних доказів, а тому ці обставини слід вважати недоведеними, всупереч частині 1 ст. 81 ЦПК України.

Як уже зазначено вище, сама по собі наявність у відповідача непрацездатних батьків не може говорити про його скрутне матеріальне становище.

Не є підставою для сплати аліментів у мінімальному розмірі і спір між батьками з приводу участі у вихованні дитини.

Отже, суд вважає, що майновий стан одержувача аліментів змінився і це в першу чергу повязано з віком дитини . З моменту, коли аліменти почали стягуватись до даного моменту сплинуло більше десяти років. Очевидним є той факт, що потреби дитини виросли, а тому вона потребує додаткової матеріальної допомоги; відповідач має можливість та зобовязаний її надавати.

Таким чином, з урахуванням викладеного та вимог статтей 182, 184 СК України, та на підставі викладеного, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, шляхом збільшення розміру аліментів та стягнення із відповідача в користь позивача на утримання дочки 2'000 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з моменту набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача в користь держави слід стягнути 704,8 грн. судового збору, врахувавши те, що від сплати такого збору при подачі позову ОСОБА_2 була звільнена на підставі пункту 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись статтями 4, 13, 141, 258, 259, 264, 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів задовольнити частково .

Збільшити розмір аліментів, визначених рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 квітня 2007 року та стягувати аліменти з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5 (зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_6, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) в користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7 (зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_8, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) аліменти на неповнолітню дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 2'000 (дві тисячі) грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з моменту набрання рішенням суду законної сили до досягнення дитиною повноліття.

У задоволенні решти заявлених вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь держави 704,80 гривень судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення має право на поновлення строку на апеляційне скарження в порядку вимог частиною 2 ст. 354 Цивільного процесуального кодексу України.

Дата складення повного судового рішення 06 лютого 2019 року.

Реквізити сторін:

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_7, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_9, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2;

ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_10, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1.

Головуючий суддяОСОБА_10