Провадження № 2/522/4171/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2019 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси

в складі: головуючого судді - Домусчі Л.В.,

за участю секретаря судового засідання Вадуцкої В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ПАТ «Кредит ОСОБА_1 банк» до ОСОБА_2 про визнання права власності та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Кредит ОСОБА_1 банк», третя особа: ПП «НИВА-В.Ш.», Відділ примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби ГТУЮ в Одеській області про визнання недійсними прилюдні торги,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2015 року ПАТ «Кредит ОСОБА_1 банк» в особі представника звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на нежитлові приміщення № 10,4, загальною площею 147,1 кв.м., які розташовані в м. Одесі, площа Грецька, 3/4 , придбані на прилюдних торгах, що відбулися 18.04.2014 року, з реалізації арештованого нерухомого майна, що є предметом іпотеки належного ОСОБА_2 та припинення всіх та будь-яких обтяжень (арештів) третіх осіб (окрім обтяжень накладених позивачем за Договором іпотеки № 00009-ML-20/I, посвідченим 27.12.2007 року ОСОБА_3, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим № 7470) на нежитлові приміщення № 10,4, загальною площею 147,1 кв.м., які розташовані в м. Одесі, площа Грецька, 3/4.

Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 18.04.2014 року відбулися повторні прилюдні торги із реалізації майна Відповідача, що обтяжене іпотекою Позивача. Організатором торгів була Філія 16 ПП «Нива - В.Ш.». Переможцем прилюдних торгів, визначено Позивача, який запропонував найвищу ціну за лот - 4 600 000 гривень. За результатами повторних прилюдних торгів представнику Позивача було видано копію Протоколу №161484-1 проведення прилюдних торгів із реалізації арештованого майна, що є предметом іпотеки належного ОСОБА_2 від 18.04.2014 року. 24.04.2014 року Позивач подав заяву про видачу Акту про реалізацію предмета іпотеки. Проте, державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Обласного управління юстиції в Одеській області ОСОБА_4 у своїй відповіді від 12.05.2014 року повідомив про те, що видати акт про реалізацію предмета іпотеки не видається можливим.

Оформлення результатів прилюдних торгів не відбулось взагалі, оскільки 16.04.2014 державним виконавцем Кравець О.В. Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Обласного управління юстиції в Одеській області прийнято постанову про повернення виконавчого документа від 16.04.2014 (ВП 40405748) виконавчий лист повернуто Позивачу на підставі п. 9 ч. 1 ст.47 Закону у звязку із наявною існуючою забороною щодо звернення стягнення на майно Відповідача - нежитлових приміщень № 10,4, які розташовані у м. Одесі, площа Грецька, 3/4. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 24.06.2014 року визнана незаконною та скасована. Ухвала Голосіївського районного суду м. Києва від 24.06.2014 року залишена без змін Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 20.08.2014 року та Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.10.2014 року.

Отже, на думку позивача, торги, що відбулись 18.04.2014 року, є чинними та наслідком проведення яких мало бути оформлення їх результатів у відповідності до законодавства з видачею позивачу акта про реалізацію предмета іпотеки для оформлення права власності на обєкт нежитлові приміщення №10, 4, які розташовані у м. Одесі, пл.. Грецька, 3/4.

Позивач очікував оформлення результатів повторних торгів, проте 16.02.2015 року державний виконавець Кравець О.В. Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Обласного управління юстиції в Одеській області, не здійснивши оформлення результатів повторних прилюдних торгів, що відбулися 18.04.2014 року, прийняв постанову про повернення виконавчого документу на підставі п.2 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження».

Позивач вважає, що державним виконавцем Кравець О.В. відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Обласного управління юстиції в Одеській області порушені його права на одержання у власність нерухомого майна відповідно до вимог ст. 47 Закону України «Про іпотеку», оскільки організатор прилюдних торгів - Філія 16 ПП «Нива-В.Ш.» ліквідована та реалізувати процедуру, передбачену законом не буде можливим у звязку із не функціонуванням організатора торгів. За вказаних обставин звернулись до суду із дійсним позовом.

За позовом просили:

- визнати право власності на нежитлові приміщення № 10,4, загальною площею 147,1 кв.м., які розташовані в м. Одесі, площа Грецька, 3/4 , придбані на прилюдних торгах, що відбулися 18.04.2014 року, з реалізації арештованого нерухомого майна, що є предметом іпотеки належного ОСОБА_2;

- припинити всі та будь-які обтяження (арешти) третіх осіб (окрім обтяжень накладених позивачем за Договором іпотеки № 00009-ML-20/I, посвідченим 27.12.2007 року ОСОБА_3, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим № 7470) на нежитлові приміщення № 10,4, загальною площею 147,1 кв.м., які розташовані в м. Одесі, площа Грецька, 3/4 (т.1, а.с.3-88).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 03.07.2015 року (суддя Нікітіна С.Й.) відкрито провадження по справі.

28.12.2015 року до суду від відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 надійшла зустрічна позовна заява до ПАТ «Кредит ОСОБА_1 банк», третя особа: ПП «НИВА-В.Ш.», Відділ примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби ГТУЮ в Одеській області про визнання недійсними прилюдних торгів із реалізації нерухомого майна: нежилі приміщення №10,4, заг. пл.. 147,1 кв.м., які розташовані за адресою: м. Одеса, пл.. Грецька, 3/4, результати яких оформлено протоколом №1614181-1 від 18.04.2014 року проведення прилюдних торгів із реалізації арештованого нерухомого майна, що є предметом іпотеки, належного ОСОБА_2 (т.1, а.с.131-134).

Вказана зустрічна позовна заява була прийнята до спільного розгляду з первісним позовом протокольною ухвалою суду від 29.02.2016 року.

Свої позовні вимоги ОСОБА_2 мотивує тим, що організатором був порушений порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна, передбачений Тимчасовим положенням, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України № 68/5 від 27.10.1999 року, що призвело до порушення його законних прав і інтересів, оскільки він не отримував висновок із незалежної оцінки майна; його не було повідомлено про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, про стартову ціну реалізації майна, також, позивач вважає, що в державного виконавця не було підстав для звернення стягнення та реалізації предмета іпотеки, з огляду на те, що відсутнє рішення про звернення стягнення тощо. Виконавчий лист, виданий на виконання рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 03.12.2010 року, передбачає лише грошове стягнення, а тому в державного виконавця не було підстав для звернення стягнення та реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах. Таким чином, ОСОБА_2 вважає, що зазначені торги повинні бути визнані недійсними.

До суду 10.06.2016 року представником банку було подано до суду заяву про застосування строків позовної давності до зустрічного позову ОСОБА_2 (т.1, а.с.155-157, т.2, а.с.89).

До суду 10.06.2016 року надійшли письмові заперечення банку на зустрічний позов ОСОБА_2 (т.1, а.с.160-161), згідно яких зустрічну позовну заяву вважають поданою до неналежного відповідача, безпідставною та необґрунтованою, поданою із порушенням встановлених строків на їх оскарження.

21.09.2017 року зазначена справа надійшла до провадження судді Домусчі Л.В. на підставі протоколу авторозподілу від 20.09.2017 року та ухвалою суду від 22.09.2017 року справу було прийнято до провадження та призначено до 31.10.2017 року.

Розгляд справи неодноразово відкладався у звязку з неявкою сторін.

До суду 19.02.2018 року надійшов відзив на позов ОСОБА_2 від відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, згідно якого позовні вимоги не визнали та просили відмовити (т.2, а.с.66-88).

Додатково зазначили, що з 23.10.2013 року у відділі перебуває виконавче провадження №40405748 з виконання виконавчого листа №2-6602/10, виданого 18.10.2011 року Голосіївським судом м. Києва, про стягнення із ОСОБА_2 на користь ПАТ «Кредит ОСОБА_1» заборгованості за договором кредиту в розмірі 816 839,13 доларів США, що відповідно до офіційного курсу НБУ становило 6 540 267,46 грн., судових витрат по оплаті судового збору в сумі 1 700,00 грн., витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120,00 грн., а всього - 6 542 087,46 грн.. Державним виконавцем 25.10.2013 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, копії якої направлені сторонам. Того ж дня, державним виконавцем за заявою стягувача накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника; направлено запити до реєструючих установ щодо виявлення майна, яке належить боржнику, та яке можливо звернути стягнення для задоволення вимог стягувача. Боржником вимоги виконавчого документа у строк наданий для самостійного виконання не виконано. 16.04.2014 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.9 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», копію постанови та оригінал виконавчого листа направлено на адресу банку. 20.04.2014 року складено акт про визнання прилюдних торгів від 18.04.2014 року та складеного за результатами їх проведення протоколу №1614184-1 від 18.04.2014 року, недійсними.

Зазначили, що 22.07.2014 року на адресу відділу надійшла копія ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 24.06.2014 року по справі №752/7601/14-ц, відповідно до якої суд ухвалив визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця відділу від 16.04.2014 року щодо повернення виконавчого документу (з відміткою про не набрання законної сили). 09.09.2014 року до відділу надійшов лист Голосіївського районного суду м. Києва від 03.09.2014 року, яким направлено копію ухвали суду від 24.06.2014 року по справі №752/7601/14-ц та копію ухвали апеляційного суду м. Києва від 20.08.2014 року. Того ж дня, державним виконавцем відділу винесено постанову про відновлення вищевказаного виконавчого провадження. Листом відділу від 10.12.2014 року стягувачу повторно було запропоновано надати до відділу виконавчий лист №2-6602/10 від 18.10.2011 року. Державним виконавцем повторно було направлено запити до реєструючих установ щодо виявлення майна, яке належить боржнику, та яке можливо звернути стягнення для задоволення вимог стягувача. 16.02.2015 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу згідно п. 2 ст. 7 Закону України «Про виконавче провадження», копія якої того ж дня направлено сторонам, а стягувачу повернуто ще виконавчий лист.

У подальшому, 25.11.2015 року на адресу відділу надійшла заява банку про відновлення виконавчого провадження та видачу акту про проведенні прилюдні торги, до якої додано завірені банком копію ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 08.05.2015 року по справі №752/4052/15-ц (про скасування постанови державного виконавця про повернення виконавчого листа) та копію ухвали апеляційного суду м. Києва від 03.09.2015 року, якою вищевказану ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 08.05.2015 року залишено без змін; надано копію ухвали Голосіївського районного суду м. Києва у справі №752/11589/15-ц від 28.09.2015 року, якою зобовязано державного виконавця видати акт про проведені прилюдні торги нежитлових приміщень. Зазначили, що оскільки дані копії ухвали не були завірені належним чином, у задоволенні заяви було відмовлено.

Вказали, що 21.01.2016 року до відділу надійшли належні копії ухвал, тому 22.01.2016 року виконавче провадження було відновлено. При проведенні виконавчих дій державним виконавцем відділу 02.02.2018 року було винесено постанову про призначення субєкта оціночної діяльності субєкта господарювання для участі у виконавчому провадженні. 14.02.2018 року на адресу відділу надійшов звіт про незалежну оцінку майна, яка визначено ринкова вартість нежитлових приміщень №10,4 у будинку 3/4 на пл.. Грецькій у м. Одесі, яка складає 10 205 739, 00 грн. станом на 05.02.2018 року. Посилались на те, що готується пакет документів та заявка на реалізацію вищевказаного предмета іпотеки.

Ухвалою суду від 22.06.2018 року було закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті на 09 годину 15 хвилин «05» вересня 2018 року. У підготовчому засіданні 22.06.2018 року був присутній представник третьої особи - відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_5, який зазначив, що зустрічний позов не підтримує.

05.09.2018 р. розгляд справи був відкладений на 10.10.2018 р. у звязку з неявкою сторін. 10.10.2018 року розгляд справи був відкладений на 13.11.2018 року у звязку з відрядженням судді на семінар.

Ухвалою суду від 16.10.2018 року за клопотанням представника банку розгляд справи було вирішено проводити у режимі відеоконференції.

13.11.2018 р. розгляд справи був відкладений на 30.01.2019 р. у звязку з неявкою сторін.

Учасники справи в судове засідання 30.01.2019 року не зявилися, про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Представник позивача надав 29.01.2019 року суду заяву, згідно якої просив розглядати справу за його відсутності.

Інші учасники справи поважності причин своєї неявки не повідомили та жодних клопотань до суду не заявляли.

У Рекомендації Комітету міністрів Ради ОСОБА_1 № R(84) 5 від 28.02.1984 щодо принципів цивільного судочинства, направлених на удосконалення судової системи, наголошується на тому, що судочинство зазвичай має складатися не більше, ніж з двох судових засідань: перше засідання має бути попереднім слуханням підготовчого характеру, а в ході другого засідання можуть досліджуватися докази, заслуховуватися доводи сторін і, якщо це можливо, ухвалюватися рішення.

Із урахуванням викладеного суд вважає за можливим розглянути справу по суті на підставі наявних в матеріалах справи доказів, за відсутності не з'явившихся в судове засідання сторін та учасників розгляду справи.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Відповідно до ст.ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення.

У звязку з цим, датою складення цього судового рішення є 11.02.2019 року.

Суд, вивчивши матеріали справи, додані до неї документи, оцінивши надані докази, прийшов до висновку про відмову у задоволенні як первісних позовних вимог ПА «Кредит ОСОБА_1», так і зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 з наступних підстав.

Із матеріалів справи судом встановлено, що 18 жовтня 2011 року Голосіївським районним судом м. Києва видано виконавчий лист по справі № 2-6602/10 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Кредит ОСОБА_1» заборгованості за договором кредиту в розмірі 816 839,13 доларів США, що відповідно до офіційного курсу НБУ становило 6 540 267,46 грн., судових витрат по оплаті судового збору в сумі 1 700,00 грн., витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120,00 грн., а всього - 6 542 087,46 грн. (т.1, а.с.12).

29 березня 2013 року постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області ОСОБА_4 відкрито виконавче провадження № 40405748, здійснено опис, арешт майна боржника, що обтяжене іпотекою банку, та подано до організатора прилюдних торгів заявку на їх проведення.

18 квітня 2014 року ПП «Нива-В.Ш.» проведено повторні прилюдні торги з реалізації належного боржнику ОСОБА_2 нежитлових приміщень № 10; 4 за адресою: м. Одеса, площа Грецька, 3/4, за участю трьох учасників - ПАТ «Кредит ОСОБА_1», ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (т.1, а.с.16).

Відповідно до протоколу № 1614184-1, складеного 18 квітня 2014 року ПП «Нива-В.Ш.», «Кредит ОСОБА_1», який є іпотекодержателем вищевказаних приміщень за Договором іпотеки №00009-ML-20/І, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_8 за реєстровим №7470, придбав предмет іпотеки за ціною 4 600 000,00 грн. і був визнаний переможцем торгів (т.1, а.с.17).

24 квітня 2014 року ПАТ «Кредит ОСОБА_1» подало до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області заяву про складання та видачу акту про реалізацію предмета іпотеки (т.1, а.с.18).

29 квітня 2014 року ПАТ «Кредит ОСОБА_1» звернулось до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області із заявою про видачу акту про реалізацію предмета іпотеки (т.2, а.с.19).

Листом від 12 травня 2014 року за підписом начальника Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області ОСОБА_9 ПАТ «Кредит ОСОБА_1» було повідомлено про те, що акт видати не уявляється можливим через завершення 16 квітня 2014 року виконавчого провадження № 40405748 на підставі п. 9 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (т.1, а.с.21).

Із матеріалів справи вбачається, що постанова державного виконавця від 16 квітня 2014 року була визнана незаконною та скасована ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 24 червня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 20 серпня 2014 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 жовтня 2014 року (т.1. а.с.22-31).

09.09.2014 року до відділу надійшов лист Голосіївського районного суду м. Києва від 03.09.2014 року, яким направлено копію ухвали суду від 24.06.2014 року по справі №752/7601/14-ц та копію ухвали апеляційного суду м. Києва від 20.08.2014 року. Того ж дня, державним виконавцем відділу винесено постанову про відновлення вищевказаного виконавчого провадження. Листом відділу від 10.12.2014 року стягувачу повторно було запропоновано надати до відділу виконавчий лист №2-6602/10 від 18.10.2011 року (т.1, а.с.83).

У подальшому, постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області ОСОБА_4 від 16.02.2015 року зазначений вище виконавчий лист повернуто стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (т.1, а.с.84).

Зазначена постанова державного виконавця була оскаржена банком до Голосіївського районного суду м. Києва.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 08.05.2015 року, залишеною без змін ухвалою суду апеляційної інстанції від 03.09.2015 року, було задоволено скаргу публічного акціонерного товариства «Кредит ОСОБА_1» та визнано незаконною та скасовано постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області ОСОБА_4 від 16.02.2015 року щодо повернення виконавчого листа №2-6602/10 виданого 18.10.2012 року Голосіївським районним судом м. Києва на виконання рішення від 03.12.2010 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Кредит ОСОБА_1», заборгованості за договором кредиту в сумі 816 839, 13 дол. США, що відповідно до офіційного курсу НБУ становить 6 540 267, 46 грн., судових витрат по сплаті судового збору в сумі 1 700 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн., а всього 6 542 087, 46 грн..

Зобовязано головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області ОСОБА_4 відновити виконавче провадження № 40405748 щодо виконання виконавчого листа № 2-6602/10 виданого 18.10.2012 року Голосіївським районним судом м. Києва на виконання рішення від 03.12.2010 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Кредит ОСОБА_1», заборгованості за договором кредиту в сумі 816 839, 13 дол. США, що відповідно до офіційного курсу НБУ становить 6 540 267, 46 грн., судових витрат по сплаті судового збору в сумі 1 700 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн., а всього 6 542 087, 46 грн..

У звязку з чим 22.01.2016 року державним виконавцем винесено постанову про відновлення вищевказаного виконавчого провадження.

Викладені обставини підтверджуються листом Управління ДВС ГТУЮ в Одеській області від 29.03.2016 року вих.. №09.2-2336 (т.1, а.с.223-228).

Також, судом встановлено, що банком у липні 2015 року було подано скаргу до Голосіївського районного суду м. Києва на бездіяльність державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ в Одеській області ОСОБА_4 та на відмову видати акт про реалізацію предмета іпотеки (справа №752/11589/15-ц).

За розглядом даної справи Голосіївським районним судом м. Києва від 28.09.2015 року винесено ухвалу, якою скаргу публічного акціонерного товариства «Кредит ОСОБА_1» було задоволено:

- визнано неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області ОСОБА_4 з ненадання публічному акціонерному товариству «Кредит ОСОБА_1» затвердженого акту про реалізацію нежитлових приміщень № 10; 4, загальною площею 147,1 кв. м, які розташовані у м. Одесі, площа Грецька, 3/4, на прилюдних торгах, які відбулися 18 квітня 2014 року.

- зобовязано головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області ОСОБА_4 видати публічному акціонерному товариству «Кредит ОСОБА_1» затверджений акт про проведені прилюдні торги нежитлових приміщень № 10; 4, загальною площею 147,1 кв. м, які розташовані у м. Одесі, площа Грецька, 3/4, на прилюдних торгах, які відбулися 18 квітня 2014 року, з реалізації арештованого нерухомого майна, що є предметом іпотеки, належного ОСОБА_2.

- зобовязано головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області ОСОБА_4 здійснити державну реєстрацію припинення обтяжень нежитлових приміщень № 10; 4, загальною площею 147,1 кв. м, які розташовані у м. Одесі, площа Грецька, 3/4, іпотекою, забороною, арештом (т.1, а.с.119-122).

Банк, звертаючись 19.05.2015 року до суду з відповідним позовом, посилався на те, що на його думку повторні торги, що відбулися 18.04.2015 року, є чинними та наслідком проведення таких торгів мало бути оформлення їх результатів у відповідності до законодавства з видачею акта про реалізацію предмета іпотеки для оформлення права власності на обєкт нерухомого майна, а саме нежитлових приміщень №10, 4, які розташовані у м. Одесі, пл.. Грецька, 3/4.

На думку позивача, державним виконавцем Кравець О.В. відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Обласного управління юстиції в Одеській області унаслідок повернення постановою від 16.04.2014 року виконавчого листа стягувачу були порушені права банку на одержання у власність нерухомого майна відповідно до вимог ст. 47 Закону України «Про іпотеку», оскільки організатор прилюдних торгів - Філія 16 ПП «Нива-В.Ш.» ліквідована та реалізувати процедуру, передбачену законом не буде можливим у звязку із не функціонуванням організатора торгів.

Згідно зустрічного позову від 29.12.2015року, ОСОБА_2 просив визнати недійсними прилюдні торги із реалізації нерухомого майна: нежилі приміщення №10,4, заг. пл.. 147,1 кв.м., які розташовані за адресою: м. Одеса, пл.. Грецька, 3/4, результати яких оформлено протоколом №1614181-1 від 18.04.2014 року проведення прилюдних торгів із реалізації арештованого нерухомого майна, що є предметом іпотеки, належного ОСОБА_2 (т.1, а.с.131-134).

Підставами позову зазначив те, що організатором був порушений порядок проведення прилюдних торгів із реалізації арештованого майна, передбачений Тимчасовим положенням, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України № 68/5 від 27.10.1999 року, що призвело до порушення його законних прав і інтересів, оскільки він не отримував висновок із незалежної оцінки майна; його не було повідомлено про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, про стартову ціну реалізації майна, також, позивач вважає, що в державного виконавця не було підстав для звернення стягнення та реалізації предмета іпотеки, з огляду на те, що відсутнє рішення про звернення стягнення тощо.

Вирішуючи спір суд виходить із наступного.

Так, примусова реалізація заставленого майна як стадія виконавчого провадження є сукупністю правовідносин (урегульованих Законом України «Про виконавче провадження», ЦК України та іншими нормативно-правовими актами), що в процесі примусового виконання виникають і реалізуються між органами й посадовими особами, які здійснюють примусову реалізацію судових рішень, та особами, які беруть участь у виконавчому провадженні чи залучаються до проведення виконавчих дій відповідно до Закону.

Спірні правовідносини регулюються такими актами цивільного законодавства (в редакціях чинних на момент проведення прилюдних торгів): ЦК України; Законом України №606-XIV «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-XIV);Законом України від 05 червня 2003 року № 898-IV «Про іпотеку» (далі - Закон № 898-IV); Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5, (далі - Тимчасове положення, Положення № 68/5); Тимчасовим порядком реалізації арештованого майна шляхом проведення прилюдних торгів, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 16 квітня 2014 року № 656/5, (далі - Тимчасовий порядок, Порядок № 656/5); Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Отже, при розгляді спору суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Крім того, відповідно до частини першої статті 11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Частиною другою цієї ж статті передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обовязків можуть бути як правочини (пункт 1), так і інші юридичні факти (пункт 4).

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (частина перша статті 202 ЦК України). Зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог чинності правочину є підставою недійсності відповідного правочину (частина перша статті 203, частина перша статті 215 цього Кодексу).

За статтею 1 Закону № 606-XIV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень і провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

З огляду на приписи статей 54 Закону № 606-XIV, заходами примусового виконання рішень є, зокрема, звернення стягнення на майно боржника, що полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунку) та примусовій реалізації. За загальним правилом реалізація арештованого майна здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною.

Дотримуючись висновку, наведеного в постанові Верховного Суду України від 24 жовтня 2012 року (справа № 6-116цс12), суд вважає, що правова природа процедури реалізації майна на електронних торгах полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця учасника прилюдних торгів. Ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів це оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто правочин.

Тому відчуження майна з прилюдних торгів за своєю правовою природою відноситься до угод купівлі-продажу й така угода може визнаватись недійсною на підставі норм цивільного законодавства про недійсність правочину за статтями 203, 215 ЦК України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

За положеннями частин першої і третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

За змістом статті 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду, проводиться шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

Виконавче провадження є процесуальною формою, що гарантує примусову реалізацію рішення суду, яким підтверджені права та обов'язки суб'єктів матеріальних правовідносин цивільної справи.

Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Главою 4 Закону України «Про виконавче провадження» визначається загальний порядок звернення стягнення на майно боржника. Серед іншого, відповідно до частини першої статті 52 цього Закону звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Стаття 44 цього Закону передбачає черговість задоволення вимог стягувачів, згідно з якою в першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення з вартості заставленого майна.

Положеннями статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» визначено особливості звернення стягнення на заставлене майно. Зокрема, згідно із частиною восьмою цієї статті примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Отже, за змістом цієї статті підставою для застосування положень Закону України «Про іпотеку» до спірних правовідносин є звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто його арешт, вилучення та примусова реалізація в розумінні частини першої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, норми Закону України «Про виконавче провадження» допускають звернення стягнення на предмет іпотеки без судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки в межах процедури стягнення коштів з боржника на користь іпотекодержателя.

Якщо за судовим рішенням з відповідача стягнуто кредитну заборгованість, то суд не може змінити спосіб виконання такого рішення суду на звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки виконання рішення суду про стягнення заборгованості має виконуватися за рахунок усього майна, що належить боржнику.

Відповідно до порядку примусового звернення стягнення коштів з боржника, врегульованого Законом України «Про виконавче провадження», першочергово звертається стягнення на відповідні кошти боржника, рухоме майно, а за його відсутності - на об'єкти нерухомості.

Статтею 54 цього Закону передбачено, що звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. Оскільки статтею 575 ЦК України іпотеку визначено як окремий вид застави, норми Закону України «Про виконавче провадження» дозволяють звернути стягнення на іпотечне майно для задоволення вимог іпотекодержателя.

Таким чином, норми Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на час проведення прилюдних торгів) дозволяють державному виконавцю передавати на реалізацію предмет іпотеки в ході примусового виконання рішень судів про стягнення на користь іпотекодержателя заборгованості, яка випливає із забезпечених іпотекою зобов'язань, за таких умов: відсутність у боржника будь-якого іншого майна, на яке можна першочергово звернути стягнення; наявність заборгованості виключно перед іпотекодержателем; дотримання порядку реалізації майна, визначеного Законом України «Про іпотеку».

У такому випадку до правовідносин підлягають застосуванню норми статті 45 Закону України «Про іпотеку», за якою прилюдні торги можна провести за наявності одного учасника, придбавши майно за його початковою ціною.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України № 6-1680цс16 від 28 вересня 2016 року.

Наявність у боржника іншого майна крім іпотечного у справі не встановлено, не вказує про таке майно і ОСОБА_2 у зустрічному позову, а тому прилюдні торги із реалізації нежитлових приміщень № 10,4, загальною площею 147,1 кв.м., які розташовані в м. Одесі, площа Грецька, 3/4, за участю одного учасника в межах процедури стягнення коштів з боржника на користь іпотекодержателя могли бути проведенні у відповідності з вимогами статті 54 Закону України «Про іпотеку», а тому результати цих торгів не можуть бути визнані недійсними із тих підстав, що рішенням суду було стягнуто з боржника у погашення боргу кошти, а не звернуто стягнення на предмет іпотеки.

Аналогічна позиція викладена ВСУ у постанові від 16.01.2019 року по справі № 463/4728/15.

Також посилання ОСОБА_2 на те, що він не був ознайомлений та йому не направлявся висновок із незалежної оцінки майна, чим порушено його права, не є безумовною підставою визнання прилюдних торгів недійсними.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 повідомлявся філією 16 Приватного підприємства «Нива-В.Ш.» із інформацію щодо дати проведення прилюдних торгів та стартової оцінки нежитлових приміщень (т.1, а.с.с106 на звороті). При цьому суду не надано доказів, що позивач за зустрічним позовом не згоден із висновком із незалежної оцінки майна та скористався своїм правом щодо оскарження його у визначений законом строк. За таких обставин, посилання ОСОБА_2 на порушення його прав у виконавчому провадженні є не переконливими.

З огляду на викладене суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_2, а тому відмовляє в їх задоволенні.

При цьому, суд враховує, що відповідачем за вказаним зустрічним позовом було визначено лише банк.

У звязку з відмовою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 саме з підстав його необґрунтованості, суд не приймає до уваги клопотання представника банку про застосування до спірних правовідносин строків позовної давності.

Із приводу вимог ПАТ «Кредит ОСОБА_1» про визнання право власності на нежитлові приміщення № 10,4, загальною площею 147,1 кв.м., які розташовані в м. Одесі, площа Грецька, 3/4, придбаних на прилюдних торгах, що відбулися 18.04.2014 року, з реалізації арештованого нерухомого майна, що є предметом іпотеки належного ОСОБА_2; та припинення всіх та будь-яких обтяження (арешти) третіх осіб (окрім обтяжень накладених позивачем за Договором іпотеки № 00009-ML-20/I, посвідченим 27.12.2007 року ОСОБА_3, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим № 7470) на нежитлові приміщення № 10,4, загальною площею 147,1 кв.м., які розташовані в м. Одесі, площа Грецька, ѕ, суд зазначає наступне.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплені в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., зокрема, в ст.1 Першого протоколу до неї (ратифіковано законом України від 17.07.1997р. №475/97-ВР), яка є складовою правової системи відповідно до ст.9 Конституції України, а також у вітчизняному законодавстві.

Статтею 41 Конституції України гарантовано право кожному володіти, користуватись та розпоряджатись своєю приватною власністю, набутою у порядку, визначеному законом.

Непорушність права власності закріплено і в статті 321 ЦК України, відповідно до частини першої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядженням своїм майном.

Відповідно до частин першої, третьої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст.16 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності:

1)якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (за умови, що позивач не перебуває з цими особами у зобовязальних відносинах, оскільки права осіб, які перебувають у зобовязальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобовязального права);

2)у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Право на звернення до суду (право на захист у процесуальному розумінні) гарантується Конституцією України та законами України, у тому числі ст.ст. 15, 16 ЦК України та ст.ст. 1, 3, 15 ЦПК України, і може бути реалізоване, зокрема, коли особа вважає, що її право не визнається. У разі доведення в установленому законодавством порядку обставин, якими обґрунтовувалися вимоги, особа має субєктивне матеріальне право на їх задоволення (постанови Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України: від 13 квітня 2016 р. у справі № 6-2981цс15; від 1 червня 2016 р. у справах № 6-929цс16, № 6-1044цс16).

Отже, з аналізу чинного законодавства вбачається, що з відповідним позовом про визнання права власності може звернутись лише особа, яка вже є власником спірного майна.

Частиною 1статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного процесу сторони у справі на власний розсуд розпоряджаються наданими їм законом правами та обов'язками щодо предмета спору (стаття 11 ЦПК України 2004 року), а суд на засадах змагальності сторін може лише сприяти здійсненню таких прав та виконанню обов'язків, ураховуючи при цьому принципи справедливості та рівності учасників процесу перед законом та судом.

Згідно з частиною першої та другої статті 10 ЦПК України 2004 року(станом на час подачі позову) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Стаття 392 ЦК України, у якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на окремі об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту.(справа Верховний Суд. Касаційний цивільний суд, від 19.09.2018, № 2-962/2009|61-33701св18, ).

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Між тим, як встановлено за розглядом справи, банк не є власником спірного майна, право власності на приміщення №10, 4, заг. пл.. 147,1 кв.м., яке розташоване за адресою: м. Одеса, площа Грецька, 3/4, за банком не було оформлене.

При цьому, з наданих із боку відділу додатків до відзиву, вбачається, що 20.04.2014 року відділом примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ в Одеській області та філією 16 ПП «Нива-В.Ш., яка від імені та в інтересах ПП «Нива-В.Ш.», у звязку з відкликанням заявки на проведення реалізації нежилих приміщень №10, 4, заг. пл.. 147,1 кв.м., яке розташоване за адресою: м. Одеса, площа Грецька, 3/4, що належить ОСОБА_2, було складено акт, яким визнано недійсними прилюдні торги з реалізації вищевказаного майна, проведені 18.04.2014 року спеціалізованою організацією; визнано недійсним протокол №1614184-1 від 18.04.2014 року, складений за результатами проведення вищезазначених прилюдних торгів, що був виданий переможцю аукціону ПАТ «Кредит ОСОБА_1» (т.2, а.с.85).

Крім того, листом від 29.01.2016 року вих.. №09.1-833 (т.1, а.с.221) відділ примусового виконання рішень ГТУЮ в Одеській області повідомило ПАТ «Кредит ОСОБА_1», що акт про проведення прилюдні торги нежитлових приміщень, який зобовязано видати державного виконавця ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва №752/11589/15-ц від 28.09.2015 року, у матеріалах виконавчого провадження ВП №40405748 відсутній, що унеможливлює його видачу.

Отже, з урахуванням викладеного, виходячи з положень діючого цивільного законодавства, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог ПАТ «Кредит ОСОБА_1» та відмовляє у їх задоволенні в повному обсязі.

При цьому, суд враховує, що при проведенні виконавчих дій державним виконавцем відділу 02.02.2018 року було винесено постанову про призначення субєкта оціночної діяльності субєкта господарювання для участі у виконавчому провадженні.

14.02.2018 року на адресу відділу надійшов звіт про незалежну оцінку майна, яка визначено ринкова вартість нежитлових приміщень №10,4 у будинку 3/4 на пл.. Грецькій у м. Одесі, яка складає 10 205 739, 00 грн. станом на 05.02.2018 року, про даний звіт державний виконавець повідомляв сторони виконавчого провадження листом від 15.02.2018 року (т.2, а.с.83).

Таким чином суд не вбачає правових підстав для визнання права власності на нежитлові приміщення № 10,4, загальною площею 147,1 кв.м., які розташовані в м. Одесі, площа Грецька, 3/4 , придбані на прилюдних торгах, що відбулися 18.04.2014 року, оскільки дане виконавче провадження не є завершеним і в рамках якого знову призначені електронні торги на виконання судового рішення.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

На підставі викладеного та керуючись ст. 55, 124 Конституції України, ст.. 11, 15, 16, ч.2 ст.203, 215, 216, 316, 319, 392 ЦК України, Законом України «Про іпотеку», Закон України «Про виконавче провадження», ст.ст. 1, 2, 3- 13, 19, 23, 42, 43, 48, 49, 72, 76-81, 89 , 95, 209, ст. 223, 229, 241, ч.2 ст. 247, 258-259, 263-265, 268, 354, 496, 497 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ПАТ «Кредит ОСОБА_1 банк» (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Володимирська, 101) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1) про визнання права власності та припинення обтяжень відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1) до ПАТ «Кредит ОСОБА_1 банк» (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Володимирська, 101), третя особа: ПП «НИВА-В.Ш.», Відділ примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби ГТУЮ в Одеській області про визнання недійсними прилюдних торгів відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Приморського районного суду м. Одеси протягом 30 днів (ст.ст.354,355,ЦПК України). Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту цього рішення.

Повний текст рішення суду складено 11.02.2019 року.

Суддя: Домусчі Л.В.