СОЛОМ`ЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________________________________________________________________
№2/760/147/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

І . Вступна частина

06 червня 2019 року в місті Києві

Солом`янський районний суд м. Києва

у складі головуючого судді Коробенка С.В.

за участю секретаря Семененко А.Д.

представника Позивача ОСОБА_1

розглянув у судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , яка діє в якості законного представника малолітньої ОСОБА_3 , до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину.

ІІ. Описова частина

У червні 2018 року ОСОБА_2 в інтересах своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 з вимогами про відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоров`я.

Зокрема, Позивачем заявлені вимоги про стягнення з ОСОБА_4 на користь законного представника Позивача:

-витрати на лікування, а саме грошові кошти в сумі 98049 грн. 49 коп.;

-витрати на придбання лікарських засобів, виробів медичного призначення, медичної техніки, посиленого дитячого харчування, а саме грошові кошти в сумі 117142 грн. 11 коп.;

-Стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на витрати за проїзд на залізничному транспорті, а саме грошові кошти в сумі 5791 грн. 64 коп.;

-витрати на паливно-мастильні матеріали, а саме грошові кошти в загальній сумі 16996 грн. 33 коп.;

-витрати на проживання в період спеціалізованих курсів реабілітації (лікування), а саме грошові кошти в загальній сумі 30250 грн. 00 коп.;

-втрачену заробітну плату в загальній сумі 336872 грн. 37 коп.;

-витрати на правову допомогу в загальній сумі 45000 грн. 00 коп.

Свої вимоги Позивач в особі її законного представника мотивує наступним.

02 березня 2014 році близько 00 годин 40 хвилин водій ОСОБА_4 (Відповідач) перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки «ВМW», д/н НОМЕР_2 , рухаючись по автошляху Київ-Одеса зі сторони м. Одеса в напрямку м. Києва по вул. Одеське шосе, 8, смт.Чабани в Києво-Святошинському районі Київської області, скоїв зіткнення з автомобілем марки «Renault Clio Simbol», д/н НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_5 та в якому їхала пасажиром малолітня ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля марки «Renault Clio Simbol», д/н НОМЕР_3 , малолітня ОСОБА_3 отримала тяжкі тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми - судна волосистої частини голови, забій головного мозку тяжкого ступеня з ураженням стовбуродієнцефальних відділів, внутрішньошлунковий крововилив з тампонадною III-IV шлуночків, оклюзійна гідроцефалія, посттравматичний набряк мозку, деменція, розпад мови, забійна рана лівої стопи; перелом 1,4,5 плюсневих кісток лівої стопи без зміщення відламків, перелом лівої таранної кістки, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя, що підтверджується висновком експерта №196/Д від 17-27.07.2014, про що зазначено у вироку суду.

Позивач зазначає, що умовою та причиною настання ДТП та спричинення малолітній ОСОБА_3 тяжких тілесних ушкоджень стало грубе порушення Відповідачем вимог п.1.5., пп. «б» п.2.3, п.12.1, п.13.1 Правил дорожнього руху України.

Вироком Києво-Святошинським районним судом Київської області від 06.07.2015 по справі №369/1680/15-к ОСОБА_4 визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 Кримінального кодексу України.

Позивач зазначає, що 30.04.2014 медико-соціальною комісією внаслідок закритої черепної мозкової травми, забою головного мозку внутрішньо-шлункового крововиливу, спастичного тетрапарезу, деменції, малолітній ОСОБА_3 було присвоєно 1 (першу) групу інвалідності, що підтверджується Медичним висновком №2191 від 30.04.2014, у зв`язку із чим малолітня ОСОБА_3 вважається недієздатною та потребує постійного стороннього догляду.

Позивач вказує, що 09.12.2016 згідно з рішенням №619206/151 Управління праці та соціального захисту населення Солом`янської РДА опікуном малолітньої ОСОБА_3 є її матір - ОСОБА_2

Позивач зазначає, що до настання ДТП малолітня ОСОБА_3 була веселою, енергійною і життєрадісною дівчинкою, але з вини Відповідача, життя малолітньої ОСОБА_3 зовсім змінилось в гіршу сторону. Дитина постійно знаходиться в лежачому стані, не може рухатися, тримати голову, повернутися, сидіти, в неї затримка психічного розвитку. Без сторонньої допомоги не може їсти, пити, сходити в туалет, перебуває в щоденних болях, не може спокійно спати. Пересування дитини без сторонньої допомоги та спеціального обладнання є фізично неможливим. Для дитини передбачене спеціальне посилене харчування, а для зниження страждань від болю приймаються безліч медикаментів. Оскільки дитина знаходиться у нерухливому стані, для неї є вкрай важливими проходження реабілітаційних комплексів та лікування.

З метою лікування малолітньої ОСОБА_3 її матір ОСОБА_2 постійно їздить в різні реабілітаційні центри, клініки, санаторно-оздоровчі комплекси, шукає методи реабілітації, намагається вилікувати свою дитину та максимально адаптувати дівчинку у суспільстві.

Позивач пояснює, що станом на день подання позову на лікування малолітньої ОСОБА_3 були витрачені грошові кошти в загальній сумі 98049 грн 49 коп., що підтверджується відповідними документами.

Крім того, Позивач стверджує, що на придбання лікарських засобів, виробів медичного призначення, медичної техніки, посиленого дитячого харчування нею було витрачено грошові кошти в загальній сумі 117142 грн 11 коп.

Позивачем також витрачено, як вона стверджує, кошти в розмірі 5791 грн 64 коп. на проїзд на залізничному транспорті разом супроводжуючими особами, які залучалися для допомоги транспортуванні дитини, на санаторно-курортне лікування (курси реабілітації) малолітньої ОСОБА_3

Позивач просить стягнути з Відповідача витрати на паливно-мастильні матеріали для здійснення транспортування до закладів охорони здоров`я, на реабілітаційні курси, на обстеження, консультації, санаторно-курортне лікування малолітньої ОСОБА_3 в загальній сумі 16996 грн 33 коп., а також витрати на проживання в період спеціалізованих курсів реабілітації (лікування) за індивідуальною програмою в м. Берегові, м. Трускавці, м. Херсоні в загальній сумі 30250 грн 00 коп.

Крім того, як стверджує законний представник Позивача, починаючи з 11 вересня 2014 року вона перебуває у відпустці без збереження заробітної плати по догляду за малолітньою дитиною-інвалідом (першої групи підгрупи А), і відповідно до довідок ПАТ «Укрзалізниця» вих.№СРЦ-05/2529-Бух від 13.04.2018 та вих.№ СРЦ 05/3449-Бух від 10.07.2017 вона втратила заробітну плату в загальній сумі 336872 грн 37 коп. Зазначену суму Позивач також просить стягнути з Відповідача.

Представник Позивача зазначає, що в рамках кримінального провадження №0000491 за обвинуваченням ОСОБА_4 вона понесла витрати на правову допомогу у розмірі 45000 грн, які також вважає матеріальною шкодою і просить стягнути з Відповідача.

У судовому засіданні Позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, письмового відзиву не подав, хоча про розгляд справи був повідомлений. За наявності згоди Позивача суд визнав за можливе розглянути справу у відсутність ОСОБА_4 із постановленням заочного рішення.

ІІІ. Мотивувальна частина

Заслухавши пояснення Позивача та її представника, дослідивши наявні в справі письмові докази, суд приходить до наступного.

Встановлено, що 02 березня 2014 році близько 00:40 годин на автошляху Київ-Одеса по в смт.Чабани Києво-Святошинського району Київської області по вул. Одеське шосе, 8, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «ВМW», д/н НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_4 та автомобіля марки «Renault Clio Symbol», д/н НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_5 , та в якому їхала пасажиром малолітня ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля марки «Renault Clio Symbol», д/н НОМЕР_3 , малолітня ОСОБА_3 отримала тяжкі тілесні ушкодження, що підтверджується висновком експерта №196/Д від 17-27.07.2014.

Вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06.07.2015 у справі №369/1680/15-к ОСОБА_4 було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Цивільний позов в інтересах малолітньої ОСОБА_3 залишено без розгляду.

Згідно з Медичним висновком медико-соціальної комісії №2191 від 30.04.2014 внаслідок закритої черепної мозкової травми, забою головного мозку внутрішньо-шлункового крововиливу, спастичного тетрапарезу, деменції, малолітній ОСОБА_3 присвоєно першу групу інвалідності. (а.с. 211)

Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частинами 1 та 2 ст. 1195 ЦК України визначено, що фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Відповідно до ст. 1199 ЦК України, у разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я малолітньої особи фізична або юридична особа яка завдала цієї шкоди, зобов`язана відшкодувати витрати на лікування, протезування, постійний догляд, посилення харчування тощо.

Згідно зі ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Матеріалами справи підтверджується, що на лікування малолітньої ОСОБА_3 , пов`язане з отриманням нею травм під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини ОСОБА_4 , було витрачено 98049,49 гривень. Крім того, для забезпечення лікування дитини її батьками понесені витрати на придбання лікарських засобів, виробів медичного призначення, медичної техніки, посиленого дитячого харчування в сумі 117142,11 грн.

Матеріалами справи також підтверджуються витрати на оплату вартості проїзду залізничним транспортом малолітньої ОСОБА_3 разом супроводжуючими особами які залучалися для допомоги її транспортування на санаторно-курортне лікування (курси реабілітації) в сумі 5791,64 грн.

Зазначені витрати підтверджуються документально, є обгрунтованими, а крім того, перебувають у причинно-наслідковому зв`язку між винними діями ОСОБА_4 та необхідністю усунення негативних наслідків таких дій, спричинених здоров`ю малолітньої Позивачки.

Викладене свідчить про обгрунтованість вимог про стягнення з Відповідача ОСОБА_4 підтверджених витрат на лікування та реабілітацію ОСОБА_3 , придбання ліків та виробів медичного призначення для неї, а також витрат на її транспортування до санаторно-лікувальних закладів.

Окрім зазначеного Позивачем заявлені для стягнення з Відповідача витрати на паливно-мастильні матеріали, які були витрачені для здійснення транспортування малолітньої ОСОБА_3 до закладів охорони здоров`я, на реабілітаційні курси, на обстеження, консультації, санаторно-курортне лікування в загальній сумі 16996,33 грн. Разом з тим, суд позбавлений можливості достовірно визначити, хто саме придбавав пальне за квитанціями, копії яких містяться на а.с. 153-157; яким чином, ким, і на які поїздки воно використовувалося. За таких обставин суд не може задовольнити вимоги про компенсацію Позивачу витрат на пальне, оскільки причинно-наслідковий зв`язок між діями ОСОБА_4 та необхідністю несення зазначених витрат належними доказами не підтверджений.

Суд також не може задовольнити вимоги про стягнення з Відповідача понесених стороною Позивача витрат на проживання в період спеціалізованих курсів реабілітації (лікування) за індивідуальною програмою в м. Берегово, м. Трускавець, м. Херсон в сумі 30250,00 грн, оскільки зазначені витрати не підтверджуються належними доказами. Посилання законного представника Позивача на те, що житло винаймалося неофіційно, без оформлення відповідних договорів та квитанцій, не може бути підставою для розрахунку понесених витрат шляхом підрахунку середніх цін на ринку.

Вимоги про стягнення з ОСОБА_4 втраченого заробітку в розмірі 336872,37 гривень також не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Статтею 59 ЦПК України визначено, що права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом.

Суд звертає увагу на той факт, що в даній справі Позивачем є малолітня ОСОБА_3 , в той час як ОСОБА_2 має процесуальний статус законного представника Позивача.

Так, вимоги про стягнення втраченого заробітку не пов`язані з особою малолітньої ОСОБА_3 , оскільки вона не була працевлаштована, та, відповідно, не мала заробітку. Натомість ОСОБА_2 , про втрачений заробіток якої фактично йдеться у позові, не виступає Позивачем у даній справі і особисто вимог до ОСОБА_4 не заявляє. Відтак, підстав для задоволення вимог про стягнення втраченого заробітку немає, оскільки малолітня ОСОБА_6 є неналежним Позивачем щодо них.

Відповідно до ч. 2 ст. 120 Кримінального процесуального кодексу України витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.

Частиною 1 ст. 124 зазначеного Кодексу передбачено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Статтею 368 Кодексу визначено, що ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі.

Якщо ж питання про розподіл процесуальних витрат не вирішено судом у вироку, потерпілий може звернутися до суду на підставі ч. 1 ст. 126 КПК України із заявою про вирішення цього питання відповідною ухвалою.

Таким чином, питання про стягнення з ОСОБА_4 витрат на правову допомогу, понесених потерпілою стороною під час розгляду справи у кримінальному провадженні, має вирішуватися саме в межах зазначеної справи, а тому Позивачем обрано невірний спосіб захисту прав щодо компенсації таких витрат. З огляду на зазначене вимоги про стягнення з Відповідача компенсації витрат на правову допомогу в сумі 45000 гривень також задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України стягненню з Відповідача на користь держави підлягає судовий збір в розмірі 2209,83 гривень.

IV. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 22, 1166, 1195, 1199 Цивільного кодексу України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 223, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд вирішив:

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , компенсацію за спричинену матеріальну шкоду, завдану внаслідок вчинення злочину в розмірі 220983,24 гривень, яка складається з:

-витрат на лікування в розмірі 98049,49 гривень;

-витрат на придбання лікарських засобів, виробів медичного призначення, медичної техніки, посиленого дитячого харчування в сумі 117142,11 гривень;

-витрат на проїзд залізничним транспортом в розмірі 5791,64 гривень.

В іншій частині позову відмовити.

3. Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір в розмірі 2209,83 гривень.

4.Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення.

5.Позивач: ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_1 ;

Законний представник Позивача: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 ;

Відповідач: ОСОБА_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Суддя :