Постанова

Іменем України

23 січня 2019 року

м. Київ

справа № 750/3299/15-ц

провадження № 61-18405св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О., Кузнєцова В. О.,

ПогрібногоС. О., Ступак О. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк»,

відповідач - ОСОБА_3,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 08 листопада 2016 року у складі колегії суддів:

Страшного М. М., Євстафіїва О. К., Шарапової О. Л.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій

У квітні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі - ПАТ «Альфа-Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 29 листопада 2006 року між Закритим акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (далі - ЗАТ «Промінвестбанк») та ОСОБА_3 укладений договір про іпотечний кредит № 2031-06, відповідно до умов якого відповідачу наданий кредит у розмірі 38 970,00 доларів США зі сплатою 11 % річних за користування кредитними коштами, з кінцевим терміном повернення кредиту не пізніше 27 листопада

2026 року. Відповідно до пункту 2.5 договору кредит надається позичальнику з метою сплати останнім вартості об'єкта нерухомості, що знаходиться в процесі будівництва за адресою: АДРЕСА_1.

17 грудня 2012 року між ПАТ «Промінвестбанк» та ПАТ «Альфа-Банк» укладений договір відступлення прав вимоги, згідно з яким ПАТ «Промінвестбанк» відступило свої права вимоги заборгованості за кредитними договорами, у тому числі і за вказаним кредитним договором, ПАТ «Альфа-Банк».

Оскільки в порушення умов кредитного договору відповідач ухиляється від взятих на себе зобов'язань, то позивач вимушений звернутися до суду з цим позовом.

Уточнивши позовні вимоги, ПАТ «Альфа-Банк» остаточно просило стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором від 29 листопада 2006 року № 2031-06, яка станом на 16 січня 2015 року становить 112 912,24 грн.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 08 квітня 2016 року у задоволенні позову ПАТ «Альфа-Банк» відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що позов є необґрунтованим, оскільки позивачем не надано доказів оформлення окремого договору з відповідачем відповідно до

пункту 2.2 договору відступлення прав вимоги від 17 грудня 2012 року, а також доказів повідомлення відповідача про відступлення прав вимоги на користь іншої особи та нові банківські реквізити для зарахування коштів.

Рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 08 листопада 2016 року апеляційну скаргу ПАТ «Альфа-Банк» задоволено частково. Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 08 квітня 2016 року змінено в частині мотивів відмови у задоволенні позову. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції мотивував своє рішення тим, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази переходу до ПАТ «Альфа-Банк» права вимоги до ОСОБА_3, а тому відсутні підстави для задоволення заявлених позовних вимог.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи

У квітні 2017 року ОСОБА_3 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 08 листопада 2016 року, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що окремі договори передачі прав вимоги між сторонами не укладені, а отже, відсутні належні та допустимі докази переходу до позивача права вимоги до ОСОБА_3, і відповідно відсутні підстави для задоволення позову, але у своєму рішення апеляційний суд встановив, що відповідач перед позивачем має заборгованість у сумі 112 912,24 грн, проте це суперечить розрахунку, наданому відповідачем, та оригіналам квитанцій про оплату боргу ПАТ «Промінвестбанк».

У липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення від ПАТ «Альфа-Банк», в яких заявник просить відхилити касаційну скаргу ОСОБА_3 та залишити без змін рішення суду апеляційної інстанції.

Рух справи у суді касаційної інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 червня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про

внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного

процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ вказану цивільну справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 06 грудня 2018 року зазначену справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, судове рішення підлягає зміні шляхом виключення з мотивувальної частини висновку про встановлення існування заборгованості, в іншій частині судове рішення підлягає залишенню без змін.

Судом установлено, що 29 листопада 2006 року між ЗАТ «Промінвестбанк» та ОСОБА_3 укладений договір про іпотечний кредит № 2031-06, відповідно до умов якого останньому надано кредит у розмірі 38 970,00 доларів США зі сплатою

11 % річних за користування кредитними коштами, з кінцевим терміном повернення кредиту не пізніше 27 листопада 2026 року.

Відповідно до пункту 2.5 договору кредит надається позичальнику з метою сплати останнім вартості об'єкта нерухомості, що знаходиться в процесі будівництва, за адресою: АДРЕСА_1.

16 лютого 2009 року між сторонами укладений договір № 2/2031-06/62 про внесення змін та доповнень до договору про іпотечний кредит. Відповідно до положень цього договору сторони погодили, що позичальнику надається кредит в сумі 468 129,60 грн, і станом на 16 лютого 2009 року залишок за кредитом складає 230 985,00 грн. Графік погашення кредиту також викладено в новій редакції.

17 грудня 2012 року ПАТ «Промінвестбанк» відступило ПАТ «Альфа-Банк» права вимоги за кредитними договорами, укладеними між ПАТ «Промінвестбанк» та фізичними особами.

Відповідно до пункту 2.2 договору відступлення прав вимоги від 17 грудня 2012 року внаслідок передачі (відступлення) кредитного портфеля за цим договором, новий кредитор набуває усіх прав вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення, при цьому передача прав вимоги за забезпеченнями, що випливають з договорів застави/поруки (якщо вони укладені у письмовій формі з нотаріальним посвідченням) та іпотечних договорів, укладених первісним кредитором з позичальниками, оформлюються окремими договорами про передачу прав вимоги за забезпеченнями, що випливають з договорів застави/поруки (якщо вони укладені у письмовій формі з нотаріальним посвідченням) та іпотечних договорів, укладених первісним кредитором з позичальниками, оформлюються окремими договорами про передачу прав вимоги за забезпеченнями, що випливають з договорів застави/поруки (якщо вони укладені у письмовій формі з нотаріальним посвідченням) та іпотечних договорів, які укладаються сторонами одночасно з підписанням реєстру позичальників.

Пункт 6.1 цього договору передбачає повідомлення позичальників про здійснення відступлення прав вимоги на користь іншої особи та про перерахування коштів на нові банківські реквізити.

Судом встановлено, що станом на 16 січня 2016 року ОСОБА_3 має заборгованість за іпотечним кредитом у сумі 112 912,24 грн, з яких: 103 412,01 грн - заборгованість за кредитом, 8 101,68 грн -відсотки, 160,00 грн - комісія, 1 238,55 грн - пеня.

Нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до статті 57, частини першої статті 58 ЦПК України 2004 року доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до статей 10, 60 ЦПК України 2004 року цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони на інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У противному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов'язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

За таких обставин правильним є висновок суду апеляційної інстанції, що відсутні належні та допустимі докази переходу до ПАТ «Альфа-Банк» права вимоги до ОСОБА_3, тому і відсутні підстави для задоволення заявлених позовних вимог.

Висновки апеляційного суду про недоведеність переходу права вимоги за іпотечним договором до ПАТ «Альфа-Банк» є правильними та законними, підтверджуються матеріалами справи та не спростовані позивачем.

Разом з тим, зі змісту оскаржуваного судового рішення вбачається, що апеляційним судом встановлено існуючу заборгованість ОСОБА_3 перед ПАТ «Альфа-Банк».

Проте апеляційним судом залишено поза увагою, що розмір заборгованості відповідача підтверджується позивачем лише переліком відступлених вимог новому кредиту станом на 2012 рік. ОСОБА_3 надано докази, на підтвердження виконання зобов'язань за кредитним договором у період із 2009 року, документи за 2008 рік у позичальника не збереглись.

Отже, належних та допустимих доказів того, що відповідачем не виконувались зобов'язання за кредитним договором первісному кредитору у 2008 році не надано. З огляду на викладене, зазначення судом апеляційної інстанції у своєму рішення про існування заборгованості ОСОБА_3 є безпідставним, крім того, встановлення цієї обставини немало значення для вирішення справи з огляду на те, що судом апеляційної інстанції відмовлено у задоволенні позову нового кредитора з підстав відсутності в матеріалах справи належних та допустимих доказів переходу до позивача права вимоги до відповідача ОСОБА_3

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.

За змістом статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Таким чином, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати

Касаційного цивільного суду дійшов висновку про часткове задоволення касаційної скарги, зміни оскаржуваного судового рішення шляхом виключення із мотивувальної частини цього судового рішення висновків про встановлення існування заборгованості ОСОБА_3

Керуючись статтями 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 08 листопада 2016 року змінити шляхом виключення із мотивувальної частини висновку про встановлення існування заборгованості ОСОБА_3.

В іншій частині рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 08 листопада 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: С. О. Карпенко

В. О. Кузнєцов

С.О. Погрібний

О. В.Ступак