_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/3855/17
Провадження № 2/520/2046/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.01.2019 року Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Огренич І.В.

при секретарі - Бусленко О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,-

ВСТАНОВИВ:

30 березня 2017 року ОСОБА_1, зменшивши у судовому засіданні позовні вимоги, просить суд ухвалити рішення, яким усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні земельною ділянкою, що знаходиться за адресою: місто Одеса, вулиця Тульська, будинок 36, кадастровий номер земельної ділянки :25:010:0077, шляхом зобовязання ОСОБА_2 знести за свій рахунок частину паркану, який встановлений на території зазначеної земельної ділянки, по лінії, паралельній межі земельних ділянок №36 та №34 по вулиці Тульській у місті Одесі (різниця між проектним та фактичним розміром ділянки у цьому місці складає від 0,663 до 0,772 м, відповідно до опису меж та плану фактичних меж земельної ділянки ОСОБА_1, технічного звіту про кадастрову зйомку земельної ділянки, виконаного ФОП ОСОБА_3 у липні 2014 року), та привести у відповідність в цій частині паркан, відповідно до меж відображених у ОСОБА_3 з Державного кадастру про земельну ділянку від 27 серпня 2013 року №НВ-013.

При цьому позивачка посилається на те, що технічним звітом по топографічному зніманню земельної ділянки, відповідно до якого фактичні межі земельної ділянки, що знаходиться за адресою: місто Одеса, вулиця Тульська, будинок 36, не відповідають проектному розміру згідно кадастрового номеру. Так, фактична границя між землями позивачки ОСОБА_4 та відповідачки ОСОБА_5 проходять не по лінії, прокладеної між точками, позначеними літерами «А» та «Д» у ОСОБА_3 з Державного кадастру про земельну ділянку від 27 серпня 2013 року №НВ-013, а по паркану, спорудженому на території земельної ділянки ОСОБА_1, по лінії, паралельній межі земельних ділянок №36 та №34 по вулиці Тульській у місті Одесі (різниця між проектним та фактичним розміром ділянки у цьому місці складає від 0,663 до 0,772 м, а всього різниця між проектним розміром земельної діляки (765,74 кв.м.) та фактичним (733,68 кв.м.) складає 32,06 кв.м.. Також позивачкою заявлені вимоги про стягнення з відповідача судових витрат.

Представник позивачки - адвокат ОСОБА_6 у судове засідання не зявилась, надала до суду заяву, якою зменшені позовні вимоги підтримала у повному обсязі, справу просить розглянути за їх відсутності.

Відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Відповідачка та її представники в судове засідання, не зявились, повідомлялись належним чином, про причини неявки до суду не повідомили. Представник відповідача 09.06.2017 року надав до суду письмові заперечення, в яких просив у задоволенні позову відмовити, обґрунтовуючи це наступним: технічний звіт по топографічному зніманню земельної ділянки, виконаного ФОП ОСОБА_3 у липні 2014 року на замовлення ОСОБА_1, є неналежним доказом та оформлений за 3 роки до подачі позовної заяви; ОСОБА_1 придбала у власність будинок вже із збудованим парканом; не доведено наявність паркану і той факт, що він побудований власне ОСОБА_2

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 12 червня 2017 року за клопотанням представника позивача ОСОБА_7 призначалась судова земельно-технічна експертиза.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Як встановлено у судовому засіданні, 14 грудня 2007 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_9, та зареєстровано у реєстрі за №586, відповідно до умов якого ОСОБА_8 продав, в ОСОБА_4 купила будинок під №36 по вулиці Тульській в місті Одесі, який в цілому складається з одного житлового будинку житловою площею 28,7 кв.м., позначеного на плані літерою «А», та надвірних споруд: літньої кухні - літера «Б», вбиральні - літера «Г», огорожі №1-3, мостіння ІІ та водопровідної шахти ІІІ, розташованих на земельній ділянці розміром 766 кв.м. за фактичним використовуванням.

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 18545296, виданий 04 березня 2014 року реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції Одеської області (бланк серії ЕАХ №365604), вбачається, що ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, є власником земельної ділянки, розташованої за адресою: місто Одеса, вулиця Тульська, 36.

Зазначене підтверджується і свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, індексний номер 18545116, виданим 04 березня 2014 року реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції Одеської області на імя ОСОБА_1 (бланк серії САК №200458).

Будинок та земельна ділянка, розташовані за адресою: місто Одеса, вулиця Тульська, 34, з 02 березня 2013 року належали на праві спільної часткової власності ОСОБА_10 та ОСОБА_11, а 30 грудня 2015 року були подаровані ОСОБА_2

Згідно висновку судової земельно-технічної експертизи №17-2820/6288 від 27 червня 2018 року, проведеної експертами Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, межі земельної ділянки №36 по вул. Тульська в м. Одесі не відповідають проектному розміру згідно кадастрового номеру (правовстановлюючим документам), як по площі, так і по конфігурації.

Земельна ділянка характеризується недоїмкою пл. 33 кв.м. (766-733).

Фасадна межа ділянки характеризується надлишком пл. 2,50 кв.м. та фактично розташована на відстані від 0,06 м. до 0,85 м. (зміщення в бік вулиці) від межі згідно проектного розміру кадастрового номеру.

Права межа ділянки характеризується недоїмкою пл. 25,0 кв.м. та фактично розташована на відстані від 0,46 м. до 0,63 м. (зміщення в бік ділянки №36) від межі згідно проектного розміру кадастрового номеру.

Ліва межа ділянки характеризується недоїмкою пл. 9,0 кв.м. та фактично розташована на відстані від 0,00 м. до 0,34 м. (зміщення в бік ділянки №36) від межі згідно проектного розміру кадастрового номеру.

Задня межа ділянки характеризується недоїмкою пл. 1,5 кв.м. та фактично розташована на відстані від 0,00 м. до 0,17 м. (зміщення в бік ділянки №36) від межі згідно проектного розміру кадастрового номеру.

При дослідженні встановлено, що суміжний паркан, що розмежовує земельні ділянки №№34, 36 повністю знаходиться на земельній ділянці №36 по вул. Тульська у м. Одесі.

Щодо заяви представника відповідача про неналежність технічного звіту, суд приймає до уваги висновок експерта, який складений на підставі ухвали суду і є належним доказом в розумінні п. 3 ч. 2 ст. 76 ЦПК України.

Суд критично відноситься до заперечень представника відповідачки про належність паркану, що розмежовує земельні ділянки сторін, саме ОСОБА_1

Так, відповідно до матеріалів справи, а саме: правовстановлюючих документів та висновку експерту, земельна ділянка позивачки має прямокутну форму та 4 (чотири) сторони.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 14 грудня 2007 року, дослідженому у судовому засіданні, будинок ОСОБА_1 складається з одного житлового будинку житловою площею 28,7 кв.м., позначеного на плані літерою «А», та надвірних споруд: літньої кухні - літера «Б», вбиральні - літера «Г», огорожі №1-3, мостіння ІІ та водопровідної шахти ІІІ, розташованих на земельній ділянці розміром 766 кв.м. за фактичним використовуванням.

Отже, відповідно до вказаного договору, ОСОБА_1 належить, у тому числі, огорожа, яка оточує будинок лише з 3 (трьох) сторін.

Крім того, з висновку експерта та його невідємної частини - фототаблиці, вбачається, що земельна ділянка ОСОБА_1 захаращена, будинок знаходиться у зруйнованому, непридатному для проживання стані, огорожа з фасадної сторони повалена.

Паркан, що розмежовує земельні ділянки №36 та №34 по вулиці Тульській у місті Одесі, утворює єдиний архітектурний ансамбль з будинком відповідача ОСОБА_2 На паркані розташована газова труба жовтого кольору, яка введена у будинок ОСОБА_2

Зазначене підтверджується як фототаблицею з висновку експерта, так і наданою представником позивача фототаблицею, які підтверджують наявність паркану.

Щодо посилання представника відповідача на недоведеність побудови паркану саме ОСОБА_2, суд зазначає, що згідно ч. 4 ст. 319 Цивільного кодексу, власність зобовязує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Спірний паркан знаходиться повністю за земельній ділянці ОСОБА_1 та на ньому проходять інженерні комунікації ОСОБА_2

Приписами ч. 1 ст. 377 Цивільного кодексу України, ч. 1-2 ст. 120 Земельного кодексу України встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці обєкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці обєкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Набувши право власності на будинок, ОСОБА_1 набула право користування на земельну ділянку.

Згідно з ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Частинами 1, 2 ст. 319 Цивільного кодексу України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 312 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

На підставі статті 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 55 Закону України «Про землеустрій» №858-IV від 22 травня 2003 року та Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками Державного комітету із земельних ресурсів України (наказ №376 від 18 травня 2010 року), при проведенні зазначених робіт межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка. У разі, якщо межі земельних ділянок в натурі (на місцевості) збігаються з природними та штучними лінійними спорудами і рубежами (річками, струмками, каналами, лісосмугами, шляхами, шляховими спорудами, парканами, огорожами, фасадами будівель та іншими лінійними спорудами і рубежами тощо), межові знаки можуть не встановлюватися. Після виконання робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками до документації із землеустрою включається ОСОБА_10 приймання-передачі межових знаків на зберігання, який підписується власником земельної ділянки, виконавцем робіт і власниками (користувачами) суміжних ділянок.

ОСОБА_2, при наявності у власності ОСОБА_4 земельної ділянки з визначеною площею і конфігурацією, змінює її конфігурацію парканом, чим змінює (зменшує) площу земельної ділянки та порушує права ОСОБА_1, як суміжного землекористувача.

Стаття 152 Земельного кодексу України передбачає, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. В п. «г» ч. 1 ст. 96 Земельного кодексу України вказано, що землекористувачі зобовязані не порушувати прав власників земельних ділянок та землекористувачів.

Відповідно до ст. 55 Закону України «Про землеустрій» встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів. Встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Як наводить ст. 21 Закону України «Про Державний земельний кадастр» №3613-VI від 07 липня 2011 року, відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру: на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) - у разі встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за її фактичним використанням відповідно до статті 107 Земельного кодексу України.

Приписами ст. 14 Конституції України, ст. 373 ЦК України громадянам України гарантовано право власності на землю.

При таких обставинах та враховуючи, що паркан, що розмежовує земельні ділянки сторін, порушує права позивачки як землекористувача, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо вимог про стягнення судових витрат, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 119 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) повязані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) повязані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

З матеріалів справи вбачається, що позивачкою понесені судові витрати в розмірі 8508 (вісім тисяч пятсот вісім) гривень, які складаються з: судового збору за позовну вимогу немайнового характеру, у розмірі 640 гривень, що підтверджується квитанцією Доброславського відділення ПАТ «Марфін банк» від 30 березня 2017 року; судового збору за клопотання про призначення земельно-технічної експертизи в розмірі 320 гривень, що підтверджується квитанцією ПАТ «ОСОБА_12 ОСОБА_10» від 12 червня 2017 року, витрат, повязаних з проведенням судової земельно-технічної експертизи, у розмірі 7428 гривень, що підтверджується квитанцією відділення №34 ПУиТКБ «Акорбанк» від 30 жовтня 2017 року та витрат, повязаних з викликом сторін в розмірі 120 гривень, що підтверджується відповідними фіскальними чеками (послуги Українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта»), які наявні в матеріалах справи.

Як зазначається у ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 10,12,13,18,81,141,211,258,259,263-265,273 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН:НОМЕР_1, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2) - задовольнити.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні земельною ділянкою, що знаходиться за адресою: місто Одеса, вулиця Тульська, будинок 36, кадастровий номер земельної ділянки :25:010:0077, шляхом зобовязання ОСОБА_2 (ІПН:НОМЕР_2, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3) знести за свій рахунок частину паркану, який встановлений на території зазначеної земельної ділянки, по лінії паралельній межі земельних ділянок №36 та №34 по вулиці Тульській в місті Одесі (різниця між проектним та фактичним розміром ділянки у цьому місці складає від 0,663 до 0,772 м., відповідно до опису меж та плану фактичних меж земельної ділянки ОСОБА_1, технічного звіту про кадастрову зйомку земельної ділянки, виконаного ФОП ОСОБА_3 у липні 2014 року), та привести у відповідність в цій частині паркан, відповідно до меж відображених у ОСОБА_3 з Державного кадастру про земельну ділянку від 27 серпня 2013 року №НВ-013.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН:НОМЕР_2, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН:НОМЕР_1, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2) витрати по сплаті судового збору в розмірі 8508 (вісім тисяч пятсот вісім) гривень.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Повний текст рішення складено та підписано 05.02.2019 року.

Суддя Огренич І. В.