Справа № 642/996/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 лютого 2019 року Ленінський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді Проценко Л.Г.
при секретарі Канаєвій К.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -
Позивач звернувся до суду із даним позовом, в якому просив в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №ML-706/020/2008 від 03.03.2008р. у розмірі 107059,19 Швейцарських франків, що по курсу НБУ станом на 24.04.2009р. складало 767,924,93 грн., на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та належить на праві власності відповідачу, а також передати цю квартиру в управління позивачу на період до її реалізації.
В забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_1 перед Банком - був укладений договір іпотеки (майнової поруки) № PML 706/020/2008, за яким ОСОБА_1 передав в іпотеку Банку нерухоме майно, а самеквартиру № 60, загальною площею 92,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.
Однак, в порушення умов Кредитного договору, ОСОБА_1 не здійснює погашення Кредиту та сплату відсотків у строки та в розмірах, встановлених Кредитним договором, в зв'язку з чим рішенням Київського районного суду м.Харкова від 12.11.2009р. з відповідача було стягнуто заборгованість за даним кредитним договором в розмірі 767924,93 грн., яке до цього часу не виконане.
У судове засідання представник позивача не з'явився, про дату, час та місце судового
розгляду повідомлявся належним чином. Надав до суду заяву, у якій просив суд справу
розглянути без його участі, підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив їх
задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідач відзиву на позов, заперечень або клопотань до суду не надав. Про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Таким чином суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Пунктом 1.1. частини № 2 кредитного договору № ML 706/020/2008 сторони погодили його предмет, відповідно, до якого в порядку, передбаченому договором банк надав позичальнику кредит у розмірі та валюті, визначених у частині № 1 Договору, а позичальник прийняв кредит та зобов'язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом і виконати всі інші зобов'язання, як вони визначені у Договорі.
Відповідно до пункту 1.4. частини № 2 кредитного договору за користування кредитом позичальник зобов'язався сплатити банку відповідну плату в порядку та на умовах, що були визначені Договором. Згідно із пунктом 1.5. частини № 2 Договору повернення відповідної частини кредиту мало здійснюватися позичальником щомісяця у розмірі та строки, визначені у Графіку платежів, шляхом внесення готівки в касу Банку або безготівковим перерахуванням на поточний рахунок, якщо інше не передбачено Договором.
У відповідності до п. 3 частини 1 Кредитного договору сторони Кредитного договору визначили відсоткову ставку, як FIDR+4.49% відсотків річних, де FIDR - це процентна ставка по строковим депозитам фізичних осіб в гривні, що розміщені в Банку на строк 366 днів, з виплатою відсотків після закінчення строку дії депозитного договору.
У відповідності до п. 4.1.1. Кредитного договору, за порушення прийнятих на себе зобов'язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами позичальник (відповідач) зобов'язаний сплатити позивачу пеню в розмірі 1 (одного відсотка) від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочки. Зазначена пеня сплачується додатково до прострочених сум, що підлягають сплаті згідно Кредитного договору.
Вказаний кредитний, договір підписаний відповідачем особисто, без зауважень, тобто відповідач погодився на отримання кредиту на умовах, запропонованих банком.
В забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_1 перед Банком - був укладений договір іпотеки (майнової поруки) № PML 706/020/2008, за яким ОСОБА_1 передав в іпотеку Банку нерухоме майно, а самеоднокімнатну квартиру АДРЕСА_1. (а.с. 14-16)
У відповідності до п. 4.4. вказаного договору, сторони погодили, що вартість предмета іпотеки визначається за згодою між Іпотекодавцем та Іпотекодержателем та становить 590 345,00 гривень.
Трикімнатна квартира № 60, загальною площею 92,7 кв.м., житловою площею 55,9 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1, належить на праві приватної власності ОСОБА_1, що підтверджується договором купівлі-продажу нерухомого майна від 03 березня 2008р., посвідченого приватним нотаріусом Науменко О.М., реєстраційний номер 274 (а.с. 17-21)
Відповідач ОСОБА_1, свої зобов'язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим в нього виникла заборгованість, і заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 12 листопад 2009 року з ОСОБА_1 стягнуто заборгованість за вказаним вище кредитним договором у сумі 767924 грн. 93 коп. (а.с. 32-33)
12 листопада 2010 року між товариством з обмеженою відповідальністю "ОТП
Факторинг Україна" та Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» укладено Договір купівлі-продажу кредитного портфелю, а також договір про відступлення права вимоги.(а.с. 22-31)
Згідно витягу з Додатку до вказаного договору про відступлення права вимоги, позивачем також придбані і права на кредитний портфель, до складу якого входить вищевказані кредитний договір та договір іпотеки укладений з ОСОБА_1 (а.с. 29-31)
Відповідно до вимог ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно ст. 1048 ЦК України проценти за договором кредиту є платою за користування грошовими коштами та є частиною поняття «кредит».
Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно зі ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За правилами cт. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визнаного змістом зобов'язання (неналежне виконання).
У статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Приписами статті 625 ЦК України визначено, що Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Суду не надано належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання, відповідно до ст. 617 ЦК України.
Позовні вимоги в частині звернення стягнення та реалізації предмета іпотеки ґрунтуються на положеннях Закону України «Про іпотеку».
Стаття 7 Закону України «Про іпотеку» регламентує, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.
Відповідно до п.6.2 договорів іпотеки, Іпотекодержатель (Позивач) має право задовольнити із вартості предмета іпотеки всі фактичні вимоги негайно після виникнення будь-якої із таких обставин:
- несплати Боржником (Відповідачем) Позивачу будь-якої суми у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено в кредитному договорі;
- порушення Відповідачем будь-якого із зобов'язань за ст.5 договору іпотеки;
- інших обставин, передбачених чинним законодавством України.
За рахунок предмета іпотеки Позивач може задовольнити всі боргові зобов'язання, не сплачені Відповідачем, і вимоги стосовно повного відшкодовування всіх збитків, завданих порушенням Відповідачем його зобов'язань за договором іпотеки, а також всіх фактичних витрат, понесених Позивачем у зв'язку із реалізацією його права (п.6.1 іпотечного договору).
Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Статтею 34 вказаного Закону передбачено, що після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки і з метою отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням предмет іпотеки на підставі договору між іпотекодавцем і іпотекодержателем або рішення суду може бути переданий іпотекодержателю або іншій особі в управління на період до його реалізації у порядку, встановленому цим Законом. Управління майном здійснюється відповідно до законодавства та умов, визначених договором чи рішенням суду.
Якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків (Частина 1 ст. 38 Закону України «Про іпотеку»).
Статтею 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.
Відповідно ст. 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 Закону України «Про іпотеку».
Відповідно до ч.5 ст. 38 Закону України «Про іпотеку», ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.
Згідно до частини 2 статті 39 Закону України «Про іпотеку», одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд, за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення, а також згідно з частиною 1 статті 40 Закону України «Про іпотеку та статті 109 ЖК України, звернення стягнення на передані і іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців.
Частиною першою статті 40 Закону України про іпотеку встановлено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.
Відповідно до статті 109 Житлового кодексу Української РСР, виселення із займаного житла допускається з підстав установлених законом. Громадянам, яких виселяють з житлових приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при звернення стягнення на жилі приміщення. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають в ньому.
Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до відповідача про звернення стягнення на предмет іпотеки підлягає задоволенню у повному обсязі.
Позивач має право задовольнити свої вимоги за кредитним договором у повному обсязі шляхом продажу предмету іпотеки будь-якій особі-покупцеві.
Вимоги про виселення та зняття з реєстрації ОСОБА_1 з квартири за вказаною адресою, також ґрунтуються на законі та є обґрунтованими, оскільки вказана квартира, яка є предметом іпотеки, була придбана за кредитним договором, який і було забезпечено цією іпотекою.
Разом із цим, вимога про виселення та зняття з реєстрації інших осіб, які зареєстровані у квартирі за вказаною адресою, не підлягає задоволенню, оскільки, окрім ОСОБА_1, жодні інші особи не були залучені до участі у справі в якості відповідачів, не повідомлялися про час та місце розгляду справи та вирішувати питання про їх права та обов'язки без їх участі у судовому засіданні у статусі відповідачів суд не має права. Клопотань про забезпечення доказів щодо кола осіб, які зареєстровані в іпотечній квартирі позивачем не заявлялося. За таких обставин, взагалі, достовірно не відомо, чи зареєстрований будь-хто окрім ОСОБА_1 в іпотечній квартирі, а рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно вимог частини 1 статті 141 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір в розмірі 1762,00 грн. покладається на відповідача.
Задовольняючи позовні вимоги, суд застосовує до правовідносин Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів у іноземній валюті», пунктом1 якого передбачено, що протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку» якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 141, 211, 247, 259, 263, 264, 273, 280-283 ЦПК України, ст. ст. 251, 252, 526, 527, 530, 549, 610,611, 616, 625, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України, ст. ст. 3, 7, 33, 34, 38, 39, 40 Закону України" Про іпотеку", Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів у іноземній валюті», суд -
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки - задовольнити частково.
Виселити та зняти з реєстрації ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, іпн НОМЕР_1), з квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 без надання іншого житла.
Стягнути з ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, іпн НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг України» судовий збір в розмірі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп.
Рішення суду в частині відчуження предмета іпотеки та виселення ОСОБА_1 з квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 без надання іншого житла не підлягає виконанню на час дії Закону України від 3 червня 2014 року № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

В задоволенні іншої частинивимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в тридцяти денний строк з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя Л.Г. Проценко