Справа № 522/9315/19
Провадження № 2/522/6058/19
12 вересня 2019 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді - Донцова Д.Ю.,
при секретарі судового засідання Романюк П.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 (житлова комісія) про визнання недійсним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,
До Приморського районного суду м. Одеси 31.05.2019 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в якій останній просить суд визнати недійсним рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 , оформлене протоколом № 32 від 26.12.2017 року, про зняття його з квартирного обліку та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 поновити ОСОБА_1 на квартирному обліку громадян в загальній черзі на отримання житла з 20.02.1997 року та в позачерговій черзі з 14.06.2016 року.
Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 24.11.2017 року наказом Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України по особовому складу № 452 його було звільнено з військової служби у запас за підпунктом «ї» (як такого, що проходить військову службу за контрактом, дію якого було продовжено понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації та який вислужив не менше 18 місяців з дати продовження дії контракту) пункту 1 частини 8 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» та наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №276 від 26.12.2017 року виключено із списків особового складу частини, з календарною вислугою років військової служби 26 років 03 місяці.
Службовим житлом по лінії Міністерства Оборони України позивач не забезпечений та перебував на квартирному обліку у Одеському гарнізоні та військовій частині НОМЕР_1 з 20.02.1997 року, номер у загальній черзі гарнізону № 664, а у гарнізонному списку на позачергове отримання житла № 1130.
28.12.2018 року позивач отримав рекомендований лист з Житлової комісії військової частини НОМЕР_1 та витяг з протоколу № 32 від 26.12.2017 року засідання житлової комісії частини, з якого вбачається, що позивача відповідно до його рапорту про зняття з квартирної черги виключено із квартирної черги військової частини НОМЕР_1 , у зв`язку із звільненням в запас з лав ЗС України.
Рішення житлової комісії позивач вважає протиправним оскільки будь-якого рапорту на виключення його з черги на отримання житла він не писав, встановленим порядком в частині не реєстрував, а тому даний документ є фальсифікацією, а дії представників житлової комісії є незаконними.

Позивач двічі звертався до командира військової частини НОМЕР_1 з вимогою негайно усунути порушення законодавства України в частині незаконного виключення підполковника запасу ОСОБА_1 з квартирної черги військової частини НОМЕР_1 та поновити його на квартирній черзі в частині та гарнізоні, однак жодної відповіді на звернення не отримав, що стало підставою для звернення до суду із вказаною позовною заявою.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 04.06.2019 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 04.07.2019 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін у справі.

Від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю та просив задовольнити, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечував.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причин неявки не повідомив, відзив на позовну заяву не надав, будь-яких пояснень та заперечень до суду не направив.

Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч. 1ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення.
У зв`язку з цим, датою ухвалення цього судового рішення є 12.09.2019 року.
Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебував на квартирному обліку у Одеському гарнізоні та військовій частині НОМЕР_1 з 20.02.1997 року складом сім`ї з однієї особи, а також у списках осіб, які мають право на першочергове отримання жилих приміщень, з 14.06.2016 року як учасник бойових дій. Номер у загальній черзі гарнізону 994, номер у гарнізонному списку на першочергове отримання 1130. Зазначені обставини судом встановлено з довідки від 24.10.2016 року №1892, виданої Квартирно-експлуатаційним відділом м. Одеси МОУ.
25.01.2017 року позивач подав на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 рапорт на отримання службового житла в м. Одесі на одну особу, зазначивши, що за місцем проходження військової служби він проживає на орендованій житловій площі.
Наказом командувача Сухопутних військ ЗСУ (по особовому складу) №452 від 24.11.2017 року підполковника ОСОБА_1 , заступника начальника служби ракетно-артилерійського озброєння управління військової частини НОМЕР_1 звільнено у запас (як такого, що проходить військову службу за контрактом, дію якого було продовжено понад встановлені строки на період оголошення демобілізації та який вислужив не менше 18 місяців з дати продовження дії контракту) відповідно до пп. «і» п. 1 ч. 8 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
При цьому вислуга років позивача становить: календарна 26 років 03 місяці, пільгова - 11 місяців. Позивач підлягає направленню на військовий облік до Приморського РВК м. Одеси. Звільняється з правом носіння військової форми одягу.
Згідно витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №276 від 26.12.2017 року з 26.12.2017 року підполковника ОСОБА_1 , заступника начальника служби ракетно-артилерійського озброєння виключено зі списків особового складу частини та усіх видів забезпечення. При цьому, з-поміж іншого, зазначено, що позивач службовим житлом по лінії Міністерства оборони України не забезпечений, на квартирному обліку перебуває.
Разом з тим, згідно витягу з протоколу №32 засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 26.12.2017 року на підставі рапорту підполковника ОСОБА_1 про зняття з квартирної черги позивача виключено з квартирної черги військової частини НОМЕР_1 у зв`язку із звільненням з лав ЗСУ складом сім`ї 1 особи.

Як зазначив позивач жодного рапорту про зняття з квартирної черги він не писав та у військовій частині не реєстрував, законні підстави для виключення його із квартирної черги у зв`язку із звільненням відсутні, про наявність оскаржуваного рішення він дізнався лише 28.12.2018 року, через рік після звільнення з отриманого рекомендованого листа з Житлової комісії військової частини НОМЕР_1 , який було відправлено на його адресу лише 21.12.18 року.
Оскільки позивач вважав прийняте рішення незаконним, яке прийняте на підставі сфальсифікованих документів, 14.01.2019 року він звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 з вимогою негайно усунути порушення законодавства України щодо нього по незаконному виключенню його з квартирної черги військової частини НОМЕР_1 та поновити на квартирній черзі в частині та гарнізоні.

29.01.2019 року представником частини дану скаргу було отримано, про що свідчить підпис на рекомендованому відправленні, копію якого додано до матеріалів справи.

11.04.2019 року, не отримавши відповідь від командування частини, позивач повторно направив на адресу відповідача аналогічну заяву, яку представником відповідача отримано 18.04.2019 року, однак як зазначив позивач, станом на день звернення до суду жодної відповіді за результатами розгляду його заяв він не отримав. Доказів протилежного представником відповідача до суду не надано.

Вирішуючи питання щодо правомірності дій житлової комісії військової частини НОМЕР_1 в частині виключення позивача з квартирної черги військової частини НОМЕР_1 у зв`язку із звільненням з лав ЗСУ, суд приходить до наступних висновків.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначено Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Згідно з частиною першою статті 12 Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами; порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей жилими приміщеннями, а також розмір і порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації за піднайом (найом) ними жилих приміщень визначаються Кабінетом Міністрів України.

На виконання приписів вищевказаної статті постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року за № 1081 було затверджено Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 24 Порядку військовослужбовці зараховуються на облік згідно з рішенням житлової комісії військової частини, яке затверджується командиром військової частини; у рішенні зазначаються дата зарахування на облік, склад сім`ї, підстави для зарахування на облік, вид черговості (загальна черга, в першу чергу, поза чергою), а також підстави включення до списків осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житлових приміщень, а в разі відмови в зарахуванні на облік - підстави відмови з посиланням на відповідні норми законодавства.

Пунктом 9 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування - у військових комісаріатах і квартирно-експлуатаційних частинах районів та користуються правом позачергового одержання житла.

Дія пункту 9 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» безпосередньо пов`язується з тим, з якої саме з підстав, зазначених у частині шостій статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» військовослужбовець звільнений у запас чи у відставку.

Пунктом 30 Порядку передбачено, що військовослужбовці знімаються з обліку у разі: поліпшення житлових умов, внаслідок чого відпала потреба в наданні житла; засудження військовослужбовця до позбавлення волі на строк понад шість місяців, крім умовного засудження; звільнення з військової служби за службовою невідповідністю, у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем; подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік; в інших випадках, передбачених законодавством.

При цьому вказаний пункт Порядку не містить вичерпних підстав для зняття військовослужбовця з обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, оскільки передбачає можливість зняття особи з обліку й в інших передбачених законодавством випадках.

Відповідно до абзацу першого пункту 2.16 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 30 листопада 2011 року №737 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 січня 2012 року за № 24/20337 (в редакції станом на день прийняття оскаржуваного рішення), військовослужбовці, які перебувають на обліку, під час звільнення з військової служби в запас або відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, за неможливості використання на військовій службі, а також після закінчення строку контракту при досягненні 20 років вислуги на військовій службі в календарному обчисленні, залишаються (за їх бажанням) на обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду за останнім місцем проходження служби, а в разі розформування військової частини - у військовому комісаріаті і КЕВ (КЕЧ) району, на території обслуговування яких знаходилася розформована військова частина, та користуються правом позачергового одержання житла.

Згідно положень п.2.18 Інструкції військовослужбовці та особи, звільнені з військової служби, знімаються з обліку за місцем служби (за місцем звільнення з військової служби) у разі: поліпшення житлових умов у випадках, передбачених законодавством, за місцем перебування на квартирному обліку, унаслідок чого зникла потреба в наданні жилого приміщення; отримання за рахунок житлових фондів МО України жилого приміщення для постійного проживання; переміщення військовослужбовця до нового місця служби в інший населений пункт; звільнення з військової служби за підставами, не зазначеними в абзаці першому пункту 2.16 цього розділу; подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік або неправомірних дій посадових (відповідальних) осіб при вирішенні питання про прийняття на квартирний облік; звільнення в запас або відставку до досягнення 20 років вислуги на військовій службі особами, які зараховані на облік після 1 січня 2005 року (крім випадків, вказаних у пункті 2.17 цього розділу); обрання для постійного місця проживання іншого населеного пункту особами, які звільнені у запас або у відставку; в інших випадках, передбачених законодавством.

Так, судом встановлено, що позивач зарахований на квартирний облік у Одеському гарнізоні та військовій частині НОМЕР_1 з 20.02.1997 року складом сім`ї з однієї особи, а також у списках осіб, які мають право на першочергове отримання жилих приміщень з 14.06.2016 року як учасник бойових дій. При цьому, станом на день звільнення вислуга років позивача склала 26 років 03 місяці. Таким чином, судом не встановлено жодних правових підстав для зняття позивача з квартирного обліку.

Окрім цього, позивачем заявлено про фальсифікацію його заяви про зняття з квартирного обліку, яка стала підставою для прийняття оскаржуваного рішення. При цьому, відповідачем не надано до суду жодних доказів, які б спростовували доводи позивача в цій частині.

Таким чином, суд дійшов висновку про обґрунтованість та законність позовних вимог, оскільки позивачем доведено, що відповідач порушив житлові права позивача, що є підставою для задоволення позову.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Визначаючи спосіб захисту порушених житлових прав позивача, суд вважає за необхідне визнати недійсним рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 , оформлене протоколом № 32 від 26.12.2017 року, про зняття підполковника ОСОБА_1 з квартирного обліку та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 поновити підполковника ОСОБА_1 на квартирному обліку громадян в загальній черзі на отримання житла з 20.02.1997 року.

При цьому, задовольняючи позовні вимоги частково, суд виходить з того, що позивач просить зобов`язати військову частину НОМЕР_1 поновити його на квартирному обліку громадян в позачерговій черзі з 14.06.2016 року. Однак, згідно довідки від 24.10.2016 року №1892, виданої Квартирно-експлуатаційним відділом м. Одеси МОУ, позивач перебуває в першочерговій черзі, а не позачерговій, як ним помилково зазначено. Таким чином, суд вважає за можливе зобов`язати військову частину НОМЕР_1 поновити позивача на квартирному обліку громадян в першочерговій черзі з 14.06.2016 року.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому КМУ.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з того, що позивач як учасник бойових дій звільнений від сплати судового збору.

Оскільки позивачем заявлено дві позовні вимоги немайнового характеру, судовий збір в розмірі 1536,80 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 5, 11, 76-80, 81, 89, ч.4 ст.223, 241, ч.2 ст.247, 258, 263-265, 268, 280-282, 354, 430 ЦПК України; суд,

В И Р І Ш И В:
Позовну заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий ЦВМ Дзержинського РВ ХМУ УМВС України в Харківській обл. 12.06.1996 року) до Військової частини НОМЕР_1 (житлова комісія) (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) про визнання недійсним рішення та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати недійсним рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 , оформлене протоколом № 32 від 26 грудня 2017 року, про зняття підполковника ОСОБА_1 з квартирного обліку.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (житлову комісію) поновити підполковника ОСОБА_1 на квартирному обліку громадян в загальній черзі на отримання житла з 20.02.1997 року та в першочерговій черзі з 14.06.2016 року.

Стягнути з військової частини НОМЕР_1 (житлова комісія) на користь держави судовий збір в розмірі 1536 (одна тисяча п`ятсот тридцять шість) 80 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст заочного рішення складено 12.09.2019 року.

Суддя Д.Ю. Донцов