Справа № 462/4398/17 Головуючий у 1 інстанції: Румілова Н.М.
Провадження № 22-ц/811/2511/18 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2019 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Струс Л.Б., Шандри М.М.,

секретар: Бадівська О.О.,

за участі в судовому засіданні позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова в складі судді Румілової Н.М. від 19 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 19 вересня 2018 року у задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову по справі ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди відмовлено.

Вказану ухвалу оскаржив ОСОБА_3

В своїй апеляційній скарзі просить ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Вважає, що ухвала суперечить чинному законодавству, а саме судом порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права. Зазначає, що в оскаржуваній ухвалі судом нічого не зазначено про забезпечення судових витрат. Зазначає, що клопотання про забезпечення витрат на професійну правничу допомогу ним було подано 20 грудня 2017 року та таке суддею не розглядалось. Вказує на те, що неодноразово давав підтвердження про необґрунтованість позовних вимог та розміру відшкодування завідомо безпідставного позову, а також доводив ознаки зловживання правом на позов. Звертає увагу на те, що у нього укладений договір з адвокатом з попереднім розрахунком витрат на юридичні послуги.

В судове засідання відповідач не зявився, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи за його відсутності, зважаючи на те, що він повідомлявся про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від нього до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було та зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача в заперечення скарги, дослідивши матеріали справи в межах доводів позовної заяви, заяв про забезпечення судового позову, клопотання про забезпечення витрат на професійну правничу допомогу та попередню її оплату, апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема на ч.1 ст. 153, ч.2 ст. 149 ЦПК України та відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, виходив з того, що ОСОБА_3 не є позивачем по справі, а є відповідачем, позовні вимоги до позивача ОСОБА_2 він не висував, та, крім того, ним не сплачений судовий збір у розмірі 528,60 грн. відповідно до вимог ст.2 п.6 Закону України «Про судовий збір», тому суд вважав, що у задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову слід відмовити.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду зроблені без повного та всебічного зясування всіх обставин, що мали значення, обставинам, що мають значення та вимогам закону не відповідають.

20.09.2017 року, позивач ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_3, у якому просив стягнути на свою користь спричинену йому моральну шкоду внаслідок образи його дружини в розмірі 100000 грн.

17.10.2017 року судом відкрито провадження у даній праві.

20.12.2017 року відповідач подав до суду клопотання про забезпечення витрат на професійну правничу допомогу та попередню її оплату в порядку ст.ст. 135, 137 ЦПК України у якій просив суд зобовязати, шляхом постановлення окремої ухвали, внести позивача на депозитний рахунок суду кошти для забезпечення понесених ним та майбутніх витрат на професійну правничу допомогу (а.с. 63).

Як вбачається із виділених матеріалів цивільної справи, що надійшли до суду таке клопотання по суті судом першої інстанції не вирішено.

Після цього від відповідача ОСОБА_3 до суду надійшли три окремі заяви про забезпечення судового позову (23.07.2018 року, 5.09.2018 року, 11.09.2018 року) у яких він фактично виклав свою позицію по суті спору, тобто такі є фактично письмовими поясненнями по суті спору. Однак, крім цього, у таких він кожного разу вказує про не прийняття рішення стосовно вирішення його заяви про відшкодування йому судових витрат (слід розуміти від 20.12.2017 року, оскільки інших заяв у матеріалах справи немає) з помилковим посиланням на ст. 153 ЦПК України та посиланням на забезпечення позову та вказує додаткові аргументи до заявленого раніше клопотання.

Однак суд розглядав такі заяви як окремі заяви відповідача про забезпечення позову та, зокрема, і оскаржуваною ухвалою, у задоволенні такої відмовив із посиланням, про яке вказано вище.

Тому, слід вважати, що судом постановлена оскаржувана ухвала безпідставно, оскільки такою фактично, так і не розглянуто клопотання (заяви) відповідача від 20.12.2017 року про забезпечення витрат на професійну правничу допомогу та попередню її оплату в порядку ст.ст. 135, 137 ЦПК України, а навпаки помилково вирішено заяву відповідача, у якій він лише нагадував про необхідність розгляду його клопотання, як окрему заяву про забезпечення позову.

Тому слід вважати, що судом першої інстанції розгляд згаданого клопотання (заяви) не проведено відповідно до чинних норм ЦПК України, а саме ст.ст. 133-137, а конкретно клопотання про забезпечення витрат на професійну правничу допомогуне вирішувалось та таке по суті не вирішене. Натомість судом була розглянута заява про забезпечення позову, про що відповідачем не заявлялось та про жодні заходи забезпечення у заявах не йдеться.

Зважаючи на вказане слід вважати, що розгляд «заяви про забезпечення судового позову» здійснений та оскаржуване судове рішення постановлене без дотримання вимог процесуального закону, без повного та всебічного зясування обставин, що мали значення, а тому оскаржувану ухвалу слід скасувати з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції зі стадії вирішення клопотання про забезпечення витрат на професійну правничу допомогу згідно ст.ст. 133-137 ЦПК України.

Вказаним доводи апеляційної скарги слід визнати обґрунтованими та таку задовольнити.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 19 вересня 2018 року скасувати.

Справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції для вирішення клопотання про забезпечення витрат на професійну правничу допомогу та попередню її оплату.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 07 лютого 2019 року.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Л.Б. Струс

ОСОБА_4