П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2019 року м. Київ

Справа № 22-2389 Головуючий у1-й інстанції - Волошин В. О.

Унікальний №761/42068/16-ц Доповідач - Пікуль А. А.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Пікуль А. А.

суддів Гаращенка Д. Р.

НевідомоїТ. О.

за участю секретаря Пузикової В. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 27 серпня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя,-

у с т а н о в и л а:

ОСОБА_4 пред'явила в суд позов до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя, відповідно до якого просила суд провести розподіл спільного сумісного майна подружжя, шляхом визнання, за кожною із сторін право власності на 1/2 частини: квартири АДРЕСА_1; гаража, розташованого за адресою: АДРЕСА_3.

Позов обґрунтований тим, що з 07 червня 2003 року позивач перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано за рішенням суду. За час перебування у шлюбі сторонами було придбано вищезазначене спірне майно за спільні кошти, і це майно є об'єктом спільної сумісної власності подружжя і підлягає поділу в порядку встановленому законодавством.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 27 серпня 2018 року позовні вимоги задоволені частково.

В порядку поділу майна подружжя суд визнав: за ОСОБА_4 право власності на: 1/2 частину гаража НОМЕР_1, загальною площею 49,4 кв.м, який розташований в ГАК "Сокіл-2" за адресою: АДРЕСА_3; 7/2500 частин квартири АДРЕСА_1; за ОСОБА_5: право власності на: 1/2 частину гаража НОМЕР_1, загальною площею 49,4 кв.м, який розташований в ГАК "Сокіл-2" за адресою: АДРЕСА_3; 7/2500 частин квартири АДРЕСА_1. Суд вирішив питання розподілу судових витрат між сторонами.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_4 через свого представника, адвоката ОСОБА_3, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі (а.с.117-118). Під час апеляційного розгляду позивач через свого представника, адвоката ОСОБА_3, подала заяву, у якій уточнила, що оскаржує рішення лише в частині вирішення позовних вимог про поділ квартири.

Отже рішення в частині вирішення позовних вимог про поділ гаража НОМЕР_1, загальною площею 49,4 кв. м, який розташований в ГАК "Сокіл-2", сторонами не оскаржується, а тому в апеляційному порядку у цій частині не перевіряється.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_5 заперечував проти її задоволення та вказав, що рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 серпня 2018 року ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, з урахуванням усіх обставин справи, з повним та всебічним дослідженням доказів, а тому відповідач просив просив апеляційну скаргу відхилити та залишити рішення суду першої інстанції без змін (а.с.150-153).

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А., пояснення учасників справи: ОСОБА_4 та її представника, адвоката ОСОБА_3, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили суд її задовольнити; представника відповідача, ОСОБА_6, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

При ухваленні рішення про поділ квартири АДРЕСА_1 суд першої інстанції вважав встановленими наступні обставини.

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 07 червня 2003 року. Шлюб розірваний рішенням Шевченківського районного суду м. Києва у цивільній справі № 761//37974/16-ц, яке набрало законної сили.

23 грудня 2005 року ОСОБА_5 за договором купівлі - продажу було відчужено належну йому на праві особистої приватної власності квартиру АДРЕСА_2, продаж було здійснено за 267 650 грн.

28 грудня 2005 року між відповідачем ОСОБА_5 та ОСОБА_7 був укладений договір купівлі - продажу квартири, відповідно до якого відповідач придбав двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 42,48 кв. метрів.

Відповідно до п. 2.1. цього договору ціна квартири, за яку була придбана спірна квартира становить її балансову вартість 5 435,0 грн. (а.с.75-76). Водночас із наданого стороною відповідача письмового доказу убачається, що продавцем ОСОБА_7 було фактично продано спірну квартиру відповідачу за 53 300 дол. США, що є еквівалентом 269 165 грн., які остання особисто отримала від відповідача ОСОБА_5

Отримані від продажу власної квартири кошти були використані ОСОБА_5 на придбання спірної квартири. На придбання спірної кватири також були використані спільні кошти подружжя у сумі еквівалентній 300 доларів США.

За встановлених обставин, ураховуючи правові позиції, висловлені Верховним Судом України у постановах по справах: № 6-612цс15 від 01 липня 2015р., № 6-2333цс15 від 25 листопада 2015р., № 6-241цс15 від 16 грудня 2015р., №6-801цс16 від 07 вересня 2016р. №6-846цс16 від 12 жовтня 2016р., № 6-1568цс16 від 07 грудня 2016р., № 6-399цс17 від 05 квітня 2017р., про те, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя, районний суд дійшов наступних висновків.

2486/2500 частин спірної квартири є особистою приватною власністю ОСОБА_5, оскільки були придбані останнім за кошти отримані ним від відчуження квартири АДРЕСА_2.

Решта спірної квартири - 14/2500 частин, є спільним майном подружжя. Тому в порядку поділу майна подружжя за кожною із сторін слід визнати право власності на 7/2500 частин спірної квартири.

При перевірці указаних висновків районного суду у контексті доводів апеляційної скарги позивача апеляційний суд виходить з наступного.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції доходить висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.

Висновки районного суду щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог про поділ 2486/2500 частин спірної квартири, які є особистою приватною власністю ОСОБА_5, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом проведена неправильна оцінка доказів та безпідставно, з порушенням процесуальних норм, надана перевага одним доказам над іншими, що призвело до неправильного вирішення справи, не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення враховуючи наступне.

Всі висновки суду першої інстанції, мотиви, з яких суд вважав встановленою відсутність правових підстав для задоволення позову про поділ квартири у повному обсязі, нормативно-правові акти, якими керувався суд при ухваленні рішення, повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга представника позивача не містить, в ході апеляційного розгляду ОСОБА_4 та її представник , також не навели таких обставин.

Доводи апеляційної скарги про те, що обставина придбання спірної квартири за кошти, отримані ОСОБА_5 від продажу його особистої квартири АДРЕСА_2, яку суд першої інстанції вважав встановленою, є недоведеною, відхиляються апеляційним судом як безпідставні.

Ці доводи спростовуються відомостями наявних у матеріалах справи письмових доказів (а.с.73-78), відповідно до яких спірна квартира придбана одразу після відчуження відповідачем належної йому особисто квартири - через чотири дні після відчуження. Доказів, що в означений період сторонами або особисто відповідачем було придбане інше цінне майно вартістю ціни продажу належної йому на праві особистої власності квартири АДРЕСА_2 - 267 650 грн., у розпорядження суду не надано. Доказів, що в означений період ОСОБА_5 відкрив депозит на зазначену суму, а не витратив її на придбання спірної квартири, суду також не надано. Доказів, що спірна квартира придбана за рахунок коштів, набутих подружжям з інших джерел, суду також не надано.

Доводи апеляційної скарги про те, що районний суд не мотивував своє рішення щодо відступу від засад рівності часток подружжя у їхньому спільному майні, є неприйнятними, оскільки вирішуючи спір районний суд поділив 14/2500 частин спірної квартири, які є спільним майном подружжя, саме виходячи із засад рівності часток подружжя у їхньому спільному майні - по 7/2500 частин спірної квартири кожному.

Інших доводів щодо неправильності оскаржуваного рішення апеляційна скарга не містить.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підставдля скасування оскаржуваного рішення немає.

Керуючись ст. ст. 367-368, 374-375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 27 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 6 лютого 2019 року.

Головуючий А. А. Пікуль

Судді Д. Р. Гаращенко

Т. О. Невідома