Справа № 308/5574/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

05 вересня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - Джуги С.Д.

суддів - Куштана Б.П., Собослоя Г.Г.

з участю секретаря : Чучки Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бойко Богдан Богданович, на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області, ухвалене 17 січня 2018 року суддею Дергачовою Н.В., у справі за позовом ОСОБА_1 , до АКІБ «УкрСиббанк», ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни, Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» про визнання договору іпотеки недійсним та скасування реєстрації , -

встановив :

У червні 2017 року позивач звернулася в суд з вказаним позовом в якому просила :

- визнати недійсним договір іпотеки від 25.04.2005 року, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Балаж М.В. та зареєстрований в реєстрі за №1493 на житлову квартиру яка знаходиться: АДРЕСА_1 , укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 та скасувати реєстрацію обтяження на його основі в реєстріречових прав на нерухоме майно за № 11282025.

- визнати недійсним договір від 13.02.2012 р., посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Саєнко Е.В. та зареєстрований в реєстрі за № 649-650, про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 25.04.2005 року посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Балаж М.В. та зареєстрований в реєстрі за №1493 на житлову квартиру яка знаходиться: АДРЕСА_1 , укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ "КЕЙ-КОЛЕКТ" на користь останнього.

- визнати недійсним та скасувати рішення індексний номер 24651237 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу, м. Київ Кобелєвої Алли Михайлівни як, державного реєстратора на підставі договору іпотеки номер 1493, посвідченим 25.04.2005 р., приватним нотаріусом Ужгородського МНО Закарпатської області, Балаж М.В., яким зареєстровано перехід права власності до Товариства з обмеженою відповідальністю "КЕЙ-КОЛЕКТ", на житлову квартиру яка знаходиться: АДРЕСА_1 , від іпотекодавця ОСОБА_2 ,та скасувати реєстрацію права власності в реєстрі речових прав на нерухоме майно на його підставі за № 11282005.

В обґрунтування позову позивач зазначила наступне.

22.09.2015 р. Кобелєвою Аллою Михайлівною ,приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, м. Київ, як державним реєстратором, на підставі договору іпотеки номер 1493, посвідченим 25.04.2005 р., приватним нотаріусом Ужгородського МНО Закарпатської області, Балаж М.В., зареєстровано перехід права власності до Товариства з обмеженою відповідальністю "КЕЙ-КОЛЕКТ", на житлову квартиру, яка знаходиться: АДРЕСА_1 , та належить іпотекодавцю ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 , від 05.04.1996, виданого виконавчим комітетом Ужгородської міської ради.

Вказане доводиться інформаційною довідкою з ДРРП на нерухоме майно від 22.10.2015 р.№ 46147784 та договором іпотеки № 1493, посвідчений 25.04.2005 р.

Позивач з відповідачем ОСОБА_2 перебувала в зареєстрованому шлюбу з 11 жовтня 1986 р., який в подальшому було розірвано 20 червня 1997 року, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу Серія НОМЕР_2 від 20.06.97 року, актовий запис №239.

Відповідно до умов вищевказаного іпотечного договору ОСОБА_2 передав Банку в іпотеку житлову квартиру яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Загальна площа квартири складає 186,1 кв м. Жила площа квартири складає 72,9 кв. м.

Вказану житлову квартиру, що є предметом іпотеки та відповідно спору - позивач вважає, такою, що набута під час перебування в шлюбі, за спільні кошти подружжя, оплативши її вартість в сумі 150 000 000 (сто п`ятдесят мільйонів) крб., що підтверджується довідкою банку Лісбанк від 29.08.1996 р., № 001-946, та виданим в подальшому Свідоцтвом про право власності №25 від 05.04.1996р., виконавчого комітету Ужгородської міської ради, на ім`я ОСОБА_2 .

Про оскаржувані договори їй нічого відомо не було, і про такі вона дізналася з матеріалів позовної заяви ТОВ "КЕЙ-КОЛЕКТ" з додатками про усунення перешкод та визнання особи такою, що втратили право на користування житловим приміщенням, що прийшли ОСОБА_2 поштовим зв`язком на адресу спірної квартири. Конверт з вказаним позовом знайшовся випадково в поштовій скринці квартири біля трьох місяців тому, а тому строки на подання даного позову нею не пропущено.

Відповідно до Кодексу про шлюб та сім`ю 1969 року та Цивільного Кодексу УРСР 1963року, що діяли на час придбання, вказана квартира є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Квартиру, яка належить їм спільно, була передано в іпотеку Банку без письмової та нотаріально завіреної згоди позивача, як співвласниці, що є грубим порушенням.

Отже, на думку позивача, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину.

Згідно зі ст. 578 ЦК України та ч. 2 ст. 6 Закону України від 5 червня 2003 р. № 898-IV "Про іпотеку" майно, що є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально посвідченою згодою усіх співвласників. Співвласник нерухомого майна має право передати в іпотеку свою частку в спільному майні без згоди інших співвласників за умови виділення її в натурі та реєстрації права власності на неї як на окремий об`єкт нерухомості.

Отже, майно, що є у спільній власності осіб, не може передаватися в іпотеку без згоди іншого співвласника.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 17 січня 2018 року в задоволенні заявленого позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бойко Б.Б., просить дане рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом не враховано, що квартира, яка є предметом іпотеки, є спільною сумісною власністю подружжя і не могла бути передана в іпотеку без нотаріально посвідченої згоди її, як співвласника квартири.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «УкрСиббанк» просить відхилити апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Матеріалами справи встановлено, що 25 квітня 2005 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 був укладений іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Балаж М.В. та зареєстрований в реєстрі за № 1493. Предметом іпотеки за умовами п. 1.4 цього договору є трикімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 186,1 кв.м., житловою площею 72,9 кв.м.

Відповідно до п. 1.2 договору іпотекою забезпечується в повному обсязі виконання усіх грошових зобов`язань іпотекодавця - ОСОБА_2 за Кредитним договором № 36/99/05-Р від 22 квітня 2005 року, та за Додатковою угодою про встановлення ліміту овердрафту № 1/939 до Договору № 939 про відкриття карткового рахунку та видачу платіжної картки від 19.04.2005 року у розмірі 50 000,00 (п`ятдесят тисяч) дол. США, що на день складання договору складало 252 500,00 грн. зі сплатою 14,0% річних, з остаточним терміном повернення Кредиту не пізніше 22 квітня 2012 року та за Додатковою угодою про встановлення ліміту овердрафту №1/939 до Договору №939 про відкриття карткового рахунку та видачу платіжної картки від 19 квітня 2005 року на суму 2000 (дві тисячі) дол. США, зі сплатою від 19% до 57% річних в залежності від строку користування коштами овердрафту та комісії визначеної договором.

В подальшому, між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ "КЕЙ-КОЛЕКТ" був укладений договір факторингу від 13.02.2012 р., про відступлення права вимоги ТОВ "Кей-Колект" за договором від 22.04.2005 року № 36/99/05-Р із ОСОБА_2 , що підтверджується відповідною випискою з Додатку № 1 до цього договору.

Цього ж дня між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ "КЕЙ-КОЛЕКТ" був укладений договір від 13.02.2012 р., посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Саєнко Е.В. та зареєстрований в реєстрі за № 649-650, про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 25.04.2005 року № 36/99/05-Р, укладеним із ОСОБА_2

22.09.2015 р. Кобелєвою Аллою Михайлівною , Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, м. Київ, як державним реєстратором на підставі договору іпотеки номер 1493, посвідченим 25.04.2005 р., приватним нотаріусом Ужгородського МНО Закарпатської області, Балаж М.В., зареєстровано перехід права власності до Товариства з обмеженою відповідальністю "КЕЙ-КОЛЕКТ", на житлову квартиру яка знаходиться: АДРЕСА_1 , та належить іпотекодавцю ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 , від 05.04.1996, виданого виконавчим комітетом Ужгородської міської ради, що стверджується інформаційною довідкою з ДРРП на нерухоме майно від 22.10.2015 р. № 46147784 та договором іпотеки № 1493, посвідчений 25.04.2005 р.

Відмовляючи в задоволенні заявленого позову, суд першої інстанції застосував правову позицію висловлену Верховним Судом України у постанові від 27.01.2016 року у справі № 6-1912цс 15 та виходив з того, що укладення одним з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд установить, що той з подружжя, хто уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.

З такими висновками не погоджується колегія суддів, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Матеріалами справи, зокрема, свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 та Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 09.06.2017 року № 5 стверджено, що ОСОБА_2 з 11 жовтня 1986 року перебував у шлюбі із ОСОБА_1 , який був розірваний 20.06.1997 року, про що складений відповідний актовий запис № 239 і після розірвання шлюбу ОСОБА_1 присвоєно прізвище ОСОБА_1 .

З довідки Закарпатського акціонерного комерційного банку «Лісбанк» від 29.08.1996 року № 001-946, вбачається, що ОСОБА_2 була проведена повна оплата вартості квартири за адресою: АДРЕСА_1 , у сумі 150 000 000,00 карбованців, що також підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру ЗАКБ «Лісбанк» від 19.08.1996 року.

Право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , було оформлене свідоцтвом про право особистої власності на жилий будинок від 05.04.1996 року за ОСОБА_2 та зареєстроване у встановленому на той час порядку БТІ 08.04.1996 року.

У цій квартирі зареєстровані: ОСОБА_2 - із 01.08.1996 року, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - із 01.08.1996 року; ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - із 01.08.1996 року; ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - із 01.08.1996 року; ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 - із 16.04.2014 року.

Відповідно до ст.ст. 22, 29 Кодексу про шлюб та сім`ю України (чинного на час набуття ОСОБА_2 права власності на квартиру) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Аналогічні положення закріплені в ст.ст.60,70 СК України та ст. 368 ЦК України.

Таким чином, вище наведеними нормами права передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. Дана презумпція не спростована.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Згідно з ч.3 ст.65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

У ст. 68 СК України закріплено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України.

Ст.578 ЦК України та ч.2 ст.6 Закону України «Про іпотеку» передбачають, що майно, яке є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально посвідченою згодою всіх співвласників. Умовою передачі співвласником нерухомого майна в іпотеку своєї частки в спільному майні без згоди інших співвласників є виділення її в натурі та реєстрація права власності на неї як на окремий об`єкт нерухомості.

Відповідно до ч.4ст 369 ЦК України правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

Розірвання шлюбу не тягне за собою зміну правового статусу майна подружжя. Таке майно залишається їх спільною сумісною власністю.

Відсутність згоди одного із співвласників - колишнього подружжя - на розпорядження нерухомим майном є підставою визнання правочину, укладеного іншим співвласником щодо розпорядження спільним майном, недійсним.

Таким чином, якщо майно, яке є спільною сумісною власністю, передано в іпотеку без згоди інших співвласників, то наявність таких обставин свідчить про невідповідність договору іпотеки актам цивільного законодавства, що є підставою для визнання такого правочину недійсним відповідно до ч.1 ст. 203 та ч.1 ст. 215 ЦК України.

Такий правовий висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21.11.2018 року у справі № 372/504/17.

З врахуванням наведеного договір іпотеки від 25.04.2005 року підлягає визнанню недійсним. Оскільки інші правочини щодо переходу права власності на майно, яке є спільно сумісною власністю і предметом іпотеки, є похідними від договору іпотеки, то вони також вчинені неправомірно та підлягають визнанню недійсними.

Суд першої інстанції не врахував вищенаведені обставини справи та вимоги закону та неправильно відмовив у заявленому позові, застосувавши висновок Верховного Суду України у постанові від 27.01.2016 року у справі № 6-1912цс 15.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.112018 року у справі № 372/504/17 відступила від даного висновку і висловила правову позицію, де зазначила , що відсутність нотаріально посвідченої згоди іншого зі співвласників (другого з подружжя) на укладення договору іпотеки позбавляє співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень на укладення договору про розпорядження спільним майном. Укладення такого договору свідчить про порушення його форми і відповідно до частини четвертої статті 369, статті 215 ЦК України надає іншому зі співвласників (другому з подружжя) право оскаржити договір з підстав його недійсності. При цьому закон не пов`язує наявність чи відсутність згоди усіх співвласників на укладення договору ні з добросовісністю того з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, ні третьої особи - контрагента за таким договором і не ставить питання оскарження договору в залежність від добросовісності сторін договору.

Стосовно посилання відповідача ТОВ "КЕЙ-КОЛЕКТ" на пропуск позивачем позовної давності, оскільки договір іпотеки між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено 25.04.2005 року, то на думку колегії суддів такий не пропущено.

Так, за загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України).

В даному випадку договір іпотеки від 25.04.2005 року укладено без згоди позивача, як співвласника майна, а тому позивач не могла знати про існування такого договору та про порушення своїх прав в зв`язку з укладенням даного договору.

Про оскаржувані договори позивач дізналася з матеріалів позовної заяви ТОВ "КЕЙ-КОЛЕКТ" про усунення перешкод та визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, що надійшли ОСОБА_2 поштовим зв`язком на адресу спірної квартири близько за три місяці до моменту її звернення до суду з даним позовом, а відтак саме з цієї дати вона могла дізнатися про порушення свого права та особу, яка його порушила.

Таким чином, строки позовної давності позивачем не пропущено.

З врахуванням вищенаведеного апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції, відповідно до п.п.1,4 ч.1 ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.ст.374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд ,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бойко Богдан Богданович, задовольнити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 17 січня 2018 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати недійсним договір іпотеки від 25.04.2005 року, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Балаж М.В. та зареєстрований в реєстрі за №1493 на житлову квартиру яка знаходиться: АДРЕСА_1 , укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 та скасувати реєстрацію обтяження на його основі в реєстріречових прав на нерухоме майно за № 11282025.

Визнати недійсним договір від 13.02.2012 р., посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Саєнко Е.В. та зареєстрований в реєстрі за № 649-650, про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 25.04.2005 року посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Балаж М.В. та зареєстрований в реєстрі за №1493 на житлову квартиру яка знаходиться: АДРЕСА_1 , укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ "КЕЙ-КОЛЕКТ", на користь останнього.

Визнати недійсним та скасувати рішення індексний номер 24651237 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу, м. Київ Кобелєвої Алли Михайлівни як, державного реєстратора на підставі договору іпотеки номер 1493, посвідченим 25.04.2005 р., приватним нотаріусом Ужгородського МНО Закарпатської області, Балаж М.В., яким зареєстровано перехід права власності до Товариства з обмеженою відповідальністю "КЕЙ-КОЛЕКТ", на житлову квартиру яка знаходиться: АДРЕСА_1 , від іпотекодавця ОСОБА_2 ,та скасувати реєстрацію права власності в реєстрі речових прав на нерухоме майно на його підставі за № 11282005.

Заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 21 грудня 2018 року скасувати.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 13 вересня 2019 року.

Головуючий:

Судді: