Житомирський апеляційний суд
Справа №290/464/18 Головуючий у 1-й інст. Бабич С. В.
Категорія 61 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2019 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Трояновської Г. С., Миніч Т.І.

за участю секретаря Ковальської Я. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №290/464/18 за скаргою ОСОБА_1 на дії та рішення державного виконавця Лівобережного відділу державної виконавчої служби м. Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, за апеляційною скаргою Лівобережного відділу державної виконавчої служби м. Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області на ухвалу Романівського районного суду Житомирської області від 30 листопада 2018 року, постановлену під головуванням судді Бабича Т.М. у смт Романові,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із скаргою на дії та рішення державного виконавця, у якій просила визнати повідомлення головного державного виконавця Лівобережного ВДВС м. Маріуполь ГТУЮ у Донецькій області Циклаурі К.В. від 08.11.2018 про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання не правомірним. Зобов'язати головного державного виконавця Лівобережного ВДВС м. Маріуполь ГТУЮ у Донецькій області Циклаурі К.В. розпочати примусове виконання виконавчого листа, виданого Романівським районним судом Житомирської області від 13.09.2018 у справі №290/464/18 про стягнення із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі ј частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного вік, починаючи з 07.05.2018 і до досягнення повноліття.

Ухвалою Романівського районного суду Житомирської області від 30 листопада 2018 року скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано дії головного державного виконавця Лівобережного ВДВС м. Маріуполь ГТУЮ у Донецькій області Циклаурі К.В. щодо повернення виконавчого листа №290/464/18, виданого Романівським районним судом Житомирської області від 13.09.2018 стягувачу без прийняття до виконання - неправомірними. Скасовано повідомлення головного державного виконавця Лівобережного ВДВС м. Маріуполь ГТУЮ у Донецькій області Циклаурі К.В. щодо повернення виконавчого листа стягувачу без прийняття до виконання від 08.11.2018 року. Зобов'язано головного державного виконавця Лівобережного ВДВС м. Маріуполь ГТУЮ у Донецькій області Циклаурі К.В. вирішити питання про прийняття виконавчого листа без інформації про ідентифікаційний код боржника. В іншій частині вимог відмовити.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції Лівобережний відділ державної виконавчої служби м. Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана ухвала є незаконною та такою, що постановлена із неправильним застосуванням норм матеріального права, судом першої інстанції не в повному обсязі з'ясовано усіх обставин, які мають значення для даної справи. Так, судом першої інстанції не було взято до уваги вимоги ст.4 Закону України «Про виконавче провадження».

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судове рішення, яке набрало законної сили, є обов'язковим до виконання на всій території України (ч.5 ст.124 Конституції України, ст.18 ЦПК України). Примусове виконання судового рішення покладено на державну виконавчу службу і здійснюється відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Частиною п'ятою статті 124 Конституції України передбачено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Судом встановлено, що 13 вересня 2018 року Романівським районним судом Житомирської області був виданий виконавчий лист у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3

08 листопада 2018 року старшим державним виконавцем Лівобережного відділу державної виконавчої служби м. Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Циркаурі К.В. було складено повідомлення, за яким виконавчий документ був повернутий заявнику без виконання відповідно п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку з відсутністю у виконавчому документі індентифікаційного коду боржника.

Постановляючи ухвалу про часткове задоволення скарги, суд першої інстанції мотивував її тим, що під час прийняття виконавчого документа до виконання, державним виконавцем було без обґрунтованої правової підстави застосовано положення ст.4 Закону України «Про виконавче провадження». При цьому, суд не має права зобов'язувати відповідача до вчинення тих дій, які згідно Законом можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Відповідно до вимог статті 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім'я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім'я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред'явлення рішення до виконання.

Згідно п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до ст. 26 цього Закону.

Повертаючи виконавчий документ без прийняття до виконання стягувачу, державний виконавець Циклаурі К.В. послалася на те, що виконавчий лист № 290/464/18 від 13 вересня 2018 року, пред'явлений до виконання до відділу, не відповідає вимогам до виконавчого документа, визначеним Законом України «Про виконавче провадження», так як у ньому не зазначено ідентифікаційний код боржника.

Проте, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що таке рішення державного виконавця є неправомірним, враховуючи наступне.

Частиною 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини другої статті 32 Конституції України й частини першої статті 302 ЦК України не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом.

Офіційне тлумачення вказаного положення Конституції України міститься в Рішенні Конституційного Суду України від 20 січня 2012 року № 2-рп/2012, відповідно до пункту 1 якого збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди державою, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами є втручанням в її особисте та сімейне життя, таке втручання допускається винятково у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Вимоги до змісту виконавчого листа встановлені частиною першою статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено, що потрібно зазначати у виконавчому листі ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків), а пунктом 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею.

Разом з тим, відповідно до пункту 3 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов'язаний з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Поняття конфіденційної інформації визначено Законами України «Про інформацію» та «Про доступ до публічної інформації», а також багато інших законів прямо визначають інформацію про особу, що є конфіденційною.

До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, реєстраційний (ідентифікаційний номер платника податків) номер облікової картки фізичної особи (п.70.15, ст.70 Податкового кодексу).

Доступ до такої інформації та її поширення можливі лише за згодою її власників.

З огляду на вищезазначене, стягувач ОСОБА_1 не має можливості отримати конфіденційні дані відносно особи боржника.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що відсутність у виконавчому листі певних даних про особу боржника, зокрема і ідентифікаційного коду боржника, не є безумовною підставою для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття його до виконання.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена із додержанням вимог закону і не може бути скасована з підстав, що викладені в апеляційній скарзі.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Лівобережного відділу державної виконавчої служби м. Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області залишити без задоволення.

Ухвалу Романівського районного суду Житомирської області від 30 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Дата складення повного судового рішення 05 лютого 2019 року.

Головуючий

Судді