БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/929/19
Провадження № 2/497/660/19
10 вересня 2019 року м.Болград
Болградський районний суд Одеської області у складі:
головуючого - судді Кодінцевої С.В.,
за участю секретаря Стоянової І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Болград цивільну справу за позовною заявою Державної екологічної інспекції в Одеській області до ОСОБА_1 про стягнення шкоди завданої навколишньому природному середовищу,
19.06.2019 року Державна екологічна інспекція в Одеській області звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення шкоди, завданої навколишньому природному середовищу у розмірі 374 гривен та 1921.00 гривен судових витрат.
В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що 03.05.2018 року Державною екологічною інспекцією в Одеській області виявлено факт порушення правил використання об`єктів тваринного світу громадянином ОСОБА_1 , а саме правопорушник здійснював лов риби у забороненому місці у заборонений час знаряддям лову- моносіткою, що є порушенням п.3.15, п. 4.14.1 Правил любительського та спортивного рибальства.
03.05.2018 року громадським інспектором з охорони навколишнього природного середовища було складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 85 ч.4 Кодексу України про адміністративні правопорушення стосовно ОСОБА_1
Постановою Болградського районного суду Одеської області від 31.05.2018 року по справі № 497/795/18 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 85 КУпАП і на підставі санкції цієї статті призначено йому адміністративне стягнення у вигляді штрафу.
Відповідач своїми неправомірними діями завдав навколишньому природному середовищу майнову шкоду, яка незважаючи на отримання відповідачем претензії №69 від 05.07.2018 року від Державної екологічної інспекції в Одеській області, добровільно не відшкодована.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, про що в справі є відповідні докази (а.с.41). Надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с.16).
Відповідач до суду не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлявся згідно вимог чинного законодавства за адресою останньої відомої його реєстрації: АДРЕСА_1 , (а.с.32, 33, 42, 43).
Відповідно до довідки Відділу адресно-довідкової роботи Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області Усатенко Д.П. зареєстрований в м.Болград, Одеська область без реєстрації (а.с.25).
Суд направляв повідомлення про виклик в судове засідання на 16.07.2019 року, на 10.09.2019 року, однак усі поштові листи повернулися з відмітками за закінченням встановленого строку зберігання та в зв`язку з не проживанням адресата за вказаною адресою (а.с.32,33,42,43,).
Згідно ст.128 ЦПК України, суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою (ч.2).
Днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про … про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси (ч.8 п.4).
Будь-яких заяв, пояснень, заперечень щодо спростування доводів, викладених в позовній заяві, від відповідача до суду не надходило.
Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідачів, які не вчиняють дій щодо участі у розгляді справи.
Верховний Суд також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету ОСОБА_6 Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України (а.с.16).
Оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав.
Згідно Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» громадяни України зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення лісового законодавства та законодавства про охорону навколишнього природного середовища, яка підлягає компенсації у повному обсязі.
Статтею 20 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» до компетенції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, у сфері охорони навколишнього природного середовища належать: складання протоколів про адміністративні правопорушення та розгляд справ про адміністративні правопорушення, накладення адміністративних стягнень у випадках, передбачених законом; пред`являти претензії про відшкодування збитків і втрат, заподіяних державі в результаті порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища; вживати в установленому порядку заходів досудового врегулювання спорів, виступати позивачем та відповідачем у судах.
Відповідно до пункту 1 частини 2 Положення про Державну екологічну інспекцію України, затвердженого Указом Президента України від 13.04.2011 року № 454, Державна екологічна інспекція входить до системи органів виконавчої влади та утворюється для забезпечення реалізації державної політики із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.
Судом встановлено, що 03.05.2018 року о 08:30 годині ОСОБА_1 здійснив незаконний вилов водних біоресурсів забороненими знаряддями лову сіткою в брід, в забороненому місці, не маючи на це спеціального дозволу.
03.05.2018 року громадським інспектором з охорони навколишнього природного середовища складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.4 ст. 85 Кодексу України про адміністративні правопорушення стосовно ОСОБА_1 (а.с.10-11).
Згідно ст.153 КУпАП відповідальність настає за знищення або пошкодження зелених насаджень, окремих дерев, чагарників, газонів, квітників та інших об`єктів озеленення в населених пунктах, невжиття заходів для їх охорони, а також самовільне перенесення в інші місця під час забудови окремих ділянок, зайнятих об`єктами озеленення.
Постановою Болградського районного суду Одеської області від 31.05.2018 року по справі № 497/795/18 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 85 КУпАП і на підставі санкції цієї статті призначено йому адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340.00 гривен (а.с.12-13).
Положеннями ч.5 ст.82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.
Згідно ч.6 цієї … постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Таким чином, обставини встановлені в справі про адміністративне правопорушення щодо вини ОСОБА_1 у спричиненні шкоди навколишньому природному середовищу внаслідок незаконної ловлі водних біоресурсів забороненими знаряддями лову сіткою в брід, в забороненому місці, не маючи на це спеціального дозволу є такими, що встановлені і доказуванню не підлягають.
До того ж, перераховані підстави визнаються загальними, оскільки для виникнення відповідальності їх наявність вимагається в усіх випадках, якщо інше не встановлено законом.
Таким чином, цивільне законодавство передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою в деліктних правовідносинах для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
В наслідок допущеного правопорушення, відповідач своїми діями заподіяв шкоду державі у розмірі 374 гривен, розмір якої розрахований на підставі «Такс для обчислення розміру відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконного добування або знищення громадянами України, іноземцями та особами без громадянства цінних видів водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах України» затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 21.11.2011 року № 1209 , що підтверджується наданим суду обґрунтованим розрахунком збитків заподіяних внаслідок незаконної ловлі водних біоресурсів забороненими знаряддями лову сіткою в брід, в забороненому місці, не маючи на це спеціального дозволу громадянином ОСОБА_1 (а.с.8).
05.07.2018 року Державною екологічною інспекцією в Одеській області відповідачу було направлена претензію №69 про добровільне відшкодування суми заподіяних збитків (а.с.7).
Статтею 13 Конституції України визначено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.
Кожний громадянин має право користуватися природними обєктами права власності народу відповідно до закону.
Закон України «Про охорону навколишнього природного середовища» від 25.06.1991 року № 1264-ХІІ, з послідуючими змінами і доповненнями (надалі Закон) визначає правові, економічні та соціальні основи організації охорони навколишнього природного середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь.
Відносини у галузі охорони навколишнього природного середовища в Україні регулюються цим Законом, а також земельним, водним, лісовим законодавством, законодавством про надра, про охорону атмосферного повітря, про охорону і використання рослинного і тваринного світу та іншим спеціальним законодавством (ст..2 Закону).
Розділом XV Закону передбачена відповідальність за порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища.
Відповідно до ст. 68 названого Закону порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність.
Законодавством України може бути встановлено відповідальність і за інші порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища.
Підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.
Згідно ч.1 ст.69 Закону шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.
Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистими немайновим правом фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
За загальними правилами, встановленими ст.1166 ЦК України, для відшкодування шкоди необхідно: наявність самої шкоди, неправомірність дій (бездіяльності) особи, що її заподіяла, за умови, що її дії були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок, та є вина зазначеної особи.
Всі вищезазначені умови доведені належними і допустимими доказами.
Як роз`яснено судам в п. п. 2, 3, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.92 р. з наступними змінами «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи ...
На час постановлення рішення судом, сума шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу, у вигляді збитків, нанесених Державі України, у розмірі 374.00 гривен добровільно відповідачем не відшкодована.
Враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку, що факт спричинення збитків навколишньому природному середовищу діями ОСОБА_1 повністю доведений зібраними по справі доказами, однак добровільно завдані збитки ним не відшкодовано, а тому вони повинні бути стягнуті в судовому порядку шляхом відшкодування відповідачем завданих збитків.
У відповідності до положень ст.ст.13, 81, 83 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
Згідно ст.82 ч.1 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінюючи докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 229 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 2 ЦПК України.
При розгляді даної справи предмет доказування доведений позивачем відповідними доказами, при чому, їх аналіз дозволяє зробити висновок про те, що вони є належними, допустимими та достовірними як кожний окремо, так і у взаємному зв`язку у їх сукупності.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає можливим позов задовольнити у повному обсязі та стягнути з відповідача на користь позивача суму шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу, у вигляді збитків, нанесених Державі України, у розмірі 374.00 гривен.
Відповідно до ч. 1ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Відповідно до ч.2ст.4 Закону України «Про судовий збір» ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до суду: позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Позивачем сплачено 1921.00 гривен у якості судового збору, що підлягає стягненню з відповідача 1 921.00 гривен судового збору.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 10, 13, 76-81, 83, 95, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 354, 355 ЦПК України (в новій редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року N 2147-VIII), суд
П О С Т А Н О В И В:
Позовні вимоги Державної екологічної інспекції в Одеській області до ОСОБА_1 про стягнення шкоди, завданої навколишньому природному середовищу - задовольнити.
Відповідачам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: _____________ С.В.Кодінцева