ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 242/6201/18
Провадження № 2/210/1304/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"03" вересня 2019 р.
Дзержинський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді Вікторович Н.Ю., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації , -
В С Т А Н О В И В:
Позивач ОСОБА_1 27.11.2018 року звернулася до суду з вищезгаданим позовом, в якому просила зобов`язати ОСОБА_2 у присутності її дочки ОСОБА_3 та інших свідків, публічно спростувати поширені ним недостовірні відомості, що порочать її честь та гідність, а саме - інформацію щодо її винуватості у конфлікті з побиттям та інформацію про її самокалічення; зобов`язати ОСОБА_2 у присутності її дочки ОСОБА_3 та інших свідків, публічно попросити вибачення за вчинене побиття.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що 10 липня 2008 року між нею та ОСОБА_2 , співмешканцем її дочки ОСОБА_3 , виник конфлікт за адресою її проживання: АДРЕСА_1 . Між ОСОБА_2 та її дочкою сталася бійка. Вона, позивач, намагалася захистити дочку, але відповідач відштовхнув її, у наслідок чого вона, не утримавши рівновагу, впала, вдарившись об дерев`яну тумбу та отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості у вигляді закритого уламкового перелому лівої стегнової кістки з вкороченням ноги на 6 см зі стійким больовим синдромом і порушенням функції опори та ходи. Унаслідок отриманих ушкоджень вона стала інвалідом , тепер їй 90 років. Відповідач з метою уникнути кримінальної відповідальності, пообіцяв сплачувати кошти за її лікування у обмін на її примирення з ним у суді. Проте, після закриття кримінального провадження , відповідач став переховуватися від неї, грошової допомоги не надавав, почав при сусідах обливати її брудом, розповсюджував неправдиві відомості нібито вона створила конфлікт; що вона має намір стягнути з нього кошти , начебто вона сама впала, а він ні в чому не винен. Така інформація створює негативну думку суспільства та сусідів щодо неї, порушує елементарні правила поваги до інвалідів. ОСОБА_2 не попросив пробачення за вчинений злочин, не відшкодував заподіяну шкоду, тому звернулася до суду з цим позовом щодо спростування недостовірної інформації.
Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України судове засідання не проводиться.
Відповідачу ОСОБА_2 копія ухвали про відкриття провадження, позовної заяви з додатками надіслані за зареєстрованою в установленому порядку адресою - повернулися до суду після закінчення терміну зберігання у поштовому відділенні. Пакет документів отримав 25.06.2019 року за адресою місця проживання: АДРЕСА_1 (а.с.8), що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, відзив на позовну заяву суду не надходив.
У відповідності до вимог ст.ст.280-281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлявся про перебування в провадженні суду даної справи. Однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву та/або клопотання про розгляд справи з викликом сторін, - не подав, крім того, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи.
Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
В силу ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Так, судом встановлено, що постановою Селидівського міського суду Донецької області 01.09.2009 року ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за ст.128 КК України у зв`язку з примиренням його з потерпілою. Кримінальну справу за звинуваченням ОСОБА_2 за ст. 128 КК України провадженням закрито.
Органами досудового розслідування ОСОБА_2 звинувачувався у тому, що 10 липня 2008 року о 15 год., перебував у будинку, що знаходиться на території приватного домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , в якому проживав разом із ОСОБА_4 Між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на ґрунті особистих неприязних стосунків виникла сварка, що переросла у бійку, в ході якої ОСОБА_2 повалив ОСОБА_3 на підлогу та почав утримувати руками за плечі. У цей час у будинок увійшла мати ОСОБА_4 ОСОБА_1 , яка побачивши те, що відбувається нанесла ОСОБА_2 один удар тростиною , яку використовують при ході, по спині. ОСОБА_2 з метою не допустити повторного удару тростиною по спині, правою рукою відштовхнув ОСОБА_1 , яка від товчка, зробивши кілька кроків назад, не утримала рівновагу та впала, вдарившись об тумбу , внаслідок чого отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості у вигляді закритого уламкового перелому лівої стегнової кістки з вкороченням ноги на 6 см зі стійким больовим синдромом і порушенням функції опори та ходи, які за висновком судово-медичної експертизи належать до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, як ті, що викликали тривалий розлад здоров`я (а.с.3).
За висновком МСЕК серія ДОН-05 №155682 від 22.04.2009 року ОСОБА_1 первинно встановлено другу групу інвалідності у наслідок патології кістково-м`язової системи (загальне захворювання) без строку (а.с.4). Комісією ВКК Селидівської центральної міської лікарні 07.05.2009 року надано висновок, що за станом здоров`я ОСОБА_1 потребує постійного догляду , нездана до самообслуговування, строком на один рік (а.с.6).
Позивач зазначає, що відповідач поширює стосовно неї неправдиву та негативну інформацію про її винуватість у конфлікті, і що нібито вона сама завдала собі тілесні ушкодження, створює негативну думку про неї у суспільстві та у сусідів, насміхається з неї чим порушує елементарні правила поваги до інвалідів, не попросив вибачення за вчинений щодо неї злочин, не відшкодував заподіяну шкоду.
Згідно з статтею 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростування недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.
Статтею 297 ЦК України визначено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.
Відповідно до ч.1 ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.
Пунктом 9 Постанови визначено, що відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації.
Отже, відповідачем у справі є особа, яка поширила неправдиву інформацію - ОСОБА_2 .
Положеннями ст.34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.
Відповідно до норм ст.68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Також, відповідно до частини третьої статті 34 Конституції України здійснення прав на вільне збирання, зберігання, використання і поширення інформації може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.
Конституційне обмеження прав особи збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію узгоджується з положеннями пункту 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, в яких зазначено, що при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.
Таким чином, Конституцією України визначено вичерпний перелік підстав, за наявності яких законами України може передбачатися обмеження прав особи на вільне збирання, зберігання, використання і поширення інформації, оскільки реалізація цих прав не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб (абзац другий статті 5 Закону України "Про інформацію"), у тому числі й конституційне право особи на повагу до її гідності (ст.28 Конституції України).
Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.
Відповідно до частини другої статті 30 Закону України "Про інформацію" ( 2657-12) оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості ( п.19 Постанови).
Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені) ( п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи».
Таким чином, інформація щодо винуватості позивача у конфлікті, що мав місце 10.07.2008 року та завданні нею собі тілесних ушкоджень є неправдивою, оскільки спростовується постановою Селидівського міського суду Донецької області 01.09.2009 року, в якій зазначено що «своїми діями ОСОБА_2 вчинив необережне середньої тяжкості ушкодження, т.б. злочин, передбачений ст..128 КК України. У судовому засіданні ОСОБА_2 у пред`явленому звинуваченні винним себе визнав повністю, пояснив, що не хотів спричиняти ОСОБА_1 шкоду, що не оплачував її лікування, у вчиненому розкаюється. Потерпіла у судовому засіданні просила звільнити ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності у зв`язку з тим, що вони помирилися та він відшкодував завдану шкоду» (а.с.3).
Відтак, вина ОСОБА_2 у вчиненні злочину визнана ним особисто та встановлена постановою суду, яка не оскаржена та набрала законної сили.
Разом із цим, пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.
Однак, позивачем не доведено зокрема, відомості про те, в який спосіб була поширена інформація,
що порушує її особисті немайнові права, яка саме інформація поширена відповідачем (відповідачами), із зазначенням часу, способу й осіб, яким така інформація повідомлена, інші обставини, які мають юридичне значення, відсутні посилання на докази, що підтверджують кожну з таких обставин.
У позовних вимогах позивач просить, щоб відповідач спростував недостовірну інформацію у присутності дочки ОСОБА_3 (яка була безпосереднім свідком подій та бачила на власні очі обставини, що сталися 10.07.2008 року) та інших свідків, проте позивачем не зазначено до відома яких саме свідків слід донести виправлену інформацію.
Враховуючи відсутність посилання на час, місце, спосіб поширення інформації, коло осіб, яким стала відома така інформація та яким чином поширена інформація порушує особисті права позивача , суд позбавлений можливості визначити обставини, які мають значення для повного та об`єктивного вирішення спору та встановити чи порушено особисте немайнове право позивача.
Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що позивачем не доведено обставини розповсюдження недостовірної інформації щодо неї, не надано належних та допустимих доказів щодо поширення такої інформації , не визначено коло осіб , яким стала відома інформація та які наслідки завдано їй поширенням недостовірної інформації, тому відсутній юридичний склад правопорушення, що є підставою відмови у позові.
У зв`язку з відмовою у задоволенні позову та не поданням відповідачем суду доказів на підтвердження судових витрат, питання розподілу судових витрат не вирішується.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.9, 32 Конституції України, ст.ст.277, 297 ЦК України, ст.ст.10, 11, 58, 59, 60, 61, 64, 66, 88, 212-215, 280, 281, 294 ЦПК України, суд, -
В И Р І Ш И В:
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації - відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня його проголошення через Дзержинський суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відомості про учасників справи згідно п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:

- позивач: ОСОБА_1 , 1928 року народження, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ;

- відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Суддя: Н. Ю. Вікторович