Роздільнянський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/1298/19

Номер провадження: 2/511/543/19

11 вересня 2019 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі: головуючого судді - Іванової О. В.,

секретаря - Кирилової І.В.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Роздільна Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування Роздільнянської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду до ОСОБА_2 з позовом, в якому просить: позбавити відповідача ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Свої вимоги мотивувала тим, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрували шлюб 14.02.2015 року. Від шлюбу мають спільного сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідач, будучи батьком сина, грубо не виконує своїх батьківських обов`язків щодо його виховання та утримання, не цікавиться його життям, не проявляє ніякого батьківського піклування, та не надає будь-якої матеріальної допомоги, хоча таку можливість має. Посилаючись на дані обставини, просила задовольнити позов, позбавивши відповідача батьківських прав, відносно його сина.

18.07.2018 року ухвалою суду провадження по справі було відкрито та призначено підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження.(а.с.33).

Позивач ОСОБА_1 , до початку підготовчого судового засідання через канцелярію суду подала заяву про проведення розгляду справи за її відсутністю. Позивач свої позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні.(а.с.38).

Відповідач ОСОБА_2 через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його участі, позов визнав у повному обсязі, просив суд позбавити його батьківських прав відносно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відзив не поданий.(а.с.39).

Представник третьої особи Служби у справах дітей Роздільнянської районної державної адміністрації Самсій О.В. через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи без її участі, не заперечувала проти задоволення позову.(а.с.41).

З урахуванням заяв учасників справи, вимог з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Дослідивши матеріали справи, давши оцінку обґрунтованості заявлених вимог, врахувавши заяви сторін по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 (до одруження ОСОБА_1 ) та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 2015 року по 2017 рік, який був розірваний рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 01.03.2017 року (а.с. 6-7).

27.04.2015 року, під час перебування у шлюбі, у сторін народився син - ОСОБА_3 , батьком якого записаний ОСОБА_2 , матір`ю дитини вказана ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , актовий запис № 242. ( а.с.5).

Після розірвання шлюбу дитина - ОСОБА_3 залишився проживати з матір`ю, позивачем по справі, та знаходиться повністю на її утриманні, що підтверджується відповідним актом, довідкою про склад сім`ї та висновком (а.с. 9зв, 11, 12, 13).

12.09.2017 року ОСОБА_1 уклала шлюб з ОСОБА_6 та після державної реєстрації шлюбу обрала прізвище чоловіка « ОСОБА_1 », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 , актовий запис № 195.(а.с.8).

Відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання сина, згідно рішення Роздільнянського районного суду, але станом на лютий 2019 року ним жодного платежу не зроблено, у зв`язку з чим утворилася заборгованість понад 8298,0грн, що підтверджується розрахунком заборгованості по аліментах від 21.02.2019року (а.с. 19).

Тому, як було встановлено у судовому засіданні, відповідач не допомагає матеріально забезпечувати сина, тому всі витрати на виховання дитини несе позивачка.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно характеристики Степової сільської ради Роздільнянського району від 30.01.2019р. встановлено, що гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .(а.с.20).

Відповідно до висновку Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської області від 31.07.2019 року районна комісія з питань захисту прав дитини вважає позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 доцільним, оскільки питання щодо виховання та утримання сина вирішується тільки матір`ю без участі батька (а.с.43-44).

Оскільки відповідач тривалий час не цікавиться життям сина, не приймає участі у його вихованні та утриманні, не піклується про фізичний та духовний розвиток, навчанням та підготовку до самостійного життя, суд приходить до висновку, що відповідач повністю ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків.

Відповідно до ст.51 Конституції України обов`язок кожного громадянина України піклуватися про дітей.

Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, дитина, якщо це можливо, повинна рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в атмосфері любові та матеріального забезпечення.

За ч.2 ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ст.155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та людської гідності. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

При прийнятті рішення по справі судом також береться до уваги, що Європейський суд з прав людини (Справа "Савіни проти України" (Заява N 39948/06) у своєму рішенні від 18.12.2008 року наголошував, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.

Отже, своїми діями, відповідач свідомо порушує свої зобов`язання закріплені в статті 51 Конституції України, а саме: батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Аналогічне твердження закріплене і в ст. 180 Сімейного Кодексу України.

Крім того діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ст.114 наведеного вище Закону).

Такі ж положення містяться у Конвенції ООН про права дитини, де зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними-установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Згідно з п. 16 Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Також, судом не встановлено жодних обставин, які б унеможливлювали виконання відповідачем обов`язків по вихованню дитини, не встановлено обставин чинення йому будь-ким, в тому числі і матір`ю дитини, перешкод у спілкуванні з дитиною, перешкод участі у її вихованні.

За таких обставин, проаналізувавши надані докази в їх сукупності та приділяючи першочергову увагу як найкращому забезпеченню інтересів дитини, враховуючи самоусунення відповідача від виховання дитини; приймаючи до уваги, що батько дитини ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду та лікування дитини, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не сприяє засвоєння нею загально визнаних норм моралі, суд вважає, що вимоги позивача про позбавлення ОСОБА_2 , відносно його малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підлягають задоволенню.

Судовий збір сплачений у повному обсязі при зверненні до суду.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 81, 83, 89, 247, 263-265, 273, 354, 355, п.15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування Роздільнянської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 батьківських прав відносно його неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Копію рішення після набрання ним законної сили надіслати Роздільнянському районному відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Суддя: О. В. Іванова