АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/245/19Головуючий по 1 інстанції
Категорія: 310020000 Кондрацька Н.М. Доповідач в апеляційній інстанції Василенко Л.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2019 року Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів:

головуючого Василенко Л.І.

суддів: Бородійчука В.Г., Карпенко О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26 листопада 2018 року (ухвалене в приміщенні Придніпровського районного суду м. Черкаси під головуванням судді Кондрацької Н.М. 26 листопада 2018 року о 12:44) у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів,:

в с т а н о в и в :

27 серпня 2018 року ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку.

Позовна заява мотивована тим, що 06.09.2003 між сторонами був укладений шлюб, який зареєстрований Черкаським міським відділом реєстрації актів громадського стану Черкаської області.

Від шлюбу мають двох малолітніх дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

З березня 2018 року сторони разом не проживають. Діти проживають разом з позивачем за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідач ухиляється від покладеного на нього обов'язку утримувати своїх дітей, у виховані дітей участі не приймає, інтересами та потребами сім'ї не цікавиться. Також відповідач ухиляється від утримання позивача, чим порушує її права, передбачені частинами 2, 4 ст. 84 СК України, якими визначено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох річного віку.

Відповідач іншим особам аліменти не виплачує, є працевлаштованим, може надавати матеріальну допомогу на забезпечення достатнього життєвого рівня сім'ї та утримання двох неповнолітніх дітей.

Просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку та доходів щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття та на її утримання в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку та доходів відповідача щомісячно до досягнення сином ОСОБА_7 трирічного віку.

Судові витрати по справі стягнути з відповідача.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26 листопада 2018 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітків та доходів щомісячно, але не менше 50 % встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову 27.08.2018 до досягнення кожною дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_3 на утримання дружини ОСОБА_4, на її користь, у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу), починаючи з 27.08.2018 та до досягнення дитиною ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, трирічного віку.

Визначено, що в межах суми платежу за один місяць рішення підлягає негайному виконанню.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 1409,60 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком матері і батька, а оскільки малолітній син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживає з позивачем, то остання має право на утримання від відповідача до досягнення дитиною віку трьох років.

Добровільне надання відповідачем самостійно визначеної ним допомоги на утримання неповнолітніх дітей та дружини не є підставою для відмови в позові про стягнення законодавчо визначеного розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей та дружини.

В апеляційній скарзі, поданій 29 грудня 2018 року, ОСОБА_3, посилаючись на необґрунтованість рішення суду в частині визначення розміру стягнення на утримання ОСОБА_4 аліментів, просив суд рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26 листопада 2018 року змінити в частині розміру стягнення на утримання ОСОБА_4, встановивши його у розмірі 1/10 частини заробітку, а також в частині стягнення з нього судового збору, звільнивши його від сплати на підставі ЗУ «Про судовий збір». В іншому рішення залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом при визначенні розміру стягнення на дружину не враховані обставини і надані ним належні докази, які мають істотне значення, а саме те, що він фактично здійснює своєчасно щомісячну оплату за власні кошти рахунків за надані комунальні послуги за адресою реєстрації та проживання позивача, щомісячна середньорічна сума яких становить 2000 грн.; він здійснює своєчасно оплату щоквартальних платежів за кредитними зобов'язаннями на підставі оформленого на нього, як іпотекодержателя, за письмовою згодою ОСОБА_4, кредитного договору з Черкаським регіональним управлінням державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному будівництву» від 21.12.2009 №11 з метою надання йому кредиту на купівлю квартири за адресою АДРЕСА_1 , де проживає позивач з дітьми; наявність у нього кредитних зобов'язань перед ПАТ «Акцент-банк» та АТ «Ощадбанк» сума яких на даний час становить приблизно 37000 грн. та залишення в повному обсязі у володінні ОСОБА_4 заощаджень на суму 8000 дол. США.

Наведені ним обставини мають значення для справи, при визначенні розміру аліментів, оскільки ставлять його у важке матеріальне становище.

Крім того, він має статус учасника бойових дій, у зв'язку з чим звільняється від сплати судового збору відповідно до ст. 5 ЗУ «Про судовий збір».

25 січня 2019 року ОСОБА_4 подала відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_3 в якому просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_3, оскаржуване рішення залишити без змін, апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 закрити.

Зазначає, що вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, жодних додаткових доходів немає, а тому для забезпечення свого існування вимушена скористатися наданим їй законом правом на утримання чоловіком до досягнення їхньою спільною дитиною віку трьох років. Зменшення розміру утримання з 1/6 до 1/10 фактично створить умови, за яких прожити буде неможливо.

Заперечує факт того, що відповідачем було залишено накопичені разом з нею заощадження на загальну суму 8000 дол. США.

Вважає, що обставини на які посилається скаржник не мають жодних відношень до обов'язку утримання як своїх власних дітей, так і дружини, а рішення є обґрунтованим та справедливим.

Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції, яка діє з 15.12.2017) передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду апеляційним судом Черкаської області.

Згідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13-ц).

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.

Рішення суду оскаржене в частині визначення розміру стягнення аліментів на дружину та стягнутого судового збору.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1, 06.09.2003 був укладений шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с. 10).

Відповідно до копій свідоцтв про народження серії НОМЕР_2 від 12.03.2008 та серії НОМЕР_3 від 18.01.2018 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є батьками малолітніх дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 11-12).

Згідно довідки Управління служби безпеки України в Черкаській області № 11/245 від 06.08.2018, ОСОБА_4 проходить військову службу в Управлінні Служби безпеки України в Черкаській області з 25.02.2002 по теперішній час. З 23.04.2018 перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (а.с. 19).

Неповнолітні діти проживають з матір'ю, ОСОБА_4, за адресою АДРЕСА_2, що підтверджується довідками від 08.08.2018 про реєстрацію місця проживання особи, довідкою ПП «Ремонтно-експлуатаційного управління «Надія» № 234 від 20.08.2018 та актом опитування сусідів від 20.08.2018 (а.с. 14-15, 17-18).

З довідки ПП «Ремонтно-експлуатаційного управління «Надія» № 235 від 20.08.2018 та акту опитування сусідів від 20.08.2018 вбачається, що відповідач ОСОБА_3 не проживає в АДРЕСА_3 (а.с. 15-16).

У відповідності з довідкою Управління Служби безпеки України в Черкаській області № 21/839 від 07.08.2018, грошове забезпечення ОСОБА_3 за лютий 2018 - липень 2018 рік складає 110 298,43 грн. (а.с. 20).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач, ОСОБА_3, інколи купує речі та продукти харчування, надає допомогу на утримання дітей різними сумами, оплачує витрати на комунальні послуги у квартирі та іпотечний кредит на квартиру, де проживають позивач та діти.

Указані фактичні обставини сторонами у справі визнаються та не оспорюються.

Згідно вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню.

Правовідносини сторін у справі мають наступне правове регулювання.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Тобто, у дружини виникає право на отримання аліментів за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: перебування у зареєстрованому шлюбі з чоловіком, проживання разом із їх спільною дитиною, яка не досягла трьох років, та наявність у чоловіка достатніх коштів на надання матеріальної допомоги (аліментів).

Отже, за змістом вищевказаної норми права, розмір утримання не пов'язаний з розміром доходу дружини, а залежить від можливості чоловіка надавати матеріальну допомогу.

До таких висновків прийшов і Верховний Суд в постанові від 12 листопада 2018 року у справі №202/712/17, провадження №61-28943св18.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, яка регламентує обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Врахуванню підлягає і те, що у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених Сімейним Кодексом, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів.

Щодо посилань скаржника на те, що судом не враховано, що він оплачує комунальні послуги, іпотеку та кредит, то колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що добровільне надання самостійно визначеної допомоги на утримання дружини та дітей не є підставою для відмови в позові про стягнення законодавчо визначеного розміру аліментів, зокрема на дружину.

Перевіряючи наявність у відповідача можливості надавати матеріальну допомогу позивачу, суд першої інстанції правомірно врахував, що відповідач працює, має постійний заробіток, який за період з лютого 2018 року по липень 2018 року 110 298, 43 грн., що в середньому за місяць становить 18 383 грн., з відповідача оскаржуваним рішенням стягнуто аліменти на дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно, що ним не оскаржено, а відтак відповідач має матеріальну можливість сплачувати аліменти на дружину у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку щомісячно.

Крім того, апеляційний суд враховує і те, що згідно наданої відповідачем копії декларації за 2017 рік, у власності відповідача, крім квартири, яка перебуває в іпотеці і в якій проживає дружина з дітьми, є інше нерухоме майно, а саме квартира в м. Черкаси площею 36,3 кв.м. та квартира, об'єкт незавершеного будівництва, в м. Черкаси площею 70 кв.м., автомобіль та 1/2 грошових активів на суму 8000 дол. США. (а.с. 82-87).

Посилання скаржника на ту обставину, що ним залишені дружині заощадження на суму 8000 дол. США не підтверджені жодним доказом у справі та заперечується ОСОБА_4

Отже доводи апеляційної скарги щодо визначення розміру аліментів на дружину висновків суду першої інстанції не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги в тій частині, що судом помилково стягнуто з відповідача судовий збір, оскільки він являється учасником бойових дій (а.с. 140, 186).

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції скасовує повністю або частково та ухвалює у відповідній частині нове рішення або змінює рішення у разі неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи.

На підставі викладеного, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні шляхом його скасування в частині розподілу судових витрат та з ухваленням в цій частині нового рішення про їх компенсацію за рахунок держави.

В решті судове рішення підлягає залишенню без змін, як таке, що ухвалене з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26 листопада 2018 року змінити, скасувавши в частині розподілу судових витрат, ухвалити в цій частині нове рішенням, яким судові витрати компенсувати за рахунок держави.

В решті рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Головуючий Л.І. Василенко

Судді: В.Г. Бородійчук

О.В. Карпенко