Провадження № 2/522/6802/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2019 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Шкамерди К.С.

за участю секретаря судового засідання - Довгань Ж.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про визначення місця мешкання з матір`ю, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про визначення місця мешкання з матір`ю.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказує, що вона з відповідачем перебувала в шлюбі, від котрого у сторін народилась дитина ОСОБА_3 , за рішенням суду сторони розірвали шлюб, тож, на підставі наведеного позивачка просить визначити місце проживання спільної дитини з нею.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 16 листопада 2018 року вказану справу прийнято до розгляду та відкрито провадження і розгляд даної справи призначено в порядку загального позовного провадження з повідомленням учасників справи.

Позивач у судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву, у якій просить розглядати справу без її участі. Проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Доказів поважності причин неявки до суду не надавав.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 20 листопада 2017 року.

Від вказаного шлюбу у сторін народилась спільна дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 . (а.с.12)

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із частиною сьомою статті 7СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обовязки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Принципом 6 Декларацією прав дитини ООН 1959 року, передбачено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю.

Відповідно до статті 141СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).

Згідно зі статтею 157СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобовязаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обовязків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини (частини перша, друга статті 160 СК).

Згідно статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 8 Конвенції гарантує кожному право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції (пункт 1). При цьому зазначена стаття містить застереження, згідно з яким органи державної влади не можуть утручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручанняздійснюється згідноіззакономієнеобхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоровя чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб (пункт 2).

Отже, вирішення виниклого спору про визначення місця проживання дітей становить втручання у сімейне життя в розумінні статті 8 Конвенції.

Певне підґрунтя в національному законодавстві України та переслідування законної мети щодо захисту «прав та свобод інших осіб», а конкретно -дітей, передбачено статтею 161 СК України, якою визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров?я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Разом із тим у значенні пункту 2 статті 8 Конвенції суду слід вирішити питання про те, чи було втручання «необхідним у демократичному суспільстві».

Так, відповідно до висновку органу опіки та піклування ПРА ОМР про доцільність визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за № 01-11/958/1вих від 20.06.2019 року, членами комісії вирішено, що доцільним є проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 разом з його матір`ю ОСОБА_1 .

Наявні матеріали справи свідчать, що матір`ю на теперішній час створені всі необхідні умови для проживання, виховання та розвитку дитини.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини, суд прийняв до уваги вік дитини, яка має повних шість років, а тому враховуючи його вік суд вважає, що дитина повинна проживати з матір`ю, оскільки недоцільно розлучати дитину з матір`ю, так як це негативно може вплинути на її психічний стан та розвиток.

При цьому судом при розгляді справи не встановлено виняткових обставин у розумінні положень статті 161СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, які б свідчили про неможливість проживання дитини разом з матір`ю, та такі обставини не доведені належними та допустимими доказами з боку відповідача. Не встановлено судом і зловживання позивачем спиртними напоями або наркотичними засобами, або її аморальної поведінки, що може зашкодити розвиткові дитини.

Таким чином, слід дійти висновку, що зміна місця проживання дитини у значенні пункту 2 статті 8 Конвенції не буде вважатися необхідним втручанням у демократичному суспільстві.

Крім того, суд наголошує, що при обставинах встановлених судом у ОСОБА_2 відсутні перешкоди у вихованні та утриманні дітей без зміни їх місця проживання.

На підставі поданих по справі доказів суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки обставини, якими обґрунтовуються вимоги позивача мали місце і підтверджуються письмовими матеріалами справи, які не викликають сумніву, вони являються достовірними та вичерпними.

Керуючись ст.ст. 1-2, 4, 5, 10, 11-13, 19, 43, 49, 76-82, ч.1 ст. 223, 258-259, 263-264, 265, 352, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про визначення місця мешкання з матір`ю - задовольнити.

Визначити місце мешкання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з матір`ю дитини - ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 ) витрати на сплату судового збору в розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя К.С. Шкамерда