КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 372/2685/18 Головуючий у 1 інстанції: Тиханський О.Б.
провадження № 22-ц/824/2431/2019 Суддя-доповідач: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

30 січня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Судді-доповідача: - Олійника В.І.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Кулішенка Ю.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 19 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеним позовом, який обґрунтовувала тим, що між сторонами 19 червня 2013 року було зареєстровано шлюб, від якого у них народилася діти: донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьком яких є відповідач.

Подружні стосунки не склалися і від 2017 року ОСОБА_3 не проживає з сім'єю, а діти проживають з нею (позивачкою) та знаходяться на її утриманні.

Зазначала, що відповідач частково надавав їй кошти, але їх недостатньо для забезпечення дітей, і тому вона звернулася до суду із зазначеним позовом і просила стягнути з відповідача аліменти на кожну дитину в твердій грошовій сумі у розмірі 3 000 грн. до досягнення дітьми повноліття та аліменти на її утримання в розмірі 2 000 грн. до досягнення сина ОСОБА_5 трьохрічного віку.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 19 листопада 2018 року позов задоволено частково.

Вирішено стягувати з ОСОБА_3 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1 300 грн. щомісячно, починаючи від 10.09.2018 року до досягнення дитиною повноліття, на утримання малолітньої дитини ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1 300 грн. щомісячно, починаючи від 10.09.2018 року до досягнення дитиною повноліття, на утримання ОСОБА_2 у розмірі 1 000 грн. щомісячно починаючи від 10.09.2018 до 22.05.2020 року.

В іншій частині позову відмовлено.

У апеляційній скарзі з підстав порушення судом норм процесуального права ставиться питання про зміну рішення суду першої інстанції привівши його у відповідність до позовної заяви та законодавства.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників. (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13-ц)

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції зазначав, що враховує матеріальне становище відповідача, невизнання ним позовних вимог частково та його матеріальне становище.

Ухвалене судом рішення зазначеним вище вимогам закону не відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Встановлено, що у позивачки та відповідача від сумісного проживання в шлюбі народилось двоє дітей: донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьком яких в свідоцтві про народження вказаний відповідач.

Діти проживають з позивачкою та знаходяться на її утриманні, що підтверджується свідоцтвами про народження та довідкою, виданою Виконавчим комітетом Обухівської міської ради від 05.09.2018 року №4949.

Позивачка ОСОБА_2 на даний час не працює, оскільки доглядає малолітнього сина ОСОБА_5 до його трирічного віку.

Судом встановлено, що стан здоров'я відповідача задовільний, він є працездатною особою, хоча на даний час офіційно не працює, а тому у нього не існує перешкод для виконання ним обов'язку по утриманню власних дітей та забезпечення дитям можливості нормального розвитку.

Відповідно до вимог ст.84 СК України дружина, з якою проживають діти, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Згідно з ч.1 ст.79 СК України аліменти одному із подружжя присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За змістом ст.181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно зі ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

За правилам ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Визначаючи розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача, суд першої інстанції не врахував усі особливості, передбачені законодавством для визначення розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

Так, ч.2 ст.182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Встановлюючи розмір аліментів у твердій грошовій сумі, суд першої інстанції врахував вимоги ст.182 СК України і зазначив, що такий розмір аліментів є обґрунтованим і достатнім, який зможе забезпечити потреби дітей.

Проте, суд не взяв до уваги те, що відповідач ОСОБА_3 не є непрацездатним, не має на утриманні інших дітей, непрацездатних дружини чи батьків. Тому розмір аліментів у твердій грошовій сумі, яку просить позивачка на дітей та на неї є обґрунтованим та справедливим у даному випадку.

Отже, суд першої інстанції, не з'ясувавши всі обставини, що мають значення для справи дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позову та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1 300 грн. щомісячно, починаючи від 10.09.2018 року до досягнення дитиною повноліття, на утримання малолітньої дитини ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1 300 грн. щомісячно, починаючи від 10.09.2018 до досягнення дитиною повноліття, на утримання ОСОБА_2 у розмірі 1 000 грн. щомісячно, починаючи від 10.09.2018 до 22.05.2020 року.

Відповідно до положень ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, стягнувши з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі у розмірі 3 000 грн. щомісячно та сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій сумі у розмірі 3 000 грн. щомісячно до досягнення дітьми повноліття та аліменти на утримання ОСОБА_2 в розмірі 2 000 грн. щомісячно до досягнення сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 трирічного віку.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт серія НОМЕР_2, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1) на користь держави судовий збір у розмірі 1057 грн. 20 коп.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь держави 1057 грн. 20 коп. судових витрат.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.259, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 19 листопада 2018 року скасувати і прийняти постанову, якою позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт серія НОМЕР_2, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) аліменти на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі у розмірі 3 000 грн. щомісячно та сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій сумі у розмірі 3 000 грн. щомісячно до досягнення дітьми повноліття та аліменти на утримання ОСОБА_2 в розмірі 2 000 грн. щомісячно до досягнення сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 трирічного віку.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт серія НОМЕР_2, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1) на користь держави судовий збір у розмірі 1057 грн. 20 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: