Номер провадження: 22-ц/813/1702/19
Номер справи місцевого суду: 521/6863/16-ц
Головуючий у першій інстанції Мазун І. А.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

01.02.2019 року м. Одеса

Суддя судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду Комлева О.С., перевіривши матеріали за апеляційною скаргою ОСОБА_3, представника ОСОБА_4 на ухвалу судді Малиновського районного суду м. Одеси від 13 квітня 2016 року про відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_5 до Одеської міської ради, третя особа ОСОБА_4 про встановлення факту родинних відносин та визнання права на спадщину

встановила:

У квітні 2016 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до Одеської міської ради про встановлення факту родинних відносин та визнання права на спадщину.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 13 квітня 2016 року провадження у справі за позовом ОСОБА_5 до Одеської міської ради про встановлення факту родинних відносин та визнання права на спадщину було відкрито та справа призначена до розгляду.

Судом до участі у справі, в якості третьої особи був залучений ОСОБА_4

Не погоджуючись з ухвалою судді про відкриття провадження, ОСОБА_3, представник ОСОБА_4, 04 грудня 2018 року звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій одночасно просив поновити строк на апеляційне оскарження ухвали судді про відкриття провадження (а.с. 82-84 т. 2).

Однак, апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3, представник ОСОБА_4 на ухвалу судді Малиновського районного суду м. Одеси від 13 квітня 2016 року про відкриття провадження не може бути відкрито за таких підстав.

Відповідно до ч.2 ст.358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов'язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Як вбачається з матеріалів справи, на момент постановлення ухвали про відкриття провадження у справі ОСОБА_4 не був учасником справи. В судовому засіданні 12 січня 2017 року протокольною ухвалою ОСОБА_4 був залучений у справі в якості третьої особи, що підтверджується журналом судового засідання від 12 січня 2017 року (а.с. 133-134 т. 1).

З матеріалами справи ОСОБА_3, представник ОСОБА_4 був ознайомлений 07 лютого 2018 року, що підтверджується розпискою (а.с.4 т. 2 з.б.), однак тільки 04 грудня 2018 року, тобто після спливу передбаченого ч. 1 ст. 294 ЦПК України (на час постановлення оскаржуваної ухвали) процесуального строку, апелянт звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій не зазначив поважних причин пропуску строку.

Ухвалою судді апеляційного суду Одеської області від 13 грудня 2018 року апеляційна скарга ОСОБА_3, представника ОСОБА_4 була залишена без руху з наданням ОСОБА_3, представнику ОСОБА_4 строку для усунення недоліків по апеляційній скарзі.

Копія ухвали судді від 13 грудня 2018 року була надіслана ОСОБА_3, представнику ОСОБА_4 за адресою, зазначеною в апеляційній скарзі, а саме: АДРЕСА_1 (а.с. 90 т. 2).

04 січня 2019 року копія ухвали судді отримана ОСОБА_3, представником ОСОБА_4 за вказаною адресою, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 103 т. 2).

14 січня 2019 року від ОСОБА_3, представника ОСОБА_4 до суду надійшла заява про поновлення строку апеляційного оскарження, однак, у відповідності до ч. 2 ст. 358 ЦПК України не надані поважні причини для поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали про відкриття провадження.

Конституцією України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (частини перша та друга статті 55 Конституції України). Відмова суду в прийнятті позовних заяв, скарг, оформлених відповідно до процесуального закону, є порушенням права на судовий захист, яке за статтею 64 Конституції України не може бути обмежене.

Реалізація права особи на судовий захист здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанції, оскільки перегляд таких рішень в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів особи. За правовим висновком, сформульованим Конституційним Судом України, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003). Отже, право на апеляційне оскарження судових рішень у контексті положень частин першої, другої статті 55, пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України є складовою права кожної особи на звернення до суду.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Порушення пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод констатував Європейський суд з прав людини у справі «Устименко проти України».

Зокрема, Європейський суд вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99,пп. 51 і 52, ECHR 2003-X) (пункт 46 рішення).

Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (рішення у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine) (пункт 47 рішення).

На підставі вищевикладеного, у відкритті апеляційного провадження ОСОБА_3, представнику ОСОБА_4 на ухвалу судді Малиновського районного суду м. Одеси від 13 квітня 2016 року про відкриття провадження слід відмовити на підставі ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Керуючись ст. 358 ЦПК України

ухвалила:

Відмовити ОСОБА_3, представнику ОСОБА_4 у відкритті апеляційного провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_3, представника ОСОБА_4 на ухвалу судді Малиновського районного суду м. Одеси від 13 квітня 2016 року про відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_5 до Одеської міської ради, третя особа ОСОБА_4 про встановлення факту родинних відносин та визнання права на спадщину.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя Одеського апеляційного суду О.С. Комлева