ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2019 року

м. Харків

справа № 628/1999/18

провадження № 22-ц/818/927/19

Категорія: трудові

Харківський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача: Кіся П.В.,

суддів: Бурлака І.В., Колтунової А.І.

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»

на рішення Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 29 жовтня 2018 року у складі судді Литвинова А.В.

у цивільній справі № 628/1999/18 за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі та іншим виплатам,-

в с т а н о в и в:

03 липня 2018 року ОСОБА_2 звернулася у суд з позовом до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» та просила стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі, компенсацію за невикористану відпустку та одноразову грошову допомогу у розмірі одного середньомісячного заробітку в загальній сумі у розмірі 25301,24 грн, а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 18.07.2017 по 03.07.2018 у розмірі 93811,77 грн та донарахувати по день фактичного розрахунку.

В обґрунтування позову зазначає, що 08.07.2016 вона була прийнята, згідно наказу від 07.07.2016 №1/ОС на посаду електромеханіка дільниці 1 групи у виробничий підрозділ «Донецька дистанція зв`язку» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

Звільнена з роботи на підставі п.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату (Наказ від 10.07.2017. №9109/ДН-ос), про що зроблена відмітка у трудовій книжці.

На день звільнення нарахована, але не виплачена їй заробітна плата з березня 2017 року по 17.07.2017, грошова компенсація за невикористану щорічну відпустку та одноразова грошова вихідна допомога у розмірі одного середньомісячного заробітку, згідно ст.44 КЗпП, що у сумі складає: 25301,24 грн, відповідно до наданих їй відповідачем розрахунків заробітної плати з сумами до виплати:

за квітень 2017 року - 2998,24 грн заробітної плати;

за травень 2017 року - 3035,26 грн заробітної плати;

за червень 2017 року - 8189,91 грн заробітної плати;

за липень 2017 року - 8218, 23 грн (складається із суми заробіної плати за липень 2017 року, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку та одноразової грошової допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку).

Сума середнього заробітку за період затримки з 18.07.2017 по 03.07.2018 складає 93811 грн. 77 коп.

Рішенням Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 29 жовтня 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Суд вирішив:

-стягнути з ПАТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_2 заборгованість з виплати заробітної плати, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку та одноразову грошову вихідну допомогу у розмірі одного середньомісячного заробітку в загальній сумі 25301,24 грн;

-стягнути з ПАТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_2 суму середнього заробітку за період затримки її виплати за період з 18.07.2017 по 03.07.2018 в сумі 93811,77 грн;

-в іншій частині позовних вимог відмовлено.

-стягнути з ПАТ « Українська залізниця» на користь держави 1762,00 грн судового збору.

В апеляційній скарзі ПАТ «Українська залізниця» просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що у зв`язку з захопленням невідомими особами адміністративної будівлі та виробничих об`єктів ПАТ «Укрзалізниця» розташованих, зокрема, у м. Донецьк, Ясинувата у відповідача з 20.03.2017 відсутній доступ до документації підприємства (кадрової, первинної, технічної, договірної, податкової, архівної та іншої), до комп`ютерних баз та втрачено контроль над господарською діяльністю. За цим фактом за заявою відповідача порушено кримінальне провадження №0000286 за ознаками ст. 341 КК України.

Висновками торгово-промислової палати України №126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року щодо унеможливлення обов`язків передбачених законодавством України про працю при вивільненні (звільненні) працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) відносно ПАТ «Укрзалізниця» засвідчено настання форс- мажорних обставин при здійсненні господарської діяльності на території, непідконтрольній українській владі, у тому числі у м. Донецьк. З 20.03.2017 господарська діяльність та управління виробничими потужностями відповідача унеможливлено неправомірними діями третіх осіб. Майно ПАТ «Укрзалізниця», що знаходиться в тому числі в м. Донецьк, перебувають у незаконному володінні та під контролем третіх осіб. Фактично відповідач втратив контроль і доступ до своїх виробничих потужностей та іншого майна, у тому числі, до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, у тому числі затвердження та введення в дію штатного розпису, особових справ працівників. Початок дії форс-мажорних обставин є 20 березня 2017 року.

Вказані форс-мажорні обставини унеможливлювали виконання відповідачем своїх зобов`язань згідно ст.ст. 47,83,115,116 КЗпП України.

Відповідно до ст.49 КЗпП власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівникові на його вимогу довідку про його роботу на данному підприємстві, в установі, організації із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати.

Форма довідки про заробітну плату (грошове забезпечення, винагороду за цивільно-правовим договором) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням визначена Порядком обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, який затверджений постановою КМУ від 26 вересеня 2001 року №1266 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 26 червня 2015 р. №439).

Довідка про заробітну плату повинна містити кутовий штамп підприємства, дату, вихідний номер довідки, підпис керівника, головного бухгалтера та штамп підприєства.

Позивачем не надано довідки, що містять необхідні реквізити, які зазначені вище.

Приймаючи до уваги, що відповідач втратив контроль та доступ до виробничих потужностей, майна, документації, що знаходиться на тимчасово непідконтрольній території, вважають, що не є належними, допустимими та достовірними докази на підтвердження заявлених позовних вимог надані позивачем не засвідчені належним чином копії розрахунків заробітної плати за період часу з березня 2017 року по липень 2018 року.

Сам по собі факт звільнення позивача 17 липня 2017 року не може бути підставою для задоволення позовних вимог та стягнення заборгованості по заробітній платі за період часу з 01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року, оскільки відповідно до ч.1 ст.94 КЗпП України, ст.1 Закону України «Про оплату праці» заробітні плата виплачується працівникові за виконану роботу, а не за факт перебування у трудових відносинах.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У п.1 ч.1 ст.263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків.

Відповідно до ст.14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємства видається безкоштовно.

Відповідно до висновку торгово-промислової палати України №126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року щодо унеможливлення обов`язків передбачених законодавством України про працю при вивільненні (звільненні) працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин відносно ПАТ «Укрзалізниця» засвідчено настання форс-мажорних обставин при здійсненні господарської діяльності на території, непідконтрольній українській владі, у тому числі у м. Донецьк. З 20.03.2017 господарська діяльність та управління виробничими потужностями відповідача унеможливлено неправомірними діями третіх осіб.

Вважають, що суд першої інстанції, дослідивши письмові докази надані позивачем, неправомірно зазначив, що позивач надав суду належні та допустимі докази на підтвердження нарахування та невиплати заробітної плати позивачу за відпрацьований час.

Представник позивача - ОСОБА_3 подав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Зазначає, що апеляційна скарга не відповідає дійсним обставинам, оскільки втрата контролю владою України над частиною території Донецької та Луганської областей відбулось ще у 2014 році, що є загальновідомим фактом і не підлягає доказуванню сторонами, але незважаючи на це, ПАТ «Укрзалізниця» продовжила з позивачкою трудові відносини з 08.07.2016 (наказ №1/ос від 08.07.2016), а значить і обов`язок оплатити результати праці і протягом 2016-2017 р.р. ПАТ «Укрзалізниця» сплачувало заробітну плату належним чином, фактично здійснюючи господарську діяльність на неконтрольованій території, незважаючи на форс-мажорні обставини. Вважає посилання відповідача на науково-правовий висновок, що викладений на бланку Торгово-промислової палати України, не може бути прийнятий до уваги, оскільки не є сертифікатом (висновком) в розумінні ст.141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» від 02.12.1997 №671/97-ВР ст.10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 №1669-VII та п.3.3 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставн переборної сили), затвердженого рішенням Президії ТПП України від 18.12.2014 №44(5). Зауважує, що з 20.03.2017 по 17.07.2017 пройшло 4 місяці, упродовж яких були видані накази про простій, скорочення, остаточний розрахунок: прокотолом №Ц-57/27 Ком.т. засідання правління ПАТ «Укрзалізниця» від 05.04.2017 п.9.2 вилучила зі складу регіональної філії «Донецька залізниця» структурний підрозділ Донецька дирекція залізничних перевезень. На основі цього протоколу був створений наказ регіональної філії «Донецька залізниця» від 28.04.2017 №645-НЗ-1, в якому говориться, що процедуру вивільнення працівників провести відповідно до вимог чинного законодавства. Виробничі підрозділи, структурні підрозділи «Донецька дирекція залізничних перевезень», в свою чергу видавали накази підпорядкованим їй виробничим підрозділам, які доводили їх до відома позивачки. Тобто в цей період велося керування та управління між регіональнолю філією «Донецька залізниця» та стуктурним підрозділом «Донецька дирекція залізничних перевезень». Весь цей час позивачка вимушена була знаходитись на робочому місці без отримання заробітної плати сподіваючись на остаточний розрахунок 17.07.2017. Доводи про те, що відповідач фактично відсутній за фактичним місцем ведення діяльності та розташуванням офісу, зокрема у м. Донецьк, є необгрутованими, тому, що підприємство знаходилось у простої з березня по день скорочення штату 17.07.2017, так позивач того ж числа була звільнена згідно п.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату і їй була видана трудова книжка, яка оформлена належним чином і вона підписала наказ про припинення трудового договору, який був підписаний в.о. начальника дирекції структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничиних перевезень» Подлузським В.О., який по теперішній час виконує обов`язки начальника дирекції «Донецька дирекція залізничиних перевезень». Цей факт доводить, що представник структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничиних перевезень» регіональної філіїї «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», а саме Подлузський В.О. керував виробничою та організаційною діяльністю структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничиних перевезень». А отримання в день звільнення належно оформленої трудової книжки спростовує викладені відповідачем у апеляційній скарзі посилання на висновки п.7 Науково-правового висновку Торгово-промислової палати №126-21-10.2.

В якості підтвердження обсягів нарахованої заробітної плати за період з березня 2017 року по липень 2017 року позивачкою до суду першої інстанції подані відповідні розрахунки по заробітній платі, які надали у бухгалтерії підприємства і які відповідають нормам ст.110 КЗпП України. Згідно наданих розрахунків вбачається, що позивачці з березня 2017 року нараховувались виплати за простій підприємства.

Позивачка зауважує, що зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхіних для виконаня роботи, невідворотною силою або іншими обставинами умов є простоєм згідно ст.34 КЗпП України, а розрахунки заробітної плати, що подані нею, містять посилання саме про оплату простою підприємства.

Відповідно до змісту ч. 13 ст. 7, ч.ч. 4-6 ст.19, ст.ст.274, 368, 369 ЦПК України справа розглядається апеляційним судом в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення в частині вирішення позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не відповідає.

Згідно із ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При апеляційному розгляді вказаної цивільної справи колегія суддів приймає до уваги положення ч.ч. 1 та 2 ст.367 ЦПК України, відповідно до яких суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Із матеріалів справи вбачається та не оспорюється апелянтом, що ОСОБА_2 з 08.07.2016 по 17.07.2017 працювала на посаді електромеханіка дільниці 1 групи у виробничому підрозділі «Донецька дистанція зв'язку структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» та на підставі наказу № 9109/ДН-ОС від 10.07.2017 була звільнена 17.07.2017 з посади за п.1 ст.40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату (а.с. 10-14, 74).

У наказі про припинення трудового договору зазначено, що позивач ОСОБА_2 має право на виплату одноразової грошової допомоги у розмірі 1-го середньомісячного заробітку, згідно ст. 44 КЗпП України та компенсацію за 1 день відпустки.

Згідно з наказом №384-П від 15.03.2017 року в.о. начальника регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» Носулько О.О. у зв'язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності структурних підрозділів «Донецька дирекція залізничних перевезень» та «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», викликаних перекриттям усіх залізничних колій, що ведуть до лінії розмежування, встановлено початок простою по причинах, не залежних від робітників 16.03.2017 року для всіх працівників апарату управління. Доручено начальниками структурних підрозділів встановити відповідними наказами початок простою з 16.03.2017 року для всіх працівників, підпорядкованих їм структурних підрозділів; забезпечити облік використання часу знаходження працівників у простої; оплату за час простою провести з розрахунку двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу) за весь час простою в робочі дні (зміни) згідно графіку роботи (а.с.61).

Відповідно до ч.1 ст.113 КЗпП України час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу).

Відповідно до розрахунку заробітної плати ОСОБА_2 у березні 2017 року нараховано 5509,60 грн, але виплачено аванс у розмірі 2630,05грн, тому до виплати - 2859,60 грн, у квітні 2017 року - 2998,24 грн, у травні 2017 року - 3035,26 грн, у червні 2017 року - 8189,91 грн, у липні 8218,23 грн, (з урахуванням компенсації за невикористаний день відпустки вихідної допомоги), які позивачу виплачені не були, що підтверджено випискою по картковому рахунку ( а.с.71-73). В розрахункових листах за березень - липень 2017 року міститься інформація про оплату за час простою (а.с.15-19, 60).

Таким чином, станом на момент звільнення позивача виникла заборгованість по заробітній платі у сумі 25301,24 грн.

Згідно із ч.1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Як встановлено статтею 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Законом України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" особливостей щодо строків розрахунку при звільненні, встановлених ст. 116 КЗпП України, не передбачено.

Задовольняючи позов в частині стягнення заборгованості по заробітній платі, суд першої інстанції обґрунтовано прийняв за основу довідки про розрахунок заробітної плати за період березень-липень 2017 року, оскільки факт нарахування позивачу заробітної плати за цей період не спростований відповідачем належними та допустимими доказами.

Положеннями ч. 1 ст. 83 КЗпП передбачено обов'язок роботодавця у разі звільнення працівника виплатити грошову компенсацію за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

Відповідно до ч. 2 ст. 21 Закону України «Про відпустки» порядок обчислення заробітної плати працівникам за час відпусток, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, та компенсації за невикористані відпустки встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно із п. 2.2 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13 січня 2004 року №5, фонд додаткової заробітної плати включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. До складу фонду додаткової заробітної плати входять, зокрема, оплата, а також суми грошових компенсацій у разі невикористання щорічних (основної та додаткових) відпусток та додаткових відпусток працівникам, які мають дітей, у розмірах, передбачених законодавством.

Також вірними є висновки суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача на користь позивача вихідної допомоги при звільненні.

Відповідно до статті 44 КЗпП при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у п. 6 ст. 36 та п. 1, 2 і 6 ст. 40 КЗпП, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку, Додаткові, відповідно до чинного законодавства і угод, вихідні допомоги, соціально - побутові пільги можуть бути передбачені і в колективному договорі, положення якого поширюються на всіх працівників підприємства, установи, організації згідно ст. 13, 18 КЗпП.

Доводи апеляційної скарги відповідача про відсутність у нього первинної документації, що унеможливлює нарахування заробітної плати та інших виплат, не можуть бути підставою для скасування рішення, оскільки заробітна плата була нарахована, частково виплачена (за першу половину березня 2017 року виплачена 27.09.2017), про що відповідач надав довідку (а.с.60).

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивачки заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористані дні відпустки, вихідної допомоги, відповідає встановленим у справі фактичним обставинам, вимогам матеріального і процесуального права і підстав для його скасування немає.

Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди, суд виходив із доведеності вини відповідача у непроведенні розрахунку з позивачкою при її звільненні та не прийняв до уваги посилання відповідача на Науково-правовий висновок Торгово-промислової палати від 16.01.2018 року №126/2/21-10.2 щодо наявності форс - мажорних обставин.

З вказаним висновком суду погодитись неможливо, оскільки він не відповідає фактичним обставинам справи та вимогам матеріального і процесуального права.

Згідно із ч.1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Отже, за положеннями статті 117 КЗпП України обов'язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства.

Згідно статті 4 КЗпП України законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відповідно частина перша статті 9 ЦК України кореспондується з вищевказаною статтею КЗпП України щодо застосування ЦК України до врегулювання відносин, зокрема, до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавствами.

З огляду на неврегульованість трудовим законодавством відносин з приводу відшкодування майнової та моральної шкоди, положення цивільного законодавства можуть поширюватися на такі відносини.

Враховуючи позовні вимоги у цій справі, зокрема вимоги щодо виплати компенсації у зв'язку з несвоєчасною виплатою належних працівникові сум, тобто свого роду відшкодування завданої майнової шкоди, а також відшкодування моральної шкоди, що регулюються главою 82 ЦК України, застосуванню підлягають положення цивільного законодавства.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов'язання, за умови що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків.

Відповідно до статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб'єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб'єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо.

Відповідно до Науково-правового висновку Торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року щодо унеможливлення виконання обов'язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні (звільненні) працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) відносно ПАТ «Укрзалізниця» засвідчено настання форс-мажорних обставин при здійсненні господарської діяльності на території, непідконтрольній українській владі, у тому числі у м. Донецьк. З 20.03.2017 господарська діяльність та управління виробничими потужностями відповідача унеможливлено неправомірними діями третіх осіб. Майно ПАТ «Укрзалізниця», що знаходиться в тому числі в м. Донецьк, перебуває у незаконному володінні та під контролем третіх осіб. Фактично відповідач втратив контроль і доступ до своїх виробничих потужностей та іншого майна, у тому числі, до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, у тому числі затвердження та введення в дію штатного розпису, особових справ працівників. Початок дій форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) є 20 березня 2017 року. Унеможливлення виконання ПАТ «Укрзалізниця», регіональною філією «Донецька залізниця» обов'язків, передбачених законодавством України про працю, зокрема, статей 47,83,115,116 КЗпП України спричинено впливом дії форс мажорних обставин (обставин непереборної сили), на території м. Донецька, тривалими перервами в роботі транспорту, регламентними умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, які продовжують діяти і дату закінчення їх дії встановити неможливо. Ці форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) є надзвичайними, непередбачуваними і мають неминучий характер, їх дії не можна уникнути за звичайних обставин при всій обачливості зобов'язаної сторони за трудовим договором.

Згідно із ст. 10 Закону України від 02.09.2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Відповідно до пункту 3.3 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) затвердженого рішенням Президії ТПП України від 18 грудня 2014 р. № 44(5) ( із змінами та доповненнями, внесеними рішенням Президії ТПП України від 26 квітня 2016 № 11 (6)) сертифікат (у певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (далі сертифікат) документ, затвердженої Президією ТПП України форми, який засвідчує настання форс - мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом.

Пунктом 6.12 вказаного Регламенту визначено, що сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), після його внесення до Реєстру сертифікатів і підготовки тексту, роздруковується на бланку Торгово-промислової палати України / регіональної ТПП, що проводить засвідчення форс-мажорних обставин, і підписується уповноваженою особою, яка прийняла рішення про засвідчення форс-мажорних обставин, і відповідно першим віце-президентом або віце-президентом ТПП України / президентом, першим віце-президентом або віце-президентом регіональної ТПП. На сертифікаті ставиться печатка ТПП України / регіональної ТПП.

У даній справі відповідачем надано висновок Торгово-промислової палати України, у розділі VII якого зазначено, що цей висновок складено на бланку Торгово-промислової палати України в 5 автентичних примірниках, він підписаний фахівцями, які склали цей висновок та першим віце-президентом ТПП України, на сертифікаті поставлена печатка ТПП України.

Тому відсутність у вказаному висновку назви сертифікат не свідчить про те, що цей доказ є неналежним.

Оскільки відсутність вини відповідача підтверджена Науково-правовим висновком Торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року про наявність обставин непереборної сили рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача ОСОБА_2 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні 93811,77 грн, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог з підстав недоведення позивачем вини підприємства у затримці розрахунку.

Згідно з п.3,4 ч.1 ст. 376 ЦПК України невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права є підставою для часткового скасування рішення та ухвалення нового рішення у скасованій частині.

Апеляційний суд також скасовує судове рішення і вчастині вирішення питання щодо розподілу судових витрат, пов'язаних з розглядом справи в суді першої інстанції.

Так, судові витрати підлягають розподілу у відповідності до вимог ст.141, п.п. б, в п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України.

Вирішуючи питання про зміну розподілу судових витрат, суд апеляційної інстанції враховує положення ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України).

Враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору та її позовні вимоги суд апеляційної інстанції задовольняє частково на 21 %, то враховуючи вимоги п.п. б 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає сплаті судовий збір у розмрі 297 грн. 77 коп. за розгляд справи у суді першої інстанції (1191 грн. 13 коп.(сума судового збору, яка підлягала сплаті при звернені до суду з позовом ( * 21% = 297 грн. 77 коп.)) .

Також, з урахуванням вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» за рахунок держави необхідно віднести суму судового збору за подання позовної заяви у розмірі 893,36 грн (1191 грн. 13 коп - 297 грн. 77 коп. = 893,36 грн).

Крім того, згідно з п.п. в п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, судові витрати по оплаті судового збору, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, необхідно компенсувати за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, на користь ПАТ «Українська залізниця» у розмірі 375,21 коп., пропорційно до часткового задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.2, 6, 141, 367, 368, п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 та ч.3 ст.376, ст.ст.381-384, 389,390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити частково.

Рішення Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 29 жовтня 2018 року в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_2 суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18.07.2017 по 03.07.2018 в розмірі 93811,77грн (дев`яносто три тисячі вісімсот одинадцять) гривень 77 копійок та розподілу судових витрат - скасувати.

Відмовити у задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» () на користь держави судовий збір у розмірі 297 (двісті дев'яносто сім) грн. 77 коп. за розгляд справи у суді першої інстанції.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Судові витрати по оплаті судового збору, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, компенсувати за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, на користь Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» () у розмірі 375 (триста сімдесят п'ять) грн. 21 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 05.02.2019 року.

Головуючий: В.П.Кісь

Судді: І.В. Бурлака

А.І. Колтунова