ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«10» вересня 2019 року

м. Харків

справа № 641/892/19-ц

провадження 22ц/818/2924/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Бровченка І.О., Колтунової А.І.,

за участю секретаря - Колосовської А.Р.,

учасники справи:

скаржник - ОСОБА_1 , представник скаржника - ОСОБА_2 ,

заінтересовані особи - Міжрайонний відділ Державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції в Харківській області, представник Міжрайонного відділу Державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції в Харківській області - Золотавін В.Ю., Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Служба у справах дітей Комінтернівського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09 квітня 2019 року в складі судді Чайка І.В.

в с т а н о в и в:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міжрайонний відділ Державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції в Харківській області, Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Служба у справах дітей Комінтернівського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради звернулася до суду зі скаргою на незаконні дії державних виконавців щодо проведення примусового виселення з житлового приміщення, яку в подальшому доповнила та уточнила.

Скарга мотивована тим, що 06 лютого 2019 року її чоловік ОСОБА_3 повернувся до додому у квартиру АДРЕСА_1 та виявив, що вхідні двері та замок зламані, в квартирі перебували державні виконавці та представники Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», які перебирали особисті речі мешканців квартири та складали їх опис.

Зазначила, що як з`ясувалось, на примусовому виконанні Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах м. Харкова перебуває виконавче провадження № 53087394 щодо виселення ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_1 .

Вказала, що 08 грудня 2016 року відкрито виконавче провадження щодо виконання рішення суду про виселення ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на підставі виконавчого листа № 645/3013/14-ц, виданого 10 листопада 2016 року Комінтернівським районним судом м. Харкова.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 26 грудня 2016 року зупинено виконання рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27 квітня 2015 року, рішення Апеляційного суду Харківської області від 08 липня 2015 року, рішення Апеляційного суду Харківської області від 04 жовтня 2016 року в частині виселення ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_1 до закінчення касаційного провадження. На підставі цієї ухвали виконавче провадження зупинено.

Постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року оскаржувані судові рішення залишено без змін.

Вказала, що після винесення постанови Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року та поновлення виконавчого провадження, жодного документу на адресу боржників від органу державної виконавчої служби не надходило. Боржникам не направлялись повідомлення про проведення виконавчих дій з примусового виселення 06 лютого 2019 року, будь-які докази повідомлення боржників державними виконавцями надані не були.

Зазначила, що під час проведення виконавчих дій під відеофіксацію виконавцям неодноразово повідомлялось про те, що боржник звернулась до суду із заявою про заміну вибулої сторони правонаступником, що є імперативною підставою для зупинення вчинення виконавчих дій, та заявлялись клопотання про відповідне зупинення, однак вони були проігноровані, вчинення виконавчих дій продовжувалось.

Вважала, що внаслідок незаконних дій державних виконавців боржники були позбавлені права користуватись своєю власністю.

Зазначила, що державними виконавцями грубо порушено вимоги чинного законодавства, письмове повідомлення боржників взагалі не здійснювалось, примусове проникнення до їх квартири також є протиправним.

Просила визнати незаконними дії державних виконавців Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції в Харківській області ОСОБА_11 та Золотавіна В.Ю. щодо проникнення 06 лютого 2019 року до квартири АДРЕСА_1 ; визнати незаконними дії державних виконавців Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції в Харківській області ОСОБА_11 та Золотавіна В.Ю. щодо проведення 06 лютого 2019 року примусового виселення ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_1 ; зобов`язати державних виконавців Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції в Харківській області ОСОБА_11 та Золотавіна В.Ю. або інших уповноважених осіб забезпечити ОСОБА_12, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 доступ до свого житла (квартири АДРЕСА_1 ) та користування ним.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09 квітня 2019 року скаргу ОСОБА_1 - залишено без задоволення; стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 384,20 грн.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 02 травня 2019 року справу витребувано з суду першої інстанції.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 16 травня 2019 року та 27 червня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишено без руху для оформлення апеляційної скарги відповідно до вимог статті 356 ЦПК України та сплати судового збору.

В апеляційній скарзі після її оформлення відповідно до вимог статті 356 ЦПК України ОСОБА_1 просила ухвалу суду скасувати та прийняти нове судове рішення, яким апеляційну скаргу задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Вважала, що суд не надав належної оцінки доказам у справі і як доводи апеляційної скарги виклала вимоги скарги. При цьому зазначила, що орган державної виконавчої служби не повідомив боржників про проведення виконавчих дій, що є безумовним порушенням вимог закону; що в оскаржуваній ухвалі судом першої інстанції зазначено, що боржникам були направлені повідомлення про проведення виконавчих дій, однак, такі твердження суду не підтверджені жодними доказами і ґрунтуються виключно на словах представників органу державної виконавчої служби.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Проте, 23 липня 2019 року від Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до суду апеляційної інстанції надійшли письмові заперечення, в яких банк вважав, що рішення суду є законним. При цьому посилався на те, що факт отримання боржниками постанов державного виконавця та повідомлення про виселення підтверджується зверненнями боржників до виконавчої установи про зупинення виконавчого провадження. Після поновлення виконавчого провадження боржникам неодноразово надсилались повідомлення про виселення боржників. Примусове виселення проводилося в присутності двох понятих, представників банку, поліції, Служби у справах дітей Комінтернівського району. Дії державного виконавця відповідали вимогам Закону України «Про виконавче провадження».

30 серпня 2019 року від державного виконавця Міжрайонного відділу Державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції в Харківській області - Золотавіна В.Ю. до суду апеляційної інстанції надійшли заперечення на апеляційну скаргу, в яких Золотавін В.Ю. погодився з рішенням суду та вважав, що при примусовому виселенні відповідачів вимог Закону України «Про виконавче провадження» він не порушував. При цьому вказав, що посилання ОСОБА_1 , викладені в апеляційній скарзі, є припущеннями; що ОСОБА_1 зловживає своїми процесуальними правами шляхом подання скарг на дії державного виконавця замість виконання судових рішень. При цьому на спростування доводів та вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 надав докази відправлень копій постанов про відкриття виконавчого провадження, їх отримання та повідомлень боржникам.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся осіб, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, ухвалу суду - залишити без змін.

Ухвала суду першої інстанції, з висновком якої погоджується судова колегія, мотивована тим, що дії державного виконавця під час виконання виконавчих проваджень з примусового виконання рішення суду щодо виселення боржників з житлового будинку відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження».

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27 квітня 2015 року позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задоволено частково; в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 273729, 54 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_2 шляхом продажу предмета іпотеки Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» з укладанням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки; виселено ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_1 .

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 08 липня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково; рішення суду першої інстанції змінено; в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 273729, 54 грн., яка складається із: 237315, 76 грн. - заборгованість за кредитом; 10743, 99 грн. - заборгованість за процентами; 785,29 грн. - пеня; 24884,50 грн. - штраф, звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_2 шляхом продажу предмета іпотеки Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» з укладанням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки; встановлено початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності на час його реалізації. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 04 жовтня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково; рішення суду першої інстанції змінено; позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задоволено частково; в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 273729,54 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_2 шляхом продажу предмета іпотеки Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» з укладанням від імені ОСОБА_1 купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки, за ціною, визначеної на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності на момент проведення державної реєстрації права власності на зазначене майно на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, але не менше ніж 425 366,00 грн. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

На виконання вказаного судового рішення 10 листопада 2016 року видано виконавчий лист № 645/3013/14-ц.

Постановою Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_3 - залишено без задоволення; рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27 квітня 2015 року в частині, яку не змінено судом апеляційної інстанції, та рішення Апеляційного суду Харківської області від 08 липня 2015 року та 04 жотвня 2016 року - залишено без змін.

Матеріали справи свідчать про те, що у грудні 2016 року відкрито чотири виконавчих провадження за №№ ВП 53085289, ВП №53086674, ВП № 53087090 та ВП №53087394 з примусового виконання зазначеного виконавчого листа, копії постанов про відкриття яких направлено боржникам за їх місцем проживання за адресою: АДРЕСА_3 . Отримано їх ОСОБА_3 , який є членом сім`ї інших боржників та проживає з ними за цією адресою. Починаючи з січня 2017 року по день примусового виселення державним виконавцем неодноразово здійснювався вихід за місцем проживання боржників, складалися акти щодо невиконання в добровільному порядку судового рішення та направлялись повідомлення про їх примусове виселення з спірної квартири. Із копії журналу реєстрації вхідної кореспонденції вбачається, що останнє повідомлення направлено 31 січня 2019 року. 05 лютого 2019 року за доповідною розпискою начальника відділу утворено виконавчу групу по виселенню боржників. 06 лютого 2019 року в присутності двох понятих, представника стягувача, представників поліції та представника Служби у справах дітей Комінтернівського району проведено примусові дії щодо виселення боржників. Під час виселення боржників вони були відсутні. Майно, яке не підлягало опису, передано на зберігання боржникам; інше майно описано, арештовано та передано представнику Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «ПриватБанк». Рішення суду виконано в повному обсязі. 07 лютого 2019 року державним виконавцем винесено постанови про закінчення виконавчих проваджень.

В суді апеляційної інстанції представник Міжрайонного відділу Державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції в Харківській області Золотавін В.Ю. пояснив, що його дії щодо примусового виконання судового рішення відповідали вимогам чинного законодавства. Боржники належним чином були повідомлені як про відкриття виконавчого провадження, так і про проведення виконавчих дій щодо примусового виселення. Будь - яких порушень прав боржників під час підготовки до примусового виселення та примусового виселення не було.

Представник заявника в суді апеляційної інстанції не спростувала того, що заявнику не було відомо про наявність виконавчих проваджень та проведення примусового виселення 06 лютого 2019 року.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

За змістом статті 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Виконання судового рішення, відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Стаття 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини невід`ємною частиною «права на суд» та фундаментальним аспектом верховенства права є принцип правової визначеності (певності), який включає дотримання принципу остаточності судового рішення.

У розумінні практики Європейського суду частина 1 статті 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

У справі «Півень проти України» ЄСПЛ констатував порушення статті 6 Конвенції та зазначив, що невиконання судового рішення не може буде виправдано недоліками законодавства, які унеможливлюють його виконання. У цій справі Європейський суд дійшов висновку про відсутність у законодавстві України нормативної бази щодо завдань, покладених на органи виконавчої влади, і констатував порушення пункту 1 статті 6 Конвенції.

За змістом пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відтак, невиконання судових рішень, які набрали законної сили, є неприпустимим і, виходячи з обставин конкретної справи, не може бути виправданим.

У контексті статті 1 Першого протоколу Конвенції ЄСПЛ розглядалися справи щодо порушення права власності, де об`єктами були: кошти/присуджені суми, належні до виплати заявникам на підставі остаточного і обов`язкового до виконання арбітражного рішення («Грецькі нафтопереробні заводи «Стран» та Стратіс Андреадіс проти Греції» (Stran Greek Refineries and Stratis Andreadis v.Greece), заява № 13427/87, рішення від 21 листопада 1994 р.); кошти, належні заявникам на підставі судових рішень, які є остаточними та підлягають виконанню («Бурдов проти Росії» (Burdov v. Russia), заява № 59498/00, рішення від 7 травня 2002 р., п.40).

У рішеннях по справах «Бурдов проти Росії» (Burdov v. Russia) від 07 травня 2002 р., заява № 59498/00, п.40; «Ясіуньєне проти Литви» (Jasiыnienл v. Lithuania) від 06 березня 2003 р., заява № 41510/98, п. 45. Суд звертає увагу на свою практику, де неможливість для заявника домогтися виконання рішення на його чи її користь становить втручання у право на мирне володінням майном, як вказано у першому реченні пункту першого статті 1 Першого протоколу.

Частиною 1 статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 28 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Матеріали справи свідчать про те, що копії постанов про відкриття виконавчих проваджень направлено боржникам за адресою, вказаною у виконавчому листі, та отримано одним із боржників, який є членом сім`ї та проживає разом з боржниками в спірній квартирі.

Відповідно до частин 1-5 статті 66 цього Закону державний виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання боржником рішення про його виселення. У разі невиконання боржником рішення про його виселення самостійно державний виконавець виконує його примусово.

Державний виконавець призначає день і час примусового виселення, про що письмово інформує боржника. Боржник вважається повідомленим про його примусове виселення, якщо повідомлення надіслано йому за адресою, за якою має здійснюватися виселення, чи іншою адресою, достовірно встановленою державним виконавцем. Відсутність боржника, належним чином повідомленого про день і час примусового виселення, під час виконання рішення про виселення боржника не є перешкодою для його виселення.

Як вбачається з матеріалів справи державним виконавцем неодноразово здійснювався вихід за адресою спірної квартири, за якою мало бути здійснено виселення і в якій проживали боржники, та направлено повідомлення про примусове виконання судового рішення.

Примусове виселення полягає у звільненні приміщення, зазначеного у виконавчому документі, від боржника, його майна, домашніх тварин та у забороні боржнику користуватися цим приміщенням. Примусовому виселенню підлягають виключно особи, зазначені у виконавчому документі.

Примусове виселення здійснюється у присутності понятих за участю працівників поліції.

Якщо виконання рішення здійснюється за відсутності боржника, державний виконавець зобов`язаний провести опис майна. Описане майно передається для відповідального зберігання стягувачу або іншій особі, визначеній державним виконавцем.

Із матеріалів справи вбачається, що примусове виселення боржників з квартири АДРЕСА_1 здійснено 06 лютого 2019 року у присутності понятих, за сприянням органів внутрішніх справ, за участю представника стягувача, Служби у справах дітей Комінтернівського району, з описом та арештом майна боржників. Описане та арештоване майно передане на відповідальне зберігання представнику стягувача.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції правильно встановив, що боржники, зокрема, заявник, належним чином були повідомлені як про наявність виконавчих проваджень, так і про початок примусового виселення, тому дії державних виконавців Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції в Харківській області під час здійснення виконавчої дії - примусового виселення ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1 - повністю відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції про проведення виконавчих дій, і підстави для задоволення скарги відсутні.

Посилання ОСОБА_1 на те, що орган державної виконавчої служби не повідомив боржників про проведення виконавчих дій, що є безумовним порушенням вимог закону; що в оскаржуваній ухвалі судом першої інстанції зазначено, що боржникам були направлені повідомлення про проведення виконавчих дій, однак, такі твердження суду не підтверджені жодними доказами, є необґрунтованими, виходячи з наступного.

Статтею 28 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Частиною 2 статті 66 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець призначає день і час примусового виселення, про що письмово інформує боржника. Боржник вважається повідомленим про його примусове виселення, якщо повідомлення надіслано йому за адресою, за якою має здійснюватися виселення, чи іншою адресою, достовірно встановленою державним виконавцем. Відсутність боржника, належним чином повідомленого про день і час примусового виселення, під час виконання рішення про виселення боржника не є перешкодою для його виселення.

Із витягу з реєстру поштових відправлень вбачається, що 31 січня 2019 року Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції в Харківській області направив на адресу боржників останнє повідомлення про примусове виселення, в якому зазначено, що примусове виселення відбудеться 06 лютого 2019 року о 09:00 (а. с.135), що свідчить про те, що боржники були повідомлені належним чином про дату, час, місце примусового виселення.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією, викладеною в постановах Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року (справа № 295/13872/16-ц), 24 квітня 2019 року (справа № 205/4528/16-ц), 31 липня 2019 року (справа № 554/13475/15-ц).

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів.

Докази та обставини, на які посилалася ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, та її представник в суді апеляційної інстанції, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу - залишено без задоволення, питання щодо перерозподілу судових витрат не вирішувалось.

Керуючись ст.ст.367, 368, п. 1 ч. 1 ст.374, ст. 375, ст. 381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09 квітня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді І.О. Бровченко

А.І. Колтунова

Повний текст постанови складено 13 вересня 2019 року.