Ухвала

28 січня 2019 року

м. Київ

справа № 750/4635/16-ц

провадження № 61-21184св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Кузнєцова В. О., Погрібного С. О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 15 вересня 2016 року у складі судді Логвіної Т. В. та рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 12 січня 2017 року у складі колегії суддів: Скрипки А. А., Лакізи Г. П., Шевченка В. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У травні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_5 про стягнення процентів за договором позики.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідно до договору позики грошових коштів від 13 липня 2013 року він, як позикодавець, передав ОСОБА_5 грошові кошти у розмірі 20 000,00 грн зі сплатою 36 % річних, при цьому остання зобов'язалася повернути йому таку ж суму грошових коштів. Згідно з пунктом 3 вказаного договору позики грошових коштів, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику у строк до 13 січня 2014 року. Сторони домовилися, що відсотки за вказаним договором сплачуються позичальником щомісячно у розмірі 600,00 грн, тобто 3 відсотки у місяць. Згідно із договором від 12 січня 2014 року № 1 про внесення змін до договору позики грошових коштів від 13 липня 2013 року, сторони договору за домовленістю внесли зміни до пункту 3 договору позики грошових коштів від 13 липня 2013 року, а саме, у частині повернення позики ? до 13 липня 2014 року.

Також позивач зазначав, що рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 07 квітня 2016 року, стягнуто із ОСОБА_5 на його користь суму боргу за договором позики грошових коштів від 13 липня 2013 року у розмірі 20 000,00 грн, три відсотки річних у розмірі 729,86 грн та інфляційні втрати у розмірі 10 932,00 грн, а всього 31 661,86 грн.

Станом на 15 квітня 2016 року відповідач у порушення вимог пункту 1 укладеного договору позики грошових коштів не сплачувала 36 % річних за користування одержаними за договором позики коштами.

Із посиланням на статті 525, 526, 610, 1046-1048 Цивільного кодексу України (далі ? ЦК України) позивач просив стягнути із відповідача на його користь 19 883,83 грн процентів за укладеним між сторонами договором позики за період із 13 липня 2013 року по 15 квітня 2016 року включно.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 15 вересня 2016 року позов задоволено. Стягнуто із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 19 883,83 грн процентів за договором позики грошових коштів від 13 липня 2013 року. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач не виконала взяті на себе договором позики грошових коштів від 13 липня 2013 року зобов'язання у частині повернення процентів, у зв'язку із чим настають правові наслідки передбачені законом та договором.

Рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 12 січня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено частково. Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 15 вересня 2016 року змінено. Позов задоволений частково. Стягнуто із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 14 349,42 грн процентів за договором позики грошових коштів від 13 липня 2013 року (зі змінами, внесеними договором від 12 січня 2014 року № 1). Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що суд першої інстанції не врахував те, що умовами договору позики грошових коштів від 13 липня 2013 року не передбачено розміру процентів після спливу зазначеному у ньому строку повернення коштів, у зв'язку із чим розмір процентів визначається на рівні облікової ставки Національного Банку України.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги та позиції інших учасників

У лютому 2017 року ОСОБА_5 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 15 вересня 2016 року та рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 12 січня 2017 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила суд скасувати рішення судів попередніх інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами не дотримано вимог статей 625, 628, 1048 ЦК України. Пунктом 5 договору позики грошових коштів від 13 липня 2013 року передбачена процентна ставка три відсотки річних у випадку, якщо позичальник своєчасно не поверне гроші, а тому висновки апеляційного суду про те, що договором не встановлено розміру процентів після спливу зазначеному у ньому строку повернення коштів, є безпідставними.

У квітні 2017 року від ОСОБА_4 надійшли заперечення на касаційну скаргу ОСОБА_5, у яких заявник просить відхилити указану касаційну скаргу, посилаючись на те, що касаційна скарга є необґрунтованою і такою, що не підлягає задоволенню. Зазначає, що касаційна скарга носить суто технічний характер та спрямована на затягування розгляду справи та виконання виконавчою службою судового рішення.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 березня 2017 року відкрито касаційне провадження, витребувано матеріали справи та надано строк на подання заперечень на касаційну скаргу.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року вказану справа разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Нормативно-правове обґрунтування

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частини п'ятої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції призначає справу до судового розгляду за відсутності підстав, встановлених частинами третьою, четвертою цієї статті. Справа призначається до судового розгляду, якщо хоча б один суддя із складу суду дійшов такого висновку. Про призначення справи до судового розгляду постановляється ухвала, яка підписується всім складом суду.

Виходячи з викладеного, зважаючи на те, що під час проведення попереднього розгляду справи не встановлено обставин, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України, суд вважає за необхідне призначити справу до судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Керуючись статтями 401, 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення процентів за договором позики за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 15 вересня 2016 року та рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 12 січня 2017 року призначити до судового розгляду колегією у складі п'яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак

В. О. Кузнєцов

С. О. Погрібний