Провадження № 22-ц/802/895/19 Категорія: 61 Доповідач: Карпук А. К.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів - Бовчалюк З.А., Здрилюк О.І.,

секретар Галицька І.П.,

з участю: представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , виконавчого комітету Луцької міської ради про визнання незаконними дій органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб та скасування рішення за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 серпня 2019 року,-

В С Т А Н О В И В :

У липні 2019 року позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , виконавчого комітету Луцької міської ради про визнання незаконними дій органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб та скасування рішення від 11.02.2018 року, в якому просить суд визнати незаконними дії органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб - ОСОБА_4 і ОСОБА_5 та скасувати рішення від 11.02.2018 року щодо внесення запису про скасування державної реєстрації права власності за номером 15501165 розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритого на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 01 і реєстрації на праві приватної власності за ОСОБА_3 .

Ухвалою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 серпня 2019 року у відкритті провадження у справі відмовлено.

Роз`яснено позивачу право на звернення з адміністративною позовною заявою за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу суду скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. Зазначає, що вимоги про скасування запису про реєстрацію права власності на майно за ОСОБА_3 є похідними від спору щодо майна, яким володіє ОСОБА_1 , вона не зверталася з заявою про вчинення реєстраційних дій, що вказує на спір про право.

Інші учасники справи не скористались правом подати відзив на апеляційну скаргу.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін з наступних підстав.

Позовна заява обґрунтована тим, що первинно житловий будинок по АДРЕСА_1 належав ОСОБА_3 , із присвоєним реєстраційним номером 01 у Державному реєстрі прав на нерухоме майно. Цей об`єкт нерухомості ОСОБА_3 відчужив позивачу ОСОБА_1 , та саме вона є власником цього будинку, право на який зареєстроване в реєстрі №177, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 01, номер запису про право власності 15501165 кадастровий номер земельної ділянки :11:104:0006.

У січні 2018 року позивачу стало відомо про скасування записів у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Згідно з відомостями про речові права на будинок по АДРЕСА_1 , будинок став належати ОСОБА_3 .

Позивач зазначає, що Луцьким міськрайонним судом було відкрито провадження у справі № 161/7817/16ц за позовом представника позивача ОСОБА_6 до ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_8 про визнання правочину недійсним та виключення записів про державну реєстрацію права власності, в порядку забезпечення позову накладено арешт на майно та земельну ділянку, на якій воно розташоване. Пізніше представник позивача ОСОБА_6 відмовився від позовних вимог про виключення записів про державну реєстрацію права власності.

Спір про скасування реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна за реєстраційними номерами 01 та 01 між ОСОБА_6 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 не розглядався судом на час прийняття державним реєстратором рішення про скасування записів про речові права ОСОБА_1 та внесення змін до записів у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, судове рішення про поновлення речових прав ОСОБА_6 не приймалось. Зазначає, що ухвалою Верховного Суду від 04 квітня 2018 року зупинено дію рішення Луцького міськрайонного суду від 09 жовтня 2017 року у справі № 161/7817/16ц.

Позивач вважає, що рішеннями у справах № 161/9138/16ц, 803/1264/17 визнано правомірність набуття позивачем майна та підстави виникнення права власності.

На думку позивача державним реєстратором порушено норму Конституції України, якою зобов`язано органи державної влади діяти в межах повноважень і на основі Конституції, порушено порядок скасування державної реєстрації прав власності на спірні об`єкти нерухомого майна, не вчинено дій щодо проведення перевірки інформації про наявну державну реєстрацію обтяжень права на нерухоме майно, не взято до уваги пункти 2, 4, 5 частини І статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», (надалі -Закону), пункти 16-18, 35, 36, 67 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджених постановою Кабінетів Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, помилково застосовано положення ч.4 ст. 24 Закону.

Позивач зазначає, що рішенням Луцького міськрайонного суду у справі № 161/7817/16ц за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання договорів купівлі-продажу будинку та земельної ділянки недійсними не вирішувалось питання права власності та інших речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером 01. Судові рішення про скасування за ОСОБА_1 реєстрації права власності за вище вказаними реєстраційними номерами не приймались, до того ж, на об`єкти нерухомості із указаними реєстраційними номерами накладено арешт.

Відмовляючи у відкритті провадження Луцький міськрайонний суд виходив з того, що спір щодо майна або майнових прав у поданій ОСОБА_1 заяві відсутній, тому самостійна вимога стосовно скасування реєстраційних дій не може бути розглянута судом в порядку цивільного судочинства.

Такий висновок є правильним у зв`язку з таким.

Відносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулюються Законом.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов`язаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, установленому Законом (частини друга та п`ята статті 3).

Органи державної реєстрації прав, державні реєстратори забезпечують достовірність інформації, її захист від несанкціонованого доступу, оновлення, архівування та відновлення даних, їх оперативний пошук і документальне відтворення процедури державної реєстрації прав, оперативне надання витягів про зареєстровані права та/або їх обтяження з Державного реєстру прав (частина п`ята статті 10 Закону).

Стаття 2 КАС завданням адміністративного судочинства визначає справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень .

Згідно з приписами частини 3 статті 19 КАС, адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір пдлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду.

Таким чином, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції і який виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Водночас, відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних,земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Зі змісту позовних вимог та мотивів, якими керувався суд при постановленні оскарженої ухвали, вбачається, що предметом перевірки в цій справі є дотримання встановленого законом порядку прийняття суб`єктом владних повноважень рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, а також внесення відповідного записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Питання правомірності/неправомірності набуття ОСОБА_3 чи третьою особою права власності на згадане вище нерухоме майно позивач перед судом не порушує, адже такий спір між згаданими учасниками справи вирішувався в іншій справі судом цивільної юрисдикції. За наслідком вирішення цього спору Луцьким міськрайонним судом постановлене рішення від 09 жовтня 2017 року у справі № 161/7817/16ц за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання договорів купівлі-продажу будинку та земельної ділянки недійсними, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 21 грудня 2017 року, яким позовні вимоги задоволені. Постановлено визнати недійсним укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 договір купівлі-продажу земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0368 га, з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер: :11:104:0006 від 25.12.2015 року, за реєстраційним № 932, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Сушик Лідією Андріївною.

Визнати недійсним укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 від 25.12.2015року, за реєстраційним № 933, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Сушик Лідією Андріївною.

Визнати недійсним укладений між ОСОБА_3 і ОСОБА_1 договір купівлі-продажу земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0368 га, з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер: :11:104:0006 від 11.07.2016 року, за реєстраційним № 180, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Шкльодою Ярославою Антонівною .

Визнати недійсним укладений між ОСОБА_3 і ОСОБА_1 договір купівлі-продажу житлового будинку /А-3/ загальною площею 334,9 кв. м з господарськими будівлями і спорудами: Б-2- сарай , Г -погріб , який розташований за адресою: АДРЕСА_1 від 11.07.2016 року, за реєстраційним № 177, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Шкльодою Ярославою Антонівною.

Зазначеними рішеннями спростовуються доводи ОСОБА_1 про те, що в судовому порядку питання права власності на спірний об`єкт нерухомого майна не вирішувалися.

Суд відхиляє аргументи апеляційної скарги про похідний характер даного спору від спору щодо майна, яким володіє ОСОБА_1 та її доводи про застосування висновків, сформульованих у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13.06.2018 у справі № 361/4307/16ц та від 04.09.2018 у справі 824/1751/14 а, оскільки у даній справі позивач оспорює дії реєстратора, вчинені після того, як рішення у справі щодо речового права ОСОБА_1 на спірне майно, набуте на підставі договору купівлі-продажу, набрало законної сили. Реєстратор, здійснивши реєстраційні дії на підставі чинного і нескасованого рішення суду, не вчиняв дій, які призвели до припинення речового права ОСОБА_1 , оскільки це питання вирішено судовим рішенням, що набрало законної сили.

Таким чином, спір у цій справі не має ознак приватноправового та підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Доводи представника позивача про те, що рішення у справі № 161/7817/16ц оскаржено в касаційному порядку та ухвалою Верховного Суду України від 04.08. 2018 його дію зупинено, не впливають на зміст заявлених позивачем вимог.

Апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування Постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі 824/1751/14а, на яку посилається позивач, оскільки на думку суду, правовідносини у даній справі відмінні від тих, що були предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду. Зокрема, спірні правовідносини у даній справі виникли щодо прийнятого реєстратором рішення та вчиненої дії, а не щодо права власності позивача чи відповідача ОСОБА_3 на будинок, з позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 не заявляла вимог щодо належності їй речового права на спірне майно.

Апеляційний суд визнає безпідставним покликання апелянта на правові позиції, висловлені Великою Палатою Верховного Суду України 04.04 2018 у справі № 817/1048/16 та 18.04. 2018 у справі № 804/1001/16, оскільки предметом розгляду у цих справах був спір, який виник з приводу реєстрації права оренди на підставі договорів,які позивач вважає незаконними, однак, питання законності яких не оскаржувалось і не розглядалось у судах будь-якої інстанції.

Із змісту Постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.06. 2018 у справі № 815/69845/16 вбачається, що позивач оскаржувала реєстраційні дії, вчинені на підставі правочинів, які на час розгляду справи оспорені в судовому порядку позивачем, яка не була учасником правочинів. На час прийняття Постанови Великою Палатою Верховного Суду, цей спір перебував на розгляді у суді, питання законності правочинів, на підставі яких вчинені реєстраційні дії та наявності у позивача речового права на спірне майно, перебувало на розгляді у суді, що дає підстави для висновку про відмінність у цих справах обставин, які послугували для висновку про їх розгляд в порядку цивільного судочинства.

У Постанові від 05.06.2018 у справі № 805/4506/16 Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про вирішення спору в порядку господарського судочинства, оскільки мотивами звернення були не тільки вчинені неправомірні, на думку позивача, реєстраційні дії, а й незаконність рішень загальних зборів, які стали підставою для прийняття рішення .

Ухвала суду першої інстанції за своїм змістом відповідає вимогам статті 260 ЦПК України, а отже, і правовим позиціям щодо вмотивованості судового рішення, які висловлені Верховним Судом України у постановах від 20.05.2014 у справі № 3-20гс14, від 18.05.2016 у справі № 3-194гс16, на які посилається в апеляційній скарзі ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а ухвалу Луцького міськрайонного суду від 01 серпня 2019 року залишити без змін

Керуючись статями 367, 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 серпня 2019 року у даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту даної постанови.

Головуючий

Судді: