Постанова

Іменем України

28 січня 2019 року

м. Київ

справа № 643/14193/17

провадження № 61-48735св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на рішення Московського районного суду міста Харкова від 10 липня 2018 року у складі судді Ференчук О. В. та постанову Харківського апеляційного суду від 15 листопада 2018 року у складі колегії суддів: Кіся П. В., Бурлака І. В., Яцини В. Б.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ:

Короткий зміст позовних вимог:

У листопаді 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 в якому просив розірвати шлюб, укладений між ним та ОСОБА_5, який зареєстрований 26 вересня 1998 року Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 1171.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 29 вересня 1998 року між сторонами зареєстровано шлюб. За час перебування у шлюбі, у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син - ОСОБА_7. Фактично сімейні стосунки між ними відсутні, шлюбно-сімейні відносини вони не підтримують з квітня 2017 року.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій:

Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 10 липня 2018 року позовні вимоги задоволено.

Розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, який зареєстровано 26 вересня 1998 року Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 1171.

Рішення суду мотивовано тим, що між сторонами відсутнє взаєморозуміння, сторони сімейних стосунків не підтримують, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки збереження сім'ї сторін є неможливим.

Постановою Харківського апеляційного суду від 15 листопада 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено частково.

Рішення Московського районного суду міста Харкова від 10 липня 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позовних вимог.

Розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, який зареєстровано 26 вересня 1998 року Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 1171.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що місцевий суд ухвалив рішення з порушенням встановленого процесуальним законом порядку. Тому суд апеляційної інстанцій дійшов висновку про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового про задоволення позовних вимог, оскільки збереження сторін сім'ї сторін є неможливим.

Короткий зміст вимог та доводів наведених у касаційній скарзі:

14 грудня 2018 року представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6 через засоби поштового зв?язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Московського районного суду міста Харкова від 10 липня 2018 року та постанову Харківського апеляційного суду від 15 листопада

2018 року та закрити провадження у справі за відсутністю предмета спору, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального та порушенням норм процесуального права.

Заявник зазначає, що позовна заява складена іноземною (недержавною) мовою, її переклад на державну мову не подавався, що унеможливлює з'ясування предмета спору, позовних вимог, підстав позову та інших обставин, необхідних для розгляду і вирішення цивільної справи.

Судом апеляційної інстанції неправильно визначено вимоги апеляційної скарги, оскільки в прохальній частині скарги заявник просив скасувати рішення Московського районного суду міста Харкова від 10 липня 2018 року у цивільній справі № 643/14193/17; провадження у цивільній справі

№ 643/14193/17 закрити за відсутністю предмета спору. Однак під час розгляду справи та в постанові Харківського апеляційного суду

від 15 листопада 2018 року з цього приводу апеляційна інстанція зазначила: «В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить рішення суду від 10 липня 2018 року скасувати і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі».

Судом апеляційної інстанції неправильно викладено усні пояснення представника відповідача.

Доводи інших учасників справи:

Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надійшов.

Рух касаційної скарги:

Ухвалою Верховного Суду від 22 грудня 2018 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи

№ 643/14193/17 з Московського районного суду міста Харкова.

14 січня 2019 року матеріали цивільної справи № 643/14193/17 надійшли до Верховного Суду.

16 січня 2019 року матеріали цивільної справи № 643/14193/17 передано судді-доповідачу.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ:

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Рішення Московського районного суду міста Харкова від 10 липня 2018 року повністю скасовано постановою Харківського апеляційного суду

від 15 листопада 2018 року, а тому судом касаційної інстанції не перевіряється.

Короткий зміст встановлених судами першої та апеляційної інстанцій обставин справи:

26 вересня 1998 року сторони зареєстрували шлюб у Московському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис № 1171.

За час перебування сторін у шлюбі, ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилися двоє дітей, одна з яких є повнолітньою, а син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, є неповнолітнім.

Ухвалою Московського районного суду міста Харкова від 19 лютого 2018 року сторонам надавався строк на примирення, справа тривалий час знаходилась в провадженні суду першої інстанції, про те взаємовідносини сторін не покращилися. За заявою відповідачки, ОСОБА_4 був засуджений до штрафу за заподіяння їй побоїв.

Норми права, які регулюють спірні правовідносини:

Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї.

Шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (частина перша статті 24 СК України.

Частинами третьою, четвертою статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з частиною другою статті 104, частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей (частина третя статті 109 СК України).

Відповідно до частини першої статті 110, статті 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду за результатом розгляду касаційної скарги:

Установивши, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, апеляційний суд, урахувавши конституційне право особи на шлюб за вільною згодою, дійшов правильного висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу.

Щодо доводів касаційної скарги:

Доводи касаційної скарги про те, що позовна заява складена іноземною мовою, суд апеляційної інстанції неправильно визначив вимогу апеляційної скарги та те, що суд апеляційної інстанції неправильно виклав усні пояснення представника відповідача є безпідставними, оскільки не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а постанову Харківського апеляційного суду від 15 листопада 2018 року - без змін, оскільки підстави для скасування судового рішення відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 - ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Постанову Харківського апеляційного суду від 15 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В. М.Коротун

М. Є.Червинська