Справа №461/5444/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2019 року Галицький районний суд м.Львова

у складі: головуючого судді МиськоХ.М.,

за участю: секретаря судового засідання Карваш О.В.

позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) до ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом,-

в с т а н о в и в :

Позивачі звернулись до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом. В обґрунтування заявленого позову покликаються на те, що ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_3 , яку було приватизовано у 1995 році. На даний час в квартирі зареєстровано троє осіб: ОСОБА_1 (донька), ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 зять) та ОСОБА_5 (внучка). ОСОБА_3 був зареєстрований у вказаній квартирі 05.01.2005 року під час перебування у шлюбі із ОСОБА_1 Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано рішенням Галицького районного суду м.Львова від 30.10.2017 року. ОСОБА_3 не проживає у квартирі з 2016 року, тобто, більше трьох років, а його реєстрація порушує права ОСОБА_1 , яка не може отримати субсидію для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг. За таких обставин, просять позов задоволити.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та надали пояснення аналогічні доводам, викладеним у позові.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю.

Суд, з`ясувавши обставини справи, перевіривши надані докази, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно Свідоцтва про право власності на квартиру № НОМЕР_4 від ІНФОРМАЦІЯ_1 року, квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 дійсно належить на праві власності ОСОБА_2 .

Згідно Довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописки №9509 від 24.07.2019 року, в квартирі АДРЕСА_5 осіб: ОСОБА_1 (дочка), ОСОБА_3 (зять), ОСОБА_5 (внучка).

Згідно Актів №427 від 29.10.2018 року, №95 від 11.04.2019 року та №116 від 16.05.2019 року складених комісією ЛКП «Центральне», засвідчених мешканцями будинку, ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_4 не проживає з 2016 року.

Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 30.10.2017 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано. Вказне рішення набрало законної сили 09.11.2017 року.

Згідно ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За приписами ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 року " Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2,4, 7 та 11 до Конвенції , закріплений принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно із вимогами ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч.2 п.1. ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», однією із підстав зняття з реєстрації місця проживання особи є судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Як вбачається з п.34 Постанови від 07.02.2014 № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду Цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, особа втрачає право на користування житлом, у разі його відсутності і без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судовим розглядом достовірно встановлено, що відповідач тривалий час в квартирі АДРЕСА_3 не проживає без поважних причин та не є її власником.

Дані обставини стверджуються також іншими матеріалами справи, які не викликають сумніву у їх об`єктивності.

Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач не проживає на спірній житловій площі більше одного року без поважних причин, не цікавиться житлом та не утримує його, відтак, чинить власнику перешкоди у користуванні та розпорядженні своїм майном.

Судові витрати у справі підлягають стягненню з відповідача у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 81, 128, 141, 247, 258, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, ст.ст. 16, 317, 405, ст.ст. 71, 72, 102, 116 ЖК України, -

в и р і ш и в:

позов задоволити.

Визнати ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер невідомий) таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_4 .

Стягнути з ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер невідомий) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер невідомий) на користь ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Х.М. Мисько