Справа № 214/6486/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

11 вересня 2019 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Ткаченка А.В.,

за участю:

секретаря - Фастовець Ю.Ю.

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача - Стаднік Я.В.,

представника третьої особи - Струкова С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг»,третя особа на стороні позивача: Первинна профспілкова організація Всеукраїнської профспілки працівників науки, виробництва та фінансів ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», про визнання розпорядження незаконним, стягнення різниці в заробітній платі та компенсації втрати частини заробітної плати, -

ВСТАНОВИВ:

13.11.2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», третя особа на стороні позивача Первинна профспілкова організація Всеукраїнської профспілки працівників науки, виробництва та фінансів ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» про визнання розпорядження незаконним, стягнення різниці в заробітній платі та компенсації втрати частини заробітної плати.

11.03.2019 року згідно розпорядження № 657 зазначена цивільна справа розподілена судді Ткаченкові А .В. в зв`язку з перебуванням судді Прасолова В.М. на тривалому лікарняному.

В обґрунтування своїх уточнених позовних вимог в редакції від 01.12.2017 року (Т. 1 а.с. 55-58) позивач вказав, що з 17.07.2001 року він працював в шахтоуправлінні з підземного видобутку руди (на правах шахт) гірничого департаменту ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» у якості електрослюсаря (слюсаря) чергового та по ремонту устаткування дільниці № 40.

04.05.2017 року його ознайомили з Попередженням по ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» № 1 від 04.05.2017 року «Про майбутнє звільнення з запропонуванням іншої роботи». В якому було зазначено, що на виконання наказу по підприємству від 17.02.2017 року № 208 «Про внесення змін в організаційну структуру шахтоуправління з підземного видобутку руди (на правах шахт) гірничого департаменту ваша професія підлягає виключенню із штатного розпису. Даним документом попереджаємо про майбутнє можливе звільнення з підприємства з займаної посади не раніше ніж 04.07.2017 року. Однак, він продовжував працювати у звичному режимі до 02.07.2017 року. В період з 03.07.2017 року по 31.07.2017 року він перебував у щорічній відпустці, а з 01.08.2017 року по 10.08.2017 року був відсутній на роботі через тимчасову непрацездатність. 11.08.2017 року і 14.08.2017 року проходив періодичний медичний огляд. 15.08.2017 року його ознайомили з розпорядженням по ШУ ГД ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» № 2734 від 15.08.2017 року «Про простій не з вини працівника та визначення дислокації робочого місяця». Позивач вважає такі дії відповідача незаконними, виходячи з того, що ані власник або уповноважений ним орган, ані інші посадові особи не повідомляли його про початок простою. Навпаки, відповідач самостійно, не допустивши його до виконання роботи, визначив період невиконання ним роботи за своєю професією, як простій, не з вини працівника.

Зауважує на тому, що зупинення роботи дільниці №40 ШУ ГД ПАТ «АМКР», з 15.08.2017 року не відбувалося. Скорочення професії зі штатного розпису також не є приводом для встановлення простою.

Позивач вважає, що визначення відповідачем періоду його знаходження на роботі з 15.08.2017 року по 30.11.2017 року (включно), як простій не з вини працівника, не відповідає вимогам норм закону, так як був відсутній сам факт простою, оскільки відсутні умови, передбачені законом для його визначення та впровадження.

Вказаним розпорядженням по ШУ ГД ПАТ «АМКР» №2734 від 15.08.2017 року йому визначили місце знаходження протягом робочого часу на підприємстві, - приміщення загальної нарядної (будівля адміністративного корпусу шахти ім. Артема) ПАТ «АМКР», тобто фактично він був відсторонений від своєї основної роботи у якості електрослюсаря (слюсаря) чергового і по ремонту обладнання дільниці №40.

За час простою з 15.08.2017 року по 30.11.2017 року (включно) йому, як за простій не з вини працівника, виплачувалась тарифна ставка. Між тим, оскільки простою не з вини працівника не було, вважає що з відповідача підлягає стягненню різниця в заробітку за час виконання ним нижче оплачуваної роботи між його середньою заробітною платою та окладом, який йому оплачували за цей період. Вважає, що має право на стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Уточнивши позовні вимоги, в редакції від 01.12.2017 року, позивач просив суд визнати незаконним розпорядження по Шахтоуправлінню з підземного видобутку руди (на правах шахт) гірничого департаменту Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» за № 2734 від 15.08.2017 року та зобов`язати відповідача скасувати його; стягнути з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь позивача грошову суму в розмірі 16598,25 грн., як різницю в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи між середньою заробітною платою та окладом за період з 15.08.2017 року по 30.11.2017 року без врахування податків та обов`язкових платежів.

12.04.2018 року до канцелярії суду представник відповідача Ботвінко О. А. подав відзив на уточнену позовну заяву (Т. 1 а.с. 83-84). В якому просив відмовити в задоволенні позову виходячи з того, що згідно з наказом ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» № 208 від 17.02.2017 року «Про внесення змін в організаційну структуру шахтоуправління по підземному добуванню руди (на правах шахт) гірничого департаменту» з 02.05.2017 року скорочена професія електрослюсаря (слюсаря) чергового і з ремонту обладнання 4 розряду (енергослужби) ділянки № 40 (адміністративно - господарський відділ та АБК) шахтоуправління по підземному добуванню руди (на правах шахт) у кількості 2 одиниць, на одній з яких працює ОСОБА_1 Йому було запропоновано переведення на наявні вакантні робочі місця на підприємстві, а також надана була можливість пошуку нового місця роботи в робочий час з оплатою по середньому заробітку. Враховуючи, що позивач має протипоказання до важкої фізичної праці і роботи в умовах вібрації, вакантних місць, умови праці на яких не протирічать показанням до працевлаштування ОСОБА_1 в шахтоуправління по підземному добуванню руди (на правах шахт) не має. Тому відповідачем видане розпорядження про простій, згідно норм діючого законодавства. Жодних підстав для нарахування позивачу середньої заробітної плати за час простою не має, оскілки оплата часу простою визначається ст. 113 КЗпП України, і встановлена в розмірі 100 % тарифної ставки, з посиланням на ст. 113 КЗпП та п. 2.15 Колективного договору. Позивачу пропонувалися 04.05.2017 року та 17.08.2017 року 13 та 64 вакантних посад на підприємстві від яких він відмовся.

02.05.2018 року в судовому засіданні представник позивача надав відповідь на відзив (Т. 1 а.с. 113-114). В якій зокрема вказав, що однією з підстав для встановлення позивачу простою стало протипоказання щодо тяжкої фізичної праці та роботи в умовах вібрації, в зв`язку з чим відповідач визначив період невиконання позивачем основної роботи як простій. Останній раз позивачу пропонували вакантні посади 17.08.2017 року. Однак станом на 26.04.2018 року він досі знаходиться у простої. Фактично його відсторонили від основної роботи. При цьому простій не є підставою для відсторонення від роботи. А стан здоров`я позивача не призвів до простою підприємства, стриктурного підрозділу, в тому числі дільниці на якій він працював. Роботодавець мав керуватися ст. 170 КЗпП України та враховуючи стан здоров`я позивача повинен перевести, за його згодою на таку роботу, яка відповідає медичним висновкам, а не оголошувати йому простій.

18.05.2018 року до канцелярії суду представник відповідача Стаднік Я.В. подала заперечення (Т. 1 а.с. 123-126). В яких, окрім раніше викладених у відзиву підстав для відмови у задоволенні позову, додатково вказала, що так як простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами. Просій може бути викликаний причиною як суб`єктивного, так і об`єктивного характеру. Так посада ОСОБА_1 була скорочена, а за станом свого здоров`я він не міг виконувати іншу роботу на шахті. Тому йому оголосили простій. Вважає, що Постанова КМУ № 100 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 року в цьому випадку не повинна застосовуватися, так як в розділі 1 Порядку визначено випадки коли він застосовується. Про застосування розрахунку та стягнення середнього заробітку за час простою у Порядку не йдеться, а отже і посилання на нього у даній позовній заяві є недоречним. Згідно ст. 113 КЗпП України, час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Відповідно до ст. 15 Закону України «Про оплату праці» підприємства у колективному договорі мають право встановлювати вищі розмірі оплати праці. Так, в п. 2.15 Колективного договору ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» оплата праці під час простою не з вини працівника, здійснюється у розмірі 100 % тарифної ставки присвоєного розряду чи встановленого посадового окладу. Зазначена сума і виплачувалася позивачу. Жодних підстав для стягнення середнього заробітку не має.

04.01.2019 року від позивача до канцелярії суду надійшли письмові пояснення по справі (Т. 2 а.с. 104-107). В яких останній вказує, що при простої обов`язково повинна бути зупинена робота або агрегату або структурного підрозділу, або всього підприємства, і при цьому, простій повинен обумовлюватись відсутністю організаційних умов. В розпорядженні № 2734 не доведений факт простою. Відповідач пояснює простій наявністю організаційних умов, які полягають у внесенні змін до організаційної структури шахтоуправління, які передбачені Наказом № 208. Отже, зміни в організаційній структурі шахтоуправління викликані змінами в організації виробництва і праці. Наявність організаційних умов, на які є посилання в Розпорядженні № 2734, виключає можливість оголошення простою, і тому, виключає можливість переведення працівника в простій. В розпорядженні № 2734 відповідач обґрунтовує переведення в простій шляхом застосування процедури вивільнення, яка передбачена ст. 49-2 КЗпП України і яка, ніяким чином, не регулює відносини щодо питання переведення працівника в простій. В табелях обліку використання робочого часу, відпрацьований ним час позначений цифрою «8», відмітки про простій в табелях відсутні. Оскільки фактично мало місце відсторонення від роботи, тому вимога про стягнення середнього заробітку є законною.

09.09.2019 року до канцелярії суду представник відповідача Стаднік Я . В . подала письмові пояснення по справі (Т. 2 а.с. 181-182). В яких вказує, що типова форма № П- 5 «Табель обліку використання робочого часу» надається як рекомендована для застосування. На практиці табель використовується також для інших цілей, тому підприємство при необхідності має право застосовувати й іншу форму табеля, але при цьому обов`язковим для респондентів є наявність первинного обліку показників щодо використання робочого часу, явок та неявок працівників, які визначеного формами державних статистичних спостережень з праці. Фактично, перебування працівників у простою фіксується у розпорядженні, додаткового відображається у «Табелі обліку робочого часу (контрольному)» та у табуляграмі. Тому твердження позивача про те, що відповідач не відображав час простою, що є підставою для визнання простою незаконним - не знаходить свого підвтердження у матеріалах справи.

25.06.2019 року ухвалою суду заяву ОСОБА_1 про уточнення та збільшення позовних вимог від 07.06.2019 року залишено без розгляду (Т. 2 а.с.165, 170-171).

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2. , кожен окремо, в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд задовольнити їх в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві. Зазначили, що простою не було, дільниця не зупинялася.

Представник відповідача Стаднік Я.М. позовні вимоги не визнала та просила суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, з підстав, викладених у відзиві та письмових запереченнях. Зазначила, що розпорядження про переведення на простій видане з середини серпня 2017 року. Врахували те, що ОСОБА_1 не було куди перевести, так як його посаду скоротили, а зважаючи на його стан здоров`я - вакантних місця для нього не було. Йому тричі пропонувалося переведення на іншу роботу, від яких він відмовлявся. Надавалися дні для пошуку нової роботи.

Представник третьої особи Струков С.М. в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову, вказав, що робота дільниці не зупинялася, простою фактично не було.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

ОСОБА_1 працював в шахтоуправлінні з підземного видобутку руди (на правах шахт) гірничого департаменту ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» у якості електрослюсаря (слюсаря) чергового та по ремонту устаткування дільниці № 40 (Т. 1 а.с.6 зворот).

Відповідачем було прийнято наказ №208 від 17.02.2017 року «Про внесення змін в організаційну структуру шахтоуправління з підземного видобутку руди на правах шахт) гірничого департаменту», яким з 02.05.2017 року скорочена професія електрослюсаря (слюсаря) чергового і з ремонту обладнання 4 розряду (енергослужби) ділянки № 40 (адміністративно - господарський відділ та АБК) шахтоуправління по підземному добуванню руди (на правах шахт) у кількості 2 одиниць, на одній з яких працює ОСОБА_1 , що визнавалося учасниками справи, та відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, доказуванню не підлягає.

Позивачу ОСОБА_1 було запропоновано переведення на наявні вакантні робочі місця на підприємстві (Т. 1 а.с. 89) від переведення на які останній 04.05.2017 року відмовився, про що складено Акт № 1 про відмову від переведення (Т. 1 а.с. 143).

З 03.07.2017 року по 31.07.2017 року ОСОБА_1 знаходився в щорічній відпустці. З 01.08.2017 року по 10.08.2017 року був відсутній на роботі в зв`язку з тимчасовою непрацездатністю. 11.08.2017 року і 14.08.2017 року ОСОБА_1 проходив періодичний медичний огляд, що підтверджується табелем обліку робочого часу (Т. 1 а.с. 176) та табуляграмами ОСОБА_1 за липень, серпень 2017 року (Т. 1 а.с. 48-49).

15.08.2017 року відповідачем видано розпорядження № 2734 «Про простій не з вини працівника і про визначення дислокації робочого місця», яким вирішено час знаходження електрослюсаря (слюсаря) чергового і з ремонту обладнання 4 розряду (енергослужби) ділянки № 40 (адміністративно - господарський відділ та АБК) шахтоуправління по підземному добуванню руди (на правах шахт) ОСОБА_1 на підприємстві з 15.08.2017 року вважати простоєм не з вини працівника (Т. 1 а.с. 142).

Позивачу ОСОБА_1 повторно було запропоновано переведення на наявні вакантні робочі місця на підприємстві (Т. 1 а.с. 91-92) від переведення на які останній 17.08.2017 року відмовився, про що складено Акт № 2 про відмову від переведення (Т. 1 а.с. 144).

Згідно ст. 6 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» від 06.09.2012 № 5207-V, відповідно до Конституції України, загальновизнаних принципів і норм міжнародного права та міжнародних договорів України, всі особи незалежно від їх певних ознак мають рівні права і свободи, а також рівні можливості для їх реалізації.

Відповідно ст. 2-1 КЗпП України, забороняється будь-яка дискримінація у сфері праці, зокрема порушення принципу рівності прав і можливостей, пряме або непряме обмеження прав працівників залежно, зокрема, від членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, звернення або наміру звернення до суду чи інших органів за захистом своїх прав або надання підтримки іншим працівникам у захисті їх прав, за іншими ознаками.

Згідно ст.34 КЗпП України, простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами. У разі простою працівники можуть бути переведені за їх згодою з урахуванням спеціальності і кваліфікації на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації на весь час простою або на інше підприємство, в установу, організацію, але в тій самій місцевості на строк до одного місяця.

Щоб визначити статус простою, то треба звернутися до положень ч.2 ст.113 КЗпП України. З її змістом, якщо не має простою структурного підрозділу чи всього підприємства, початок простою може бути визначений лише у випадку, коли працівник повідомив про це власника або уповноважений ним орган чи бригадира, майстра або посадових осіб, тобто простій не з вини працівника може бути лише за умови, якщо відбулось попередження працівником про простій уповноважених осіб.

При цьому, як встановлено матеріалами справи, та поясненнями учасників процесу, ані власник або уповноважений ним орган, ані бригадир, ані майстер або інші посадові особи не повідомлялися позивачем про простій. Навпаки, відповідач самостійно, не допустивши позивача до виконання роботи, визначив період невиконання останнім роботи за своєю професією як простій. Таким чином, ані матеріалами справи, ані відповідно до законодавства, факт простою не підтверджується.

Як встановлено в судовому засіданні, простою, як підставу для видання розпорядження № 2734, не було. Більш того, представник відповідача у судовому засіданні зазначила, що зупинки підприємства та структурного підрозділу, де працював позивач ОСОБА_1 , не було, підприємство працювало, але не було іншого виходу щодо врегулювання виниклої ситуації.

Зміст розпорядження яке оскаржується, засвідчує, що підставами для оголошення простою слугували внесення змін в організаційну структуру шахтоуправління, яким скорочена посада електрослюсаря, яку займав ОСОБА_1 , протипоказання ОСОБА_1 важкої праці і роботи в умовах вібрації, та відсутність вакантних робочих місць на які останнього можна перевести, з урахуванням його стану здоров`я.

Ці відомості, а також зміст наказу ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» від 17.02.2017 року № 208 «Про внесення змін в організаційну структуру шахтоуправління з підземного видобутку руди на правах шахт) гірничого департаменту», доводять, що товариство, керуючись у тому числі і принципами здійснення підприємницької діяльності, проводило скорочення чисельності штату працівників, які підлягали звільненню у передбаченому законом порядку, а зупинення робіт у товаристві не мало місце, отже були відсутні підстави для оголошення простою, передбачені статтею 34 КЗпП України.

При цьому посилання представника відповідача на те, що у зв`язку з наявністю у позивача протипоказань до важкої праці і роботи в умовах вібрації, вакантних місць, умови праці на яких не протирічать показанням до працевлаштування ОСОБА_1 в шахтоуправлінні не було, тому йому оголосили простій, не є підставою для оголошення простою, коли були відсутні передбачені ст. 34 КЗпП України умови для цього.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у своїй постанові від 30.01.2019 року по справі № 210/5853/16-ц.

Підставою для визначення простою в розпорядженні № 2734 було зазначено, про протипоказання ОСОБА_1 важкої праці і роботи в умовах вібрації, та відсутність вакантних робочих місць на які останнього можна перевести, з урахуванням його стану здоров`я. В зв`язку з чим ОСОБА_1 не був допущений до виконання роботи, тобто відсторонений.

Положення ст.46 КЗпП України передбачає випадки, коли працівник може бути відсторонений від роботи. З огляду на перелік цих випадків, простій не є підставою для відсторонення від роботи. Відповідач не допустив позивача до роботи в зв`язку з його неналежним станом здоров`я, однак, законодавством України про працю та про охорону праці, що регулює відносини, які виникають у зв`язку з працевлаштуванням при неналежному стані здоров`я працівника, не передбачено визначення простоєм періоду вирішення питання про працевлаштування працівника відповідно до стану його здоров`я.

Суд погоджується з доводами позивача та його представника, та вважає, що визначення відповідачем періоду знаходження позивача ОСОБА_1 на роботі з 15.08.2017 року по 30.11.2017 року, як простій, не відповідає вимогам вищезазначених нормам закону, так як був відсутній сам факт простою, оскільки відсутні умови, передбачені законом для його визначення та впровадження.

Посилання представника відповідача на неналежний стан здоров`я працівника, як на «іншу причину» для простою, суд вважає неналежними, оскільки це не призвело до простою підприємства, структурного підрозділу або окремої агрегату, у тому числі дільниці, на якій працював позивач ОСОБА_1

Дії роботодавця щодо працевлаштування працівника з медичними обмеженнями чітко регламентовані ч.1 ст.170 КЗпП України, якою передбачено, що працівників, які потребують за станом здоров`я надання легшої роботи, власник або уповноважений ним орган повинен перевести, за їх згодою, на таку роботу у відповідності з медичним висновком тимчасово або без обмеження строку. Аналогічні вимоги передбачені й в ч.5 ст.6 Закону України «Про охорону праці», згідно якої працівника, який за станом здоров`я відповідно до медичного висновку потребує надання легшої роботи, роботодавець повинен перевести за згодою працівника на таку роботу на термін, зазначений у медичному висновку, і у разі потреби встановити скорочений робочий день та організувати проведення навчання працівника з набуття іншої професії відповідно до законодавства.

Неодноразово, пропонуючи іншу роботу для переведення, відповідачем пропонувалася робота, яка не відповідала медичному висновку. Як вбачається з самого змісту розпорядження № 2734, позивачу у відповідності до акту розслідування професійного захворювання від 13.11.2002 року №45 протипоказана тяжка праця та робота в умовах вібрації. Так, відповідачем, в порушення вимог ст.5 Закону України «Про охорону праці», пропонувалися позивачу роботи дверьовим, газовика коксових печей, вогнетривник, машиніст коксових машин та ін. (т. 1 а.с .89, 91-92), які за станом здоров`я йому протипоказані і не можуть виконуватися, що слідує з карт умов праці (Т. 1 а.с. 199-250, Т. 2 а.с. 1-50).

Матеріалами справи та поясненнями представника відповідача в судовому засіданні, встановлено, що позивачу пропонувалися роботи, зокрема, в кількості 13 та 62 робочих місця. Представник відповідача зазначила, що позивач повинен був сам піти й ознайомитись з умовами праці на цих робочих місцях і вибрати роботу, яка йому підходить за станом здоров`я, однак, обов`язок щодо подальшого працевлаштування працівника, який має медичні обмеження щодо виконання роботи, покладається на власника відповідно до ст.141 КЗпП України, а саме власник або уповноважений ним орган повинен правильно організувати працю працівників, .... у тому числі неухильно додержуватися законодавства про працю і правил охорони праці... Крім того, відповідно до ст.21 КЗпП України роботодавець зобов`язаний .... забезпечувати умови праці, необхідні для виконання працівником роботи, тобто законодавством передбачено, що вирішення питання про подальше працевлаштування працівників, які мають медичні обмеження, є обов`язком роботодавця, а не працівника. З огляду на це, посилання представника відповідача на те, що позивач нічого не зробив для зміни ситуації щодо свого працевлаштування, є таким, що не узгоджується з вимогами чинного законодавства.

Внаслідок неналежного виконання відповідачем вищевказаних вимог законодавства та недопущення позивача до роботи, останній тривалий час був позбавлений можливості отримувати середній заробіток за весь час невиконання трудових обов`язків за професією.

Крім того, відповідачем був виданий наказ № 208 від 17.02.2017 року «Про внесення змін в організаційну структуру шахтоуправління з підземного видобутку руди на правах шахт) гірничого департаменту», за яким він мав можливість звільнити позивача на підставі п.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку із скорочення штату чи чисельності працівників. Стан здоров`я позивача також надавав відповідачу можливість звільнити позивача за п.2 ст.40 КЗпП України.

На підставі викладеного, суд вважає, що уточнені позовні вимоги в частині визнання незаконним та скасування розпорядження по Шахтоуправлінню з підземного видобутку руди (на правах шахт) гірничого департаменту Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» за № 2734 від 15.08.2017 року «Про простій не з вини працівника та визначення дислокації робочого місця», підлягають задоволенню,оскільки товариство не довело, що роботи на виробництві були зупинені.

У зв`язку з безпідставним оголошенням позивачу простою у роботі, він не отримував від відповідача належної йому заробітної плати, яку отримував б у тому випадку, якби не перебував на простої.

Так, відповідно до розпорядження по Шахтоуправлінню з підземного видобутку руди (на правах шахт) гірничого департаменту Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» за № 2734 від 15.08.2017 року, яке суд вважає незаконним, позивачу по справі виплачувалась тарифна ставка, а не середній заробіток.

У зв`язку із зазначеним вище, суд вважає, що у зв`язку з оголошенням позивачу незаконного простою, відповідач зобов`язаний оплатити ОСОБА_1 різницю в заробітку за час простою між середньою заробітною платою та тарифною ставкою, яку позивачу сплачували за період, який був обумовлений незаконним простоєм, в межах заявлених позивачем вимог за період з 15.08.2017 року по 31.11.2017 року включно.

Визначаючи розмір різниці в заробітку позивача за час простою між середньою заробітною платою та тарифною ставкою, суд виходить з такого.

Порядок обчислення середньої заробітної плати, у тому числі у випадку виплати за період вимушеного прогулу, встановлений Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року.

Згідно п. 5 цього Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно п. 8 цього Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Відповідно до пункту 2 вказаної Постанови, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 оголошено простій з 15.08.2017 року, тобто останніми двома календарними місяцями роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата, у даному випадку є червень-липень 2017 року.

Відповідно до довідки про середній заробіток вих. № 842-15/1-4974 від 14.12.2017 року середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становить 372,76 грн. (Т. 1 а.с. 46). Як видно із табелів обліку робочого часу ОСОБА_1 працював за графіком 5-денного робочого тижня з двома вихідними днями.

За заявлений позивачем період з 15.08.2017 року по 30.11.2017 року кількість днів простою становить 76 робочих днів, в тому числі: за серпень 12, вересень 21, жовтень 21, листопад 22.

А тому його середній заробіток за час простою має становити 28329,76 грн. Натомість, роботодавець ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» у період простою позивача ОСОБА_1 виплатив останньому заробітну плату у розмірі 11731,51 грн., а тому суд дійшов висновку про стягнення з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного простою у розмірі 16598,25 грн., що становить різницю між сумою середнього заробітку за цей період та фактично виплаченими коштами. Таким чином, уточнені позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути 640 грн. на користь позивача, в рахунок відшкодування витрат на оплату судового збору (Т. 1 а.с.1) сплаченого ним при зверненні з позовом до суду.

Керуючись ст. ст. 81, 141, 263-265, 430 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Уточнені позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг», третя особа на стороні позивача: Первинна профспілкова організація Всеукраїнської профспілки працівників науки, виробництва та фінансів ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», про визнання розпорядження незаконним, стягнення різниці в заробітній платі та компенсації втрати частини заробітної плати - задовольнити у повному обсязі.

Визнати незаконним та скасувати розпорядження по шахтоуправлінню з підземного видобутку руди (на правах шахт) гірничого департаменту Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» за № 2734 від 15.08.2017 року «Про простій не з вини працівника та визначення дислокації робочого місця».

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 , недоотриману заробітну плату за період з 15 серпня 2017 року по 30 листопада 2017 року, в сумі 16598 (шістнадцять тисяч п`ятсот дев`яносто вісім ) гривень 25 коп.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 , витрати на оплату судового збору в розмірі 640 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30-ти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг», адреса місця знаходження: вул. Криворіжсталі, 1, м. Кривий Ріг, 4.

Третя особа: Первинна профспілкова організація Всеукраїнської профспілки працівників науки, виробництва та фінансів ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», адреса місця знаходження: вул. П. Калнишевського, 14-73, м. Кривий Ріг, ідентифікаційний код 35927661.

Повний текст судового рішення складено 16.09.2019 року.

Суддя А.В. Ткаченко