ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

29 січня 2019 року

м. Харків

справа № 644/4325/18

провадження № 22-ц/818/568/19

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів - Кругової С.С., Маміної О.В.

учасники справи:

позивач : Комунальне підприємство «Харківводоканал», в особі Панасенко Ірини Олексіївни

відповідач: ОСОБА_2

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи в місті Харкові цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Харківводоканал» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 26 вересня 2018 року, ухвалене суддею Золотарьовою Л.І., в залі суду в м. Харків,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2018 року КП «Харківводоканал» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення з нього заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення на загальну суму 4974 грн. 70 коп. та судових витрат.

В обґрунтування позову КП «Харківводоканал» посилався на те, що за місцем проживання відповідача, до його квартири було надано послуги з централізованого водопостачання та водовідведення. За вказаною адресою зареєстрований відповідач. Надані позивачем послуги з централізованого водопостачання та водовідведення відповідачем вчасно не оплачувались, а тому за період з 1 травня 2014 року по 30 квітня 2018 року виникла заборгованість, з урахуванням інфляційних витрат та 3 -х відсотків річних, у сумі 4974 грн.70 коп., які просив стягнути з відповідача.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 26 вересня 2018 року позовні вимоги КП «Харківводоканал» задоволені.

З ОСОБА_2 на користь КП «Харківводоканал» стягнуто заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення у сумі 4974 грн. 70 коп., а саме: за послуги з централізованого водопостачання 2417 грн. 29 коп.; за послуги централізованого водовідведення 1761 грн. 85 коп.; інфляційні витрати 646 грн.15 коп.; 3% річних від простроченої суми 149 грн. 41 коп. та судовий збір у сумі 1762 грн. та витрати, пов'язані з розглядом справи 19 грн.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись не невідповідність висновків суду обставинам справи та недоведеність обставин, що мають значення для справи і порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та направити справу на новий розгляд до Київського районного суду міста Харкова.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що судом без об'єктивних причин розглянуто справу за його відсутності у спрощеному порядку, чим позбавлено його права надати суду нові додаткові докази. Суд безпідставно вважав встановленим та доведеним фат проживання відповідача в квартирі АДРЕСА_1, оскільки вважає, що факт реєстрації не підтверджує фату проживання. Також зазначив, що судом, у своєму рішенні, не зазначено якими технічними засобами позивач встановив факт споживання послуг з водопостачання та водовідведення, не маючи доступу до його квартири у період з 1 травня 2014 року по 30 квітня 2018 року. Довідки, які надав «Жилкомсервіс» не несуть об'єктивних даних , підтверджуючих факт проживання його в квартирі АДРЕСА_1. Договору на споживання послуг КП «Харківводоканал» з ним не укладав, доказів споживання послуг КП «Харківводоканал» ОСОБА_2 позивачем не надано. Вважає, що судом безпідставно постановлено рішення з порушенням строків позовної давності і стягнуто з нього заборгованість за 4 роки.

На підставі вищевикладеного, просить скасувати вказане рішення суду першої інстанції та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

У своєму відзиві на апеляційну скаргу КП «Харківводоканал» вказує на те, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим і постановленим з дотриманням вимог процесуального та матеріального права, а апеляційна скарга є безпідставною та необґрунтованою. Вказує на те, що внесення плати за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення є законодавчо встановленим обов'язком особи, яка споживає, а не правом. Отримання послуг централізованого водопостачання та водовідведення безоплатно або не в повному обсязі діючим законодавством не передбачено. Наявність чи відсутність письмового договору не є підставою для звільнення споживача від оплати послуг, які фактично ним отримуються.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно довідки адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України від 05.07.2018 року, довідки КП «Жилкомсервіс» № 264 від 12.03.2018 року, в квартирі АДРЕСА_1 проживає та зареєстрований з 22.04.2008 року ОСОБА_2, 1958 року народження.

ОСОБА_2 є споживачем житлово-комунальних послуг в розумінні ч. 1 ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

Відповідно до умов визначених «Правилами надання послуг населенню з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005року № 630, ЗУ «Про житлово - комунальні послуги» від 24.06.2004 року за №1875 КП «Харківводоканал» є організацією, що надає населенню послуги з постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

З приводу надання послуг з постачання холодної та гарячої води і водовідведення між КП «Харківводоканал» та ОСОБА_2 письмового договору не було укладено, але встановилися фактичні договірні відносини. На ім'я ОСОБА_2 відкрито особовий рахунок НОМЕР_1, згідно якого проводилися нарахування.

1 січня 2007 року набрав чинності публічний Договір про надання житлово-комунальних послуг між КП "Жилкомсервіс" та споживачами( власниками житлових і нежитлових приміщень, які знаходяться на балансі Територіальної громади м.Харкова в особі Харківської міської ради).

В м. Харкові питання щодо визначення виконавця послуг вирішено Харківською міською радою. Рішенням Харківської міської ради від 16.05.2012 р. № 286 визначено виконавцем послуг в житловому фонді міста з централізованого постачання холодної води та водовідведення КП «Харківводоканал».

Суд першої інстанції вірно встановив, що між сторонами виникли правовідносини з приводу постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які регулюються Цивільним Кодексом України та спеціальним законодавством: Законом України "Про житлово-комунальні послуги" від 24.06.2004 року № 1875-ІУ та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства, в даному випадку Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 року №630, та Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Статтями 20,21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обов'язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, а обов'язком - оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обов'язком виконавця є надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки можуть виникати не лише з договору, а безпосередньо з актів цивільного законодавства, між сторонами у даному випадку виникли взаємні права та обов'язки по наданню житлово-комунальних послуг та їх належної оплати.

Згідно п. 8 «Правил надання населенню послуг по водо-теплопостачанню і водовідводу», послуги надаються відповідно до умов договору. Але це не означає, що під час відсутності такого договору, відповідач має право користуватись послугами, що фактично надаються і не оплачувати їх.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі № 6-2951 цс 15.

Отже, доводи апеляційної скарги про відсутність підстав сплачувати кошти за отримані послуги у зв'язку з відсутністю фактів споживання послуг, - є безпідставними.

Пунктом 20 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водопостачання, затверджених постановою КМУ від 21.07.2005року № 630 визначено, що плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункові книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку.

Відповідно до п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 р. № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлений інший строк.

Згідно виписки з особового рахунку НОМЕР_1, заведеного на квартиру відповідача ОСОБА_2, за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення у сумі 4974 грн. 70 коп., а саме: за послуги з централізованого водопостачання (за період з 01.05.2014 року по 30.04.2018 року) 2417 грн. 29 коп.; за послуги централізованого водовідведення (за період з 01.05.2014 року по 30.04.2018 року) 1761 грн. 85 коп.; інфляційні витрати (за період з 01.05.2015 року по 30.04.2018 року) 646 грн.15 коп.; 3% річних від простроченої суми (за період з 01.05.2015 року по 30.04.2018 року) 149 грн. 41 коп.

Із розрахунку позивача, крім іншого вбачається порядок нарахування заборгованості, дати та суми внесення оплати, зрозумілі суми надходження та їх віднесення на погашення складових заборгованості. Зазначений розрахунок не спростований відповідачем.

Отже, висновок суду першої інстанції про доведеність факту наявності заборгованості за спожиті послуги та розміру цієї заборгованості є вірним.

Згідно ст. 67 ЖК України, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електричну, теплову енергію та інші послуги) стягується крім квартирної плати по затвердженим у встановленому порядку тарифам.

Стосовно стягнення інфляційних втрат та 3 % річних слід зазначити таке:

Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, згідно ст. 525 ЦК Україниодностороння відмова від зобовязання не допускається.

Згідно ст. 625 ЦК України - боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 Цивільного кодексу України (далі ЦК України). Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобовязання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами, що підлягають сплаті кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобовязання.

За відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов'язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг на боржника покладається відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України.

Крім того, застосування положень частини другої статті 625 ЦК України до спірних правовідносин також узгоджується із закріпленими в пункті 3 частини першої статті 96 Цивільного процесуального кодексу України нормами, відповідно до яких однією з вимог, за якими може бути видано судовий наказ, є вимога про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості.

Така правова позиція викладена в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року № 6-2023цс15.

Рахунок розміру інфляційний нарахувань здійснюється наступним чином: (інфляційні нарахування за попередній місяць + сальдо на початок місяця заборгованість за попередній місяць) х індекс інфляції / 100 (інфляційні нарахування за попередній місяць + сальдо на початок місяця - заборгованість за попередній місяць). Якщо індекс інфляції за місяць менше 100%, показник інфляційних витрат за даний місяць не нараховується.

3 % річних нараховуються наступним чином: (сальдо на початок місяця заборгованість за попередній місяць) х 3 х (кількість прострочених днів) 365 днів / 100.

Отже, позивачем у зв'язку з не виконанням боржником обов'язків щодо сплати спожитих послуг вірно здійснено розрахунок втрат від інфляції у сумі 646 грн.15 коп.; 3% річних від простроченої суми 149 грн. 41 коп., що підтверджується Розрахунком на а.с 37-38 та, відповідно, висновок суду першої інстанції про їх стягнення на користь позивача є вірним.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення ( Seryavin and otherth v. Ukraine, № 4909/04, параграф 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Виходячи з даних про реєстрацію постійного місця проживання, суд правильно виходив з того, що в квартирі АДРЕСА_1 мешкає ОСОБА_2 Належних, допустимих і достатніх доказів в розумінні ст.ст. 77-79 ЦПК України, які б вказували на зворотне, суду відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надано.

Згідно п. 29 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Споживач має право на зменшення розміру плати у разі тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім'ї на підставі письмової заяви споживача та офіційного документа, що підтверджує його/їх відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання).

Оскільки відповідачем не надано позивачу належних доказів його тимчасової відсутності за місцем проживання в період стягнення, відсутні підстави для звільнення його від оплати послуг позивача.

Крім того, судова колегія вважає, що період стягнення визначено судом першої інстанції в межах позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Частинами першою, п'ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Як вбачається з відзиву на позовну заяву, ОСОБА_2 дізнався про відкриття провадження у справі та був ознайомленим з позовною заявою КП «Харківводоканал» 26.07.2018 року.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч.3 ст.267 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, справа розглянута у спрощеному позовному провадженні. Відповідач ОСОБА_2 клопотання про застосування позовної давності до суду взагалі не подавав. Таким чином питання про застосування позовної давності під час розгляду справи у суді першої інстанції не порушувалося. При таких обставинах у суду першої інстанції не було підстав до застосування позовної давності та відмови у позові з цих підстав.

Оскільки наявність та розмір заборгованості відповідача доведені, а підстави застосовувати позовну давність відсутні, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що позивачем не пропущено строк звернення до суду про стягнення заборгованості.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржуване рішення постановлене без додержання норм матеріального і процесуального права. Відтак апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення суду першої інстанції без змін (ст. 374 ЦПК України) як такого що постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 375 ЦПК України).

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 26 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий - Н.П. Пилипчук

Судді - С.С. Кругова

О.В. Маміна