КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/7945/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2019 року м. Київ

справа № 367/3935/17

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.,

за участю секретаря судового засідання Макарової К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Державної служби України з надзвичайних ситуацій, яка подана представником Лябах Оленою Олександрівною, на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 04 березня 2019 року, ухвалене у складі судді Саранюк Л.П.,

у справі за позовом Державної служби України з надзвичайних ситуацій до Закритого акціонерного товариства «Укрбудінвест», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання права власності та витребування майна ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна подружжя,

встановив:

У червні 2017 року позивач Державна служба України з надзвичайних ситуаційзвернувся до суду з позовом до відповідачів ЗАТ «Укрбудінвест», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , мотивуючи свої вимоги тим, що між Міністерством надзвичайних ситуацій України, правонаступником якого є Державна служба України з надзвичайних ситуацій та Закритим акціонерним товариством «Укрбудінвест» було укладено договір № 77 щодо придбання житла.

Позивач здійснив фінансування житла по договору у сумі 1651425,20 грн. ЗАТ «Укрбудінвест» до введення будинку в експлуатацію у 2004 році передав позивачу 8 квартир за адресою: АДРЕСА_14. Однак, ЗАТ «Укрбудінвест» виконало свої зобов`язання неналежним чином.

У зв`язку із введенням в експлуатацію будинку за адресою: АДРЕСА_4 , проведенням технічної інвентаризації квартир № 13, 14, 50, 62, 80 додатковою угодою від 23.07.2012 № 2 до договору у актах приймання-передачі житла від 13.09.2004 № 280, від 24.09.2004 № 281, від 25.10.2004 № 288 положення щодо характеристик квартир викладено у новій редакції.

На підставі додаткової угоди від 23.07.2012 № 2 та акта приймання-передачі від 15.07.2012 до договору із 8 вищевказаних квартир за МНС України зареєстровано право власності на 5 квартир за адресою: АДРЕСА_15 на суму 969050 гривень.

Відповідно до пунктів 1.1, 1.2, 3.1.3 договору ЗАТ «Укрбудінвест» зобов`язане було здати в експлуатацію та передати за актом приймання-передачі МНС України житло площею 1247,3 кв.м, у завершеному будівництвом житлового будинку в АДРЕСА_4 .

Проте на час звернення з позовом до суду всупереч умовам договору за МНС України не оформлено право власності на 3 квартири, а саме №№ 79, 91, 89 , вартість яких складає 582245 грн. Право власності позивача на зазначені квартири виникло на підставі договору, яким встановлено, що будівництво здійснено за рахунок інвестицій позивача.

Позивач вказує, що оскільки він проінвестував будівництво відповідно до ст. 7 Закону України «Про інвестиційну діяльність», то на підставі договору має право володіти, користуватися і розпоряджатися об`єктами та результатами інвестицій відповідно до законодавчих актів України, тобто об`єкти та результати інвестицій є власністю інвестора. У зв`язку з чим наявні підстави для визнання за позивачем права власності на квартиру за АДРЕСА_5 , загальною площею 87,93 кв.м.

Враховуючи вищезазначене, позивач звернувся до Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київської області із заявою від 30.12.2015 року для проведення державної реєстрації права власності квартири АДРЕСА_5 .

Проте рішенням державного реєстратора Гонтар Н.І. Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київської області від 19.01.2016 № 27859324 відмовлено у державній реєстрації прав та їх обмежень у зв`язку з тим, що право власності на вищезазначену квартиру вже зареєстровано, а також у зв`язку з тим, що подані документи не відповідають встановленим вимогам.

Так, згідно із Державним реєстром речових прав на нерухоме майно, право власності на квартиру вже зареєстровано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Отже, ЗАТ «Укрбудінвест» не визнало право власності позивача на квартиру, оскільки відчужило її третій особі, про що позивач дізнався 19.01.2016 року, отримавши вищезазначене рішення державного реєстратора.

Позивач вказує, що спірна квартира вибула з його володіння з причин від нього незалежних, а саме квартиру було придбано у особи, яка не мала права її відчужувати.

Відповідно до повідомлення від 30.08.2016 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців внесено запис про проведення державної реєстрації припинення юридичної особи Міністерства надзвичайних ситуацій України у зв`язку з чим всі його права і обов`язки перейшли до Державної служби України з надзвичайних ситуацій.

Отже, з 30.08.2016 ДСНС є правонаступником всіх прав та обов`язків МНС України.

В процесі розгляду справи позивачем було подано уточнення позовних вимог, за змістом яких зазначали, що пункт 1.1 розділу І Договору передбачає, що ЗАТ «Укрбудінвест» будує у 2001-2002 роках, здає в експлуатацію ДСНС житло, побудоване та придбане згідно з затвердженою ДСНС адресною програмою будівництва житла для військовослужбовців та членів їх сімей, а ДСНС здійснює фінансування будівництва цього житла шляхом перерахування грошових коштів, передачі векселів або товарно-матеріальних цінностей, відповідно до графіків фінансування.

Згідно з Графіком фінансування загальної площі житла до 01.10.2002 ЗАТ «Укрбудінвест» від МНС України, передачі до ДСНС підлягає 1247,3 кв.м на профінансовану суму, а саме: 1 651 425,20 грн.

Позивач вказав, що він здійснив фінансування житла по Договору у сумі 1 651 425,20 грн., однак передано йому було лише 455,20 кв.м з 1247,3 кв.м, а відтак зобов`язання ЗАТ «Укрбудінвест» перед ДСНС не виконано в частині передачі 792,1 кв.м.

Відповідно до договору від 22.06.2005 № 22-06/05 площа квартири АДРЕСА_5 становить 121,03 кв.м. Одночасно згідно додаткової угоди від 06.10.2011 та акта приймання передачі від 06.11.2011 до зазначеного договору, рішення Ірпінської міської ради від 25.10.2011 № 259/5, свідоцтва про право власності - 125,00 кв.м, технічного паспорта, витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та договору дарування площа квартири становить 121,5 кв.м.

Таким чином, оскільки ДСНС профінансовано 100% будівництво квартир загальною площею 1247,3 кв.м., загальний розмір не переданої площі житла становить 792,1 кв.м, то вказане надає ДСНС право на три квартири, включно АДРЕСА_5 , площею 125,00 кв.м (121,5 кв.м.).

Позивач також стверджує, що договір № 77 про придбання житла укладено та профінансовано у період з 2000 по 2004 роки., тобто до укладення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 їх договорів, що свідчить про створення спірного майна у цій справі за рахунок ДСНС.

У зв`язку з вищевикладеним просять суд визнати за Державною службою України з надзвичайних ситуацій право власності на трикімнатну квартиру за АДРЕСА_5 , та витребувати її у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 шляхом передачі Державній службі України з надзвичайних ситуацій.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 04 березня 2019 року у задоволенні позову - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, не повне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Вказує, що судом першої інстанції не було прийнято до уваги, що договір між ДСНС та ЗАТ «Укрбудінвест» укладено та профінансовано будівництво у період з 2000 року по 2004 рік, тобто до укладення ОСОБА_2 її договору, що свідчить про створення спірного майна у цій справі за рахунок ДСНС.

Також не відповідає обставинам справи висновок суду першої інстанції про відмову у позові з тих підстав, що позивач просив визнати право власності на квартиру АДРЕСА_5 , площею 87,93 кв.м., тоді як відповідачами подано документи на спірну квартиру, в яких площа квартири зазначена 121,5 кв.м. та 125 кв.м. Проте в уточнених позовних вимогах ДСНС відсутнє посилання на площу квартири.

Висновки суду суперечать ч. 5 ст. 7 Закону України «Про інвестиційну діяльність», відповідно до якої інвестор має право володіти, користуватись, розпоряджатись об`єктами та результатами інвестицій, включаючи реінвестиції та торговельні операції на території України, відповідно до законодавчих актів України.

Актом приймання-передачі житла від 25 жовтня 2004 року № 288 було передбачено передачу квартири АДРЕСА_5 . Враховуючи, що спірну квартиру було збудовано за кошти ДСНС, то її власником є позивач.

Також позивач вважає безпідставними посилання суду першої інстанції на рішення Господарського суду Київської області у справі № 17/139-12 від 04 лютого 2013 року за позовом Міністерства надзвичайних ситуацій України до Закритого акціонерного товариства «Укрбудінвест», яким фінансування договору підтверджено лише на суму 1 117 199 грн. 59 коп. Однак, у даній справі фінансування позивачем договору підтверджено на суму 1 651 425 грн. 20 коп., що підтверджується також інформацією Державної аудиторської служби та визнано відповідачами, відтак не підлягає доведенню.

Зазначена справа № 17/139-12 має інший предмет, у ній брали учать інші сторони, а обставини у цій справі підтверджено іншими доказами, тому вказане рішення господарського суду неможливо приймати до уваги. Суд повинен був прийняти рішення з урахуванням того, що у справі наявні належні та допустимі докази сплати ДСНС за договором 1 652 425 ,2 грн.

Про порушення свого права позивач дізнався лише 19.01.2016 року, коли йому було відмовлено у здійсненні державної реєстрації права власності, оскільки спірну квартиру було зареєстровано за відповідачами. Судом першої інстанції відмовлено у задоволенні позову одночасно з двох підстав : через недоведеність позовних вимог та сплив позовної давності, що є неприпустимим, оскільки через сплив без поважних причин строку звернення до суду суд може відмовити лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим.

В судовому засіданні представники позивача ОСОБА_5 , ОСОБА_6 підтримали апеляційну скаргу та просили задовольнити.

Представник відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - ОСОБА_7 просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Представник відповідача ЗАТ «Укрбудінвест» в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку, тому колегія суддів вважала можливим розглянути справу за його відсутності відповідно до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, вислухавши пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із безпідставності та недоведеності позовних вимог, а також у зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності.

З висновками суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на їх безпідставність та недоведеність колегія суддів погоджується, вважає їх такими, що відповідають обставинам справи, зробленими з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 22 червня 2005 року між ОСОБА_2 та ЗАТ «Укрбудінвест» було укладено договір № 22-06/05 про пайову участь в будівництві будинку АДРЕСА_4 .

Відповідно до умов даного договору, ОСОБА_2 внесла обумовлені угодою кошти розміром 291 127 грн. на розрахунковий рахунок ЗАТ «Укрбудінвест» у розмірі, визначеному до інвестування квартири.

Згідно з даним договором ЗАТ "Укрбудінвест" зобов`язався побудувати та передати ОСОБА_2 у термін (IV квартал 2005 року) упорядковану трикімнатну дворівневу квартиру АДРЕСА_5 загальною площею 121,03 кв. м. по акту приймання - передачі квартири.

Однак, умови договору № 22-06/05 від 22 червня 2005 року та додаткової угоди № 6 від 30.06.2005 року ЗАТ «Укрбудінвест» не були виконані, а зведений будинок у встановленому законом порядку своєчасно не був прийнятий до експлуатації. Тому захищаючи своє право набуття у власність проінвестованої квартири, ОСОБА_2 в судовому порядку визнала за собою право користування нею.

Так, рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 24 грудня 2008 року у справі № 2-1977/2008 за позовом ОСОБА_2 до ЗАТ «Укрбудінвест» про зобов`язання виконати умови договору, відповідача ЗАТ «Укрбудінвест» було зобов`язано виконати умови договору № 22-06/05 про пайову участь у будівництві житлового будинку від 22.06.2005 та передати ОСОБА_2 акт прийняття будинку до експлуатації, довідку про сплату 100 % пайового внеску та акт прийому-передачі квартири.

Суд також ухвалив визнати за ОСОБА_2 право користування проінвестованою квартирою АДРЕСА_6 на 9-10 поверхах III секції АДРЕСА_4 .

Згідно ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Також з матеріалів справи встановлено, що 09 листопада 2011 року між Міністерством України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи (Сторона-1) та Закритим акціонерним товариством «Укрбудінвест» (Сторона-2) укладено договір придбання житла № 77 , згідно з яким сторона - 1 зобов`язалася будувати у 2001-2002 роках, здати в експлуатацію стороні-1 побудоване та придбане згідно з затвердженою стороною-1 адресною програмою будівництва житла для військовослужбовців та членів їх сімей, а сторона -1 здійснювати фінансування будівництва цього житла шляхом перерахування грошових коштів, передачі векселів або товарно-матеріальних цінностей.

Відповідно до п.1.2 договору під «житлом» у договорі розуміється завершення будівництвом житлового будинку у АДРЕСА_4 ).

Відповідно до п.2.1, 2.2 договору попередня розрахункова вартість житла по договору складає 1651425,20 грн. Вартість одного квадратного метра загальної приведеної площі житла може змінюватись в залежності від подорожчання вартості будівельних матеріалів, енергоносіїв, але не може бути вище вартості будівництва одного квадратного метра житла, офіційно визначеного Держбудом України по відповідним регіонам України на момент передачі житла стороні-1 та остаточно визначається на момент введення будинку в експлуатацію.

Пунктом 4.1.3. договору передбачено, що з моменту підписання акту приймання-передачі, житло вважається переданим стороні-1.

Згідно з актом приймання-передачі житла від 25 жовтня 2004 року, підписаного представниками ЗАТ «Укрбудінвест» та МНС України, позивачу було передано три квартири, серед яких - квартиру АДРЕСА_6 , житловою площею 47,54 кв.м., загальною площею 87,93 кв.м. ( а.с. 34).

Разом з тим, як вбачається з додаткової угоди № 2 від 23 липня 2012 року до договору № 77 придбання житла від 09 листопада 2001 року, у зв`язку із введенням в експлуатацію будинку за адресою АДРЕСА_4 , проведенням технічної інвентаризації квартир № 13, 14, 50, 62, 80 сторони виклали в новій редакції положення щодо характеристик квартир в актах приймання-передачі житла. Однак у додатковій угоді від 23 липня 2012 року про передачу квартири АДРЕСА_6 - не зазначено. ( а.с. 36-37).

17 червня 2011 року відповідач ЗАТ «Укрбудінвест» зареєстрував Декларацію про готовність об`єкта, багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_4 , до експлуатації.

Рішенням Господарського суду Київської області у справі № 17/139-12 від 04 лютого 2013 року за позовом Міністерства надзвичайних ситуацій України до Закритого акціонерного товариства «Укрбудінвест» про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на квартиру (іншу, ніж спірна квартира у даній справі) було встановлено, що предметом договору № 77 від 09.11.2001 року є майнові права на квартири, оскільки п. 3.14. договору придбання житла № 77 від 09.11.2001 року передбачено обов`язок відповідача надати позивачу право володіння житлом, а не об`єкт нерухомості.

У даному рішенні також було встановлено, що позивач не виконав своїх зобов`язань відповідно до п. 3.2.1. договору в частині фінансування загальної площі майнових прав на нерухоме майно, що підтверджується актом приймання-передачі житла № 298 від 30.12.2004 року актом звірки взаєморозрахунків від 30.08.2005 року та актом приймання-передачі до договору № 77 від 09.11.2001 року придбання житла від 15.10.2012 року підписаними та скріпленими печатками обох сторін договору, у зв`язку з чим має місце факт недоплати зі сторони позивача по договору придбання житла № 77 від 09.11.2001 року.

На виконання рішення Ірпінського міського суду Київської області від 24 грудня 2008 року у справі № 2-1977/2008 за позовом ОСОБА_2 до ЗАТ «Укрбудінвест» про зобов`язання виконати умови договору, відповідачем у справі ЗАТ «Укрбудінвест» передано, а ОСОБА_2 прийнято одну трикімнатну квартиру АДРЕСА_5 , про що складено Акт приймання - передачі від 06 жовтня 2011 року.

Примірник даного акту було передано у встановленому законом порядку до Ірпінської міської ради для вирішення питання оформлення правовстановлювальної документації за ОСОБА_2 .

Відповідно до рішення виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області від 25 жовтня 2011 року № 259/5 Комунальному підприємству Київської обласної ради «Ірпінське БТІ» було доручено оформити та видати свідоцтво про право власності на трикімнатну квартиру АДРЕСА_12 .

31 жовтня 2011 року на ім`я ОСОБА_2 було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, згідно з яким право власності на квартиру АДРЕСА_5 було зареєстровано за ОСОБА_2 в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

14 грудня 2016 року ОСОБА_2 1/2 частину належної їй на праві власності квартири подарувала своєму сину ОСОБА_1 Право власності на квартиру, набуту згідно з договором дарування, зареєстровано на ім`я ОСОБА_1 в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 14 грудня 2016 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що він здійснив фінансування житла по Договору у сумі 1 651 425, 20 грн., однак передано йому було лише 455,20 кв.м з 1247,3 кв.м, а відтак зобов`язання ЗАТ «Укрбудінвест» перед ДСНС не виконано в частині передачі 792,1 кв.м.

Враховуючи, що актом приймання-передачі житла № 288 від 25 жовтня 2004 року за позивачем було закріплено об`єкт нерухомості - квартиру АДРЕСА_6 , то, на думку позивача, незалежно від площі даного об`єкту на даний період часу, він набув права власності на зазначену квартиру.

Однак судом першої інстанції зазначені доводи правильно визнані необґрунтованими, оскільки станом на 25 жовтня 2004 року (дата складення акту №288 приймання-передачі житла) квартира АДРЕСА_5 , площею 121,5 кв.м., зазначена в свідоцтві про право власності від 31.10.2011 року, ще не була збудована.

Відтак квартира АДРЕСА_6 , площею 87,93 кв.м., номер якої зазначений в Акті №288 приймання-передачі житла від 25 жовтня 2004 року, не може бути визнана тим самим об`єктом нерухомого майна - квартирою АДРЕСА_5 , що зазначена в свідоцтві про право власності від 31.10.2011 року, і яка належить ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Також судом правильно встановлено, що внаслідок ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи, проведеної в квітні 2007 року Державною аудиторською службою України було встановлено, що до внесених у 2001 році інвестицій на суму 534,0 тис. грн. у 2004 році МНС додатково сплатило підряднику - ЗАТ «Укрбудінвест» 1,1 млн.грн. за житло в АДРЕСА_4 . У вересні-грудні 2004 року Перший заступник Міністра МНС Косолапов А.Г. підписав акти про прийом 8 квартир за цією адресою площею 722,39 кв.м. на суму 1,6 млн. грн. Фактично на час перевірки будинок в експлуатацію не введений, проте по бухгалтерському обліку МНС суму списано на видатки. При цьому МНС не застосувало до ЗАТ «Укрбудінвест» штрафні санкції за несвоєчасне виконання договору.

Таким чином, судом першої інстанції обґрунтовано не прийнято до уваги посилання позивача на те, що квартира АДРЕСА_5 , була передана позивачу за актом №288 приймання-передачі житла від 25.10.2004 року, оскільки судом достовірно встановлено, що на час складання зазначеного акту такий об`єкт нерухомості як квартира АДРЕСА_6 у вказаному будинку ще не був створений, будинок на час складання акту не введений в експлуатацію.

Доводи позивача про те, що саме ним проінвестовано будівництво спірної квартири, а тому у нього виникло право власності на зазначений об`єкт нерухомості, спростовуються також Переліком об`єктів будівництва житла ЗАТ «Укрбудінвест» для військовослужбовців МНС України та членів їх сімей за рахунок інвестицій на 2001-2002 p.p., який надано позивачем, в якому зазначено, що об`єкт будівництва - 15 кв. 5 поверховий цегляний будинок за адресою АДРЕСА_11 ) ( а.с. 13-14, т. 1) Однак квартира, що належить відповідачам ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , є дворівневою, знаходиться на 9-та 10-му поверхах ІІІ секції зазначеного будинку.

З викладеного вбачається, що право власності на вказану квартиру набуто відповідачем ОСОБА_2 правомірно, незаконність набуття права власності на підставі свідоцтва від 31 жовтня 2011 року судом не встановлена, а відтак відсутні правові підстави для витребування майна у законних власників.

Таким чином, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції про те, що правові підстави для витребування у відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь позивача квартири АДРЕСА_13 , а також визнання права власності на вказану квартиру за позивачем - відсутні.

Доводи апеляційної скарги позивача зводяться до викладення обставин справи, якими позивач обґрунтовував свої вимоги і які були предметом розгляду суду першої інстанції, яким суд надав належну правову оцінку. Підстав для переоцінки доказів не вбачається.

Відповідно до ст. 47 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно вимог ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не встановлено із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», визначено, «вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно ззажається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом стаття 328 ЦК України).

Доводи позивача про те, що спірна квартира вибула з володіння позивача не з його волі, іншим шляхом, оскільки квартиру було придбано ОСОБА_2 у особи, яка не мала права її відчужувати, оскільки позивачем було профінансовано будівництво квартири, та наявність у зв`язку з цим підстав для застосування ст. 388, 392 ЦК України, - колегія суддів вважає безпідставними, оскільки як умовою застосування правового механізму захисту порушеного права, передбаченого ст. 388 ЦК України, так і умовою застосування ст. 392 ЦК України є наявність у позивача первісного права власності на об`єкт.

Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

У постановах від 16 вересня 2015 року у справі № 6-1203цс15 та від 02 березня 2016 року у справі № 6-3090цс15 Верховний Суд України, вирішуючи питання правомірності витребування майна у добросовісного набувача залежно від обставин, передбачених положеннями статті 388 ЦК України, висловив такий правовий висновок.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Отже, за правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Відповідно до правових висновків Верховного Суду України, викладених у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1502цс15 , майнове право, яке можна визначити як право очікування, є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.

Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства.

Стаття 331 ЦК України встановила загальне правило, відповідно до якого право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію.

Отже, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на окремі об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 цього Кодексу.

Враховуючи, що судом першої інстанції правильно встановлено, що такий об`єкт нерухомого майна як квартира АДРЕСА_5 , з технічними характеристиками, що визначені в акті прийому-передачі від 25 жовтня 2004 року, як на час складання акту, так і на час введення будинку в експлуатацію, створений не був; позивач у встановленому законом порядку не набував права власності на новостворений об`єкт нерухомого майна, то правові підстави для застосування положень ст. 388, 392 ЦК України відсутні.

Відповідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що судом першої інстанції дана належна правова оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення у вищевикладеній частині немає.

Разом з тим, частково заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованого застосування судом першої інстанції наслідків спливу строків позовної давності.

Так, відповідно до ч. 3-5 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Як роз`яснено у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Таким чином, дійшовши законних та обґрунтованих висновків про безпідставність та недоведеність позовних вимог Державної служби України з надзвичайних ситуацій, що є підставою для відмови у позові, суд першої інстанції помилково застосував наслідки спливу позовної давності.

З врахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Ірпінського міського суду Київської області від 04 березня 2019 року підлягає зміні, шляхом виключення з мотивувальної частини рішення такої підстави для відмови у позові як застосування позовної давності.

Згідно з ч.4 ст. 376 ЦПК України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374 - 376, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Державної служби України з надзвичайних ситуацій - задовольнити частково.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 04 березня 2019 року - змінити, виключивши з мотивувальної частини рішення вказівку про застосування позовної давності.

В іншій частині рішення Ірпінського міського суду Київської області від 04 березня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Немировська О.В.

Чобіток А.О.