Постанова

Іменем України

05 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 284/844/15-ц

провадження № 61-29137св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Кузнєцова В. О.,

учасники справи:

позивач -Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»,

відповідач -ОСОБА_2

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Апеляційного суду Житомирської області від 13 червня 2017 року у складі колегії суддів: Павицької Т. М., Трояновської Г. С., Миніч Т. І., у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст вимог

У жовтні 2015 року Публічне акціонерне товариство Комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), в подальшому перейменований у Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 12 077,39 грн.

Позов мотивований тим, що відповідно до договору від 16 квітня 2007 року ОСОБА_2 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, у зв`язку з чим станом на 30 вересня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 17 353,09 грн, яка складається з 4 818,60 грн за кредитом, 12 293,54 грн - за процентам, 240,95 грн - за пенею та комісією; 500 грн штрафу (фіксована частина), 551,30 грн штрафу (процентна складова). Судовим наказом Народицького районного суду Житомирської області від 21 жовтня 2008 року з відповідача на користь банку стягнута заборгованість у розмірі 6 327,00 грн, тому залишок заборгованості за кредитним договором складає 12 077,39 грн.

Короткий зміст судових рішень

Рішенням Народицького районного суду Житомирської області від 21 березня 2017 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 9 056,03 грн, у задоволенні решти вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що16 квітня 2007 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний Банк «ПриватБанк» і ОСОБА_2 укладено договір про встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитним договором, за умовами якого він отримав кредит у розмірі 4 818,60 грн. Зазначені обставини підтверджуються копіями заяви від 16 квітня 2007 року, Умов та правил надання банківських послуг. Пунктом 9.12 Умов визначено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу про закінчення дії договору, він автоматично пролонгується на такий же строк. Згідно з розрахунком заборгованості за договором від 16 квітня 2007 року сума заборгованості відповідача за кредитом станом на 30 вересня 2015 року становить 17 353,09 грн, в тому числі 4 818,60 грн - борг за кредитом, 12 293,54 грн - борг за процентам за користування кредитом, 240,95 грн - борг за пенею та комісією. Судовим наказом Народицького районного суду Житомирської області від 21 жовтня 2008 року № 2п-12/08 з відповідача стягнуто заборгованість за зазначеним вище договором у сумі 6 327,00 грн, тому залишок заборгованості станом на 30 вересня 2015 року становить 12 077,39 грн. Позивач отримав картку № НОМЕР_1 , яка мала термін дії до останнього дня квітня 2013 року. З розрахунку заборгованості за договором вбачається, що відповідач порушив термін сплати платежів більше ніж на 120 днів, припинивши погашення за наданим кредитом з 23 жовтня 2007 року, тобто, у позивача право на стягнення фіксованої суми штрафу виникло не пізніше 24 квітня 2008 року. Позивач звернувся до суду 27 жовтня 2015 року, позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитом, відсотками та комісією, які були нараховані після 27 жовтня 2012 року, тобто, на суму 8 624,79 грн й заборгованості за процентною складовою штрафу на суму 431,24 грн, а позовні вимоги в частині стягнення зазначених видів заборгованості за решту періоду та в частині стягнення фіксованої суми штрафу не підлягають задоволенню у зв`язку зі спливом позовної давності.

Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 13 червня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, рішення Народицького районного суду Житомирської області від 21 березня 2017 року у частині задоволених позовних вимог та судового збору скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні вимог, у решті рішення залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що кредитний договір укладено шляхом підписання анкети-заяви позичальника, в якій зазначено, що вона разом з пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг (далі - Умови та Правила), а також Тарифами складає між сторонами Договір про надання банківських послуг і позичальник з цими Умовами, Правилами і Тарифами повністю погоджується. Судовий наказ, яким з відповідача на користь позивача стягнуто кредитну заборгованість, набрав законної сили 01 листопада 2008 року. ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з даним позовом 27 жовтня 2015 року. Отже, станом на день звернення з позовом до суду банком пропущено позовну давності, яка обраховується з 02 листопада 2008 року і про застосування якого відповідачем заявлено в суді першої інстанції. Після зміни строку виконання зобов`язання 02 листопада 2008 року всі подальші платежі, сплачені на виконання судового наказу з березня 2014 року по квітень 2015 року.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У листопаді 2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» засобами поштового зв`язку надіслав касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (далі - ВССУ), в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просило скасувати рішення Апеляційного суду Житомирської області від 13 червня 2017 року та ухвалити рішення про задоволення позовних вимог.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою ВССУ від 16 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ПАТ КБ «Приватбанк».

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

22 травня 2018 року справу № 284/844/15-ц та матеріали касаційного провадження ВССУ передано до Верховного Суду.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, щоу 2014 і 2015 роках відповідач вносив кошти на погашення кредиту, що підтверджують дані виписки за кредитним договором, долучені до касаційної скарги. Відповідачем не спростовані дані, наведені позивачем у розрахунку заборгованості за кредитним договором. Позивач звернувся до суду у межах позовної давності.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК Українивстановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК Українипозикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Статтею 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 16 квітня 2007 року між сторонами укладено договір про надання банківських послуг, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 4 818,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Судовим наказом Народицького районного суду Житомирської області від 21 жовтня 2008 року, який набрав законної сили 01 листопада 2008 року, з відповідача на користь банку стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 6 327,00 грн, що утворилася станом на жовтень 2008 року, у тому числі заборгованість за кредитом і відсотками.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України(постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18).

Позовні вимоги про стягнення процентів та пені, нарахованих після закінчення строку дії кредитного договору, є необґрунтованими.

Банк повторно звернувся до суду у 2015 році з позовною вимогою про стягнення додатково нарахованого боргу за кредитним договором.

ОСОБА_2 21 березня 2017 року до ухвалення судом першої інстанції рішення по справі звернувся до суду з заявою, в якій просив суд застосувати до вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» наслідки спливу позовної давності, відмовивши у задоволенні позову.

Статтею 256 ЦК України позовна давність визначена як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність у статті 257 ЦК України встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг загальної і спеціальної позовної давності за загальним правилом починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд.

У разі неналежного виконання позичальником зобов`язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, обчислюється з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що після зміни строку виконання зобов`язання, що відбулося 02 листопада 2008 року, станом на день звернення з позовом до суду банком пропущено позовну давність, яка обраховується з 02 листопада 2008 року і про застосування наслідків спливу якої відповідачем заявлено у суді першої інстанції, а всі подальші платежі, сплачені на виконання судового наказу з березня 2014 року по квітень 2015 року, не мають правового значення.

Твердження ПАТ КБ «ПриватБанк» про помилкове застосування судом апеляційної інстанції наслідків спливу позовної давності до спірних правовідносин суперечать обставинам справи.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржуване рішення апеляційного суду постановлене без додержання норм матеріального та з порушенням норм процесуального права, а зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до статті 400 ЦПК України перебуває поза межами повноважень Верховного Суду.

Керуючись статтею 400 ЦПК України Верховний Суд не дає оцінку копіям документів, долучених до касаційної скарги.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Судом апеляційної інстанцій повно встановлено обставини справи на підставі належної оцінки наявних у справі доказів, визначено норми права, які підлягали застосуванню.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення без змін.

Щодо судових витрат

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Житомирської області від 13 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:В. М. Ігнатенко В. С. Жданова
В. О. Кузнєцов