Ухвала

04 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 752/21327/15-ц

провадження № 61-12162св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача- ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

представник відповідача- ОСОБА_4 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору:Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, Друга київська державна нотаріальна контора,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргупредставника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва, у складі судді Шевченко Т. М., від 15 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва, у складі колегії суддів: Білич І. М., Болотова Є. В., Поліщук Н. В.,від 14 грудня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, Друга київська державна нотаріальна контора, про визнання недійсним договору дарування та витребування майна з чужого незаконного володіння.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, щовона проживає з 1935 року в квартирі АДРЕСА_1 та будучи людиною похилого віку погодилась на пропозицію сусідки ОСОБА_3 , яка проживає в цьому ж будинку поверхом нижче, оформити на неї довіреність. Остання також обіцяла доставляти продукти харчування та ліки за рахунок її пенсії. У присутності нотаріуса вона підписала ряд документів, вважаючи, що вони необхідні для отримання пенсії та оплати комунальних послуг. І тільки у лютому 2014 року вона дізналася, що 28 березня 2009 року був укладений договір дарування між нею та чоловіком відповідача - ОСОБА_5 , після смерті якого відповідач набула право власності на вказану квартиру. Відтак вона зрозуміла, що її ошукали і обманом змусили підписати договір дарування.

Із урахуванням зазначеного, уточнивши позовні вимоги, позивач просила визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 , укладений 28 березня 2009 року між нею та ОСОБА_5 , який посвідчений державним нотаріусом Другої київської державної нотаріальної контори Литвиненко П. В., зареєстрований в реєстрі за № 7-614, а також витребувати у ОСОБА_3 , як добросовісного набувача, на її користь вищевказану квартиру, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що оспорюваний договір дарування підписано нею внаслідок обману з боку ОСОБА_6 та нотаріуса (частина перша статті 225 ЦК України). При цьому також вказала на помилку, оскільки вона не розуміла, що підписує договір дарування квартири, не маючи наміру її дарувати.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 15 листопада 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 14 грудня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, а рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 15 листопада 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 15 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 14 грудня 2017 року скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами не враховано тієї обставини, що звертаючись до суду із цим позовом, позивач просила визнати договір дарування недійсним, посилаючись на те, що не мала наміру дарувати належну їй квартиру - єдине житло, вважала, що підписує довіреність на отримання пенсії та довічного утримання, оскільки в силу свого похилого віку за станом здоров`я потребувала стороннього догляду, що узгоджується із статтею 229 ЦК України, в якій визначені правові наслідки правочину, який вчинено під впливом помилки. Позивачу на момент укладення оспореного правочину виповнилося 78 років, а тому висновки судів про те, що позивач не потребувала стороннього догляду, є безпідставними. В дійсності дарування як такого не відбулося, оскільки позивач не мала наміру відчужувати єдине житло, продовжувала у ньому проживати, категорично заперечувала про укладення саме договору дарування, ключів від належної їй квартири не віддавала.

Ухвалою Верховного Суду від 05 травня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі.

Ухвалою Верховного Суду від 01 серпня 2019 року справу призначено до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження за наявними у ній матеріалами.

У поданому відзиві на касаційну скаргу представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 посилається на те, що оскаржувані судові рішення винесено у відповідності до вимог чинного законодавства України, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, судами повно та всебічно з`ясовані усі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, висновки судів відповідають обставинам справи, а відтак касаційна скарга до задоволення не підлягає.

12 серпня 2019 року до Верховного Суду від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надійшло клопотання про залучення ОСОБА_2 в якості процесуального правонаступника ОСОБА_1 у зв`язку із смертю останньої. До клопотання додано копію заповіту ОСОБА_7 від 10 лютого 2015 року, складеного на користь ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сокуренком О. Д., а також копію свідоцтва про смерть ОСОБА_1 від 04 травня 2017 року, згідно якого ОСОБА_1 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, яка була стороною у справі, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво.

Відповідно до положень частини першої статті 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Таким чином, оскільки правовідносини, з яких виник спір, допускають правонаступництво, то касаційне провадження у справі слід зупинити до залучення до участі у справі спадкоємців (правонаступників) позивача.

Разом з цим, суд вважає за необхідне у порядку забезпечення касаційного розгляду справи витребувати копію актового запису про смерть позивача ОСОБА_1 та інформацію відносно спадкової справи щодо майна померлої від відповідних органів за останнім місцем проживання.

Керуючись статтями 55, 251, 253 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, Друга київська державна нотаріальна контора, про визнання недійсним договору дарування та витребування майна з чужого незаконного володіння зупинити до залучення до участі у справі правонаступників позивача ОСОБА_1 .

Витребувати із Другої Київської державної нотаріальної контори або приватного нотаріуса інформацію про те, чи заводилась спадкова справа щодо спадкового майна померлої ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживала за адресою: АДРЕСА_1 ), і у разі, якщо заводилась, надіслати на адресу суду засвідчену копію спадкової справи.

Витребувати із відділу державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у м. Києві засвідчену копію актового запису про смерть ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживала за адресою: АДРЕСА_1 ).

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников
Судді О. М. Осіян
Н. Ю. Сакара
С. Ф. Хопта
В. В. Шипович