Житомирський апеляційний суд
Справа №278/2431/15-ц Головуючий у 1-й інст. Зубчук І. В.
Категорія 47 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді: Миніч Т.І.

суддів: Павицької Т.М.,

Трояновської Г.С.

секретаря

судового засідання Ковальської Я.В.

з участю сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_3 та апеляційну скаргу ОСОБА_4

на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 14 червня 2018 року під головуванням судді Зубчук І.В.

у цивільній справі №278/2431/15-ц за позовом ОСОБА_3 до Житомирської районної державної адміністрації, ОСОБА_4, третіх осіб: Тетерівської сільської ради Житомирського району Житомирської області, ГО ОСТ масив «Тетерівський», відділу державної реєстрації Житомирської районної державної адміністрації в Житомирській області, ПП «Гео-інформсистеми» про скасування розпоряджень голови Житомирської районної державної адміністрації про надання дозволу на розробку проекту землеустрою та про затвердження проекту землеустрою, -

в с т а н о в и в:

У вересні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом. З урахуванням уточнень до позовної заяви просила визнати протиправними і скасувати розпорядження голови Житомирської районної державної адміністрації від 16 червня 2011 року №593 про надання ОСОБА_4 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, з метою передачі її у власність для ведення особистого селянського господарства на території Буківської сільської ради та від 08 грудня 2011 року №1196 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення із земель запасу сільської ради земельної ділянки загальною площею 0,0412 га. гр. ОСОБА_4 для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту на території Буківської сільської ради; визнати недійсним і скасувати виданий ОСОБА_4 державний акт НОМЕР_1 від 30 листопада 2012 року на право власності на земельну ділянку площею 0,1200 га., кадастровий номер НОМЕР_2, для ведення садівництва та скасувати його державну реєстрацію; визнати недійсним та скасувати видане ОСОБА_4 свідоцтво про право власності індексний номер 4175155 від 30 травня 2013 року на нерухоме майно - земельну ділянку загальною площею 0,0412 га., кадастровий номер НОМЕР_3 для ведення особистого селянського господарства на території Буківської сільської ради Житомирського району Житомирської області та скасувати його державну реєстрацію; усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, суміжною із земельними ділянками незаконно оформленими ОСОБА_4 кадастрові номери НОМЕР_2 та НОМЕР_3, шляхом знесення огорожі, земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_3 залишити у загальному користуванні. В обґрунтування заявлених вимог зазначала, що відповідач є власником земельної ділянки площею 0,12 га. в садівничому товаристві «Сувенір» на території Буківської сільської ради Житомирського району. В 2011 році розпорядженням Житомирської РДА від 16.06.2011 року №593 ОСОБА_4 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки, з метою передачі її у власність для ведення особистого селянського господарства на території Буківської сільської ради. 08 грудня 2011 року розпорядженням голови Житомирської РДА №1196 затверджено проект із землеустрою щодо відведення із земель запасу сільської ради земельної ділянки загальною площею 0,0412 га. гр. ОСОБА_4 для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту на території Буківської сільської ради. Позивач вважала, що її права порушені, оскільки вона як суміжний землекористувач не надавала згоди та не підписувала протокол погодження меж, який є складовою частиною проекту із землеустрою. Окрім того приватизована земельна ділянка є землями загального користування садоводів садового товариства та не може бути об'єктом приватизації.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 14 червня 2018 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано розпорядження голови Житомирської районної державної адміністрації від 08 грудня 2011 року №1196 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення ОСОБА_4 із земель запасу сільської ради земельної ділянки загальною площею 0,0412 га., для ведення особистого селянського господарства на території Буківської сільської ради Житомирського району Житомирської області (нині Тетерівської сільської ради Житомирського району Житомирської області).

Визнано недійсним та скасовано видане ОСОБА_4 свідоцтво про право власності індексний номер 4175155 від 30 травня 2013 року на нерухоме майно земельну ділянку загальною площею 0,0412 га., кадастровий номер НОМЕР_3 для ведення особистого селянського господарства на території Буківської сільської ради Житомирського району Житомирської області (нині Тетерівської сільської ради Житомирського району Житомирської області) та скасовано державну реєстрацію цього свідоцтва.

Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати на правничу допомогу в розмірі 12 000 гривень. В решті позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 19 жовтня 2018 року доповнено рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 14 червня 2018 року.

Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 519,20 грн.

У поданій через свого представника апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати зазначене рішення суду в частині відмови у визнанні недійсним і скасуванні Державного акта на право власності на земельну ділянку площею 0,1200 га. для ведення садівництва та скасуванні державної реєстрації цього Державного акту та ухвалити в цій частині нове рішення - про задоволення позовної вимоги. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції в частині відмови у позові постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи. Зокрема апелянт зазначає, що під час розгляду справи в суді першої інстанції позивач неодноразово звертав увагу, що візуальний аналіз планів меж земельної ділянки за державними актами чітко демонструє, що в Державному акті 2012 року вбачаються зміни у межах земельної ділянки відносно Державного акта 2006 року, що є порушенням земельного законодавства. Проте судом не було надано оцінки таким змінам технічних параметрів. Суд не звернувся за роз'ясненням до відповідних органів та не обґрунтував у своєму рішенні, які саме норми законодавства передбачають такі зміни технічних параметрів земельної ділянки в Державних актах на право власності. Крім того, листом ЖРФ ДП «Центра державного земельного кадастру» №4-1/Ш-42 від 02.11.2014 року підтверджено факт накладення земельної ділянки відповідача на земельну ділянку позивача. Параметри земельної ділянки в Державному акті 2012 року відрізняються від попереднього і на погодження саме нових параметрів позивачка згоди ніколи не надавала.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати зазначене рішення суду в частині задоволення позовних вимог та в частині розподілу судових витрат і ухвалити в цій частині нове рішення - про відмову у задоволенні позовних вимог. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції в цій частині постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи. Зокрема апелянт зазначає, що в оскаржуваному рішенні повністю відсутнє нормативно-правове обґрунтування того, що підпис ОСОБА_3 повинен був міститись на Протоколі погодження меж земельної ділянки, що вважає грубим порушенням п.п.3,4 ст.264 та п.5 ч.4 ст.265 ЦПК України. Суд не встановив, які правовідносини виникли між сторонами та не зазначив у своєму рішенні, які норми матеріального права необхідно застосувати до спірних правовідносин. Зокрема не вказано, яку норму матеріального права порушила Житомирська РДА приймаючи розпорядження від 08.12.2011 року та якими нормами законодавства визначено обов'язковість узгодження зовнішніх меж земельної ділянки ОСОБА_4 із ОСОБА_3 і які фактичні обставини та письмові докази вказують на таку обов'язковість. Крім того, суд першої інстанції приймаючи рішення, вирішив питання про розподіл судових витрат і стягнув усі судові витрати позивачки, пов'язані з оплатою роботи її адвоката з відповідача, що вважає порушенням положень ст.141 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційних скаргах, суд вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 0,1139 га., кадастровий номер НОМЕР_4, що розташована в садівницькому товаристві «Кристал» Буківської сільської ради Тетерівського масиву Житомирського району на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку від 21 серпня 2006 року (а.с.10 т.1).

ОСОБА_4 є власником сусідньої земельної ділянки площею 0,1200 га., кадастровий номер НОМЕР_5, що розташована в садівницькому товаристві «Сувенір» Буківської сільської ради Тетерівського масиву Житомирського району на підставі Державного акта про право власності на земельну ділянку від 16 травня 2006 року (а.с.11-12 том 1).

30 листопада 2012 року ОСОБА_4 отримав новий державний акт на вказану земельну ділянку, який оскаржується позивачкою.

16 червня 2011 року розпорядженням голови Житомирської районної державної адміністрації №593 ОСОБА_4 надано дозвіл на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0412 га., за межами населеного пункту, з метою передачі її у власність для ведення особистого селянського господарства на території Буківської сільської ради.

08 грудня 2011 року розпорядженням голови Житомирської районної державної адміністрації №1196 затверджено проект із землеустрою щодо відведення із земель запасу сільської ради земельної ділянки загальною площею 0,0412 га. ОСОБА_4 для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту на території Буківсьскої сільської ради. Зазначене розпорядження ухвалено за відсутності підпису ОСОБА_3 в протоколі погодження меж земельної ділянки від 05 липня 2011 року, який є складовою технічної документації землеустрою (а.с.45 том 2).

30 травня 2013 року ОСОБА_4 отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме земельну ділянку площею 0,0412 га., для ведення особистого селянського господарства, яка є продовженням ділянки площею 0,12 га. (а.с.8,9,59 том 1).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що достатніх підстав для визнання недійсним і скасування виданого ОСОБА_4 державного акта НОМЕР_1 від 30 листопада 2012 року на право власності на земельну ділянку площею 0,1200 га., кадастровий номер НОМЕР_2, для ведення садівництва та скасування його державної реєстрації не було.

При цьому судом враховано, що 30 листопада 2012 року ОСОБА_4 отримав новий державний акт на вказану земельну ділянку на підставі технічної документації, затвердженої розпорядженням голови Житомирської РДА від 12 липня 2005 року №408, з урахуванням погоджених та встановлених меж суміжними землекористувачами. При цьому суд враховує обставини, встановлені ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 листопада 2017 року, щодо аналізу координат технічних документацій ОСОБА_4 за 2005 та 2012 роки.

Зокрема, судом касаційної інстанції на підставі висновку судової земельно-технічної експертизи встановлено, що параметри на місцевості, межі та розміри земельної ділянки площею 0,1139 га. з цільовим призначенням для ведення садівництва, яка розташована: садівницьке товариство «Кристал» Буківська сільська рада Тетерівський масив Житомирського району Житомирської області, що належить ОСОБА_3, не відповідають параметрам та межам, зазначеним у правовстановлюючих документах та параметрам і межам, визначеним у технічній документації, яка виготовлялась для оформлення правовстановлюючих документів.

Параметри на місцевості, межі та розміри земельної ділянки площею 0,1200 га. з цільовим призначенням для садівництва, яка належить ОСОБА_4, не відповідають параметрам та межам, зазначеним у правовстановлюючих документах та параметрам і межам, визначеним у технічній документації, яка виготовлялась для оформлення правовстановлюючих документів.

Координати земельної ділянки для садівництва ОСОБА_3, зазначених у технічній документації, на підставі яких видавався державний акт на право власності на земельну ділянку, не співпадають з координатами фактичного користування.

Координати земельної ділянки для садівництва ОСОБА_4, зазначені у технічних документаціях, на підставі яких видавалися державні акти на право власності на земельні ділянки у 2006 році та 2012 році співпадають, а координати фактичного користування не співпадають.

Встановлено накладання суміжних земельних ділянок, які складаються з двох фрагментів.

При цьому суд виходив з того, що визначити варіанти встановлення (відновлення) в натурі меж земельної ділянки ОСОБА_3 неможливо, оскільки фактичні межі, площа та конфігурація належної їй земельної ділянки не відповідають відомостям, вказаним в технічній документації із землеустрою на підставі якої було видано державний акт від 21 серпня 2006 року.

Згідно з поясненнями експерта, відповідно до технічної документації, виготовленої на замовлення ОСОБА_3 у 2005 році та ОСОБА_4 у 2012 році, земельна ділянка останнього накладається на земельну ділянку ОСОБА_3 Накладання виникло під час розробки технічної документації у 2005 році у зв'язку з віртуальною зміною координат.

Суд встановив, що ОСОБА_3 неможливо внести координати меж її земельної ділянки згідно з технічною документацією за 2006 рік. Для відновлення межі двох земельних ділянок необхідно виготовити нову технічну документацію по фактичному користуванню. Координати технічних документацій ОСОБА_4 за 2005 та 2012 роки майже ідентичні. Неточності координат на площу та конфігурацію земельної ділянки не впливають. За документами обох сторін та віртуально є накладання. Фактично, частина земельної ділянки, що заходиться між ділянками сторін, не використовується ніким з них та її максимальна ширина становить приблизно 40 см.

Враховуючи викладені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 у частині встановлення (відновлення) на місцевості меж належної їй земельної ділянки не можуть бути задоволені до приведення у відповідність технічної документації з фактичним землекористуванням.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За наведених обставин апеляційний суд не вбачає підстав для скасування рішення суду в частині вимог, що стосуються скасування правовстановлюючих документів на земельну ділянку ОСОБА_4 площею 0,12 га.

Крім того, на переконання апеляційного суду, також відсутні достатні підстави для скасування оскаржуваного рішення і в частині вимог щодо земельної ділянки площею 0,0412 га.

Так, відповідно до ч.3 ст.22 Земельного кодексу України, землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

З метою реалізації права громадян на отримання (придбання) у власність земельної ділянки особа звертається з відповідною заявою чи клопотанням до органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою, щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст.50 ЗУ «Про землеустрій» проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок.

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, що відповідно до ст.126 ЗК України оформлюється відповідно до ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Висновки суду в частині вимог про визнання незаконним та скасування рішення Житомирської міської ради про приватизацію земельної ділянки, визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності та запису про реєстрацію права власності на земельну ділянку є обгрунтованими та відповідають встановленим обставинам справи.

Так, як вже зазначалося вище, сторони є суміжними землекористувачами.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів

У частині першій статті 15 ЦК України зазначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною десятою статті 123 ЗК України рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюються: затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; вилучення земельних ділянок у землекористувачів із затвердженням умов вилучення земельних ділянок (у разі необхідності); надання земельної ділянки особі у користування з визначенням умов її використання і затвердженням умов надання, у тому числі (у разі необхідності) вимог щодо відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва.

За змістом пункту 3.12 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року №376, закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою.

Відповідно до частин першої, другої статті 198 ЗК України кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає: геодезичне встановлення меж земельної ділянки; погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами; відновлення меж земельної ділянки на місцевості; встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі; виготовлення кадастрового плану.

Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому ЗК України(частина друга статті 50 Закону України «Про землеустрій»).

Згідно з пунктом 2.1 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 4 травня 1999 року № 43, роботи зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою виконуються в такій послідовності: підготовчі роботи; встановлення (відновлення) в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки та меж обмежень на використання земельної ділянки; складання кадастрового плану земельної ділянки; заповнення бланка державного акт.

Тобто, погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками (користувачами) є обов'язковим при виділенні земельної ділянки у власність.

Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків

У порушення вимог закону, встановивши, що при виділенні земельної ділянки у власність відповідачу ОСОБА_4 з позивачкою не було погоджено межі земельної ділянки, суд обгрунтовано задовольнив позов в цій частині вимог.

У зв»язку з цим обгрунтованими є також і вимоги про скасування запису про реєстрацію права власності за відповідачем на спірну земельну ділянку.

При цьому суд виходить із наступного.

Право або інтерес особи, яка вважає себе постійним користувачем земельної ділянки, може бути порушено внесенням до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про наявність права власності (користування) іншої особи. При цьому рішення суб'єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. Тому належним способом захисту права або інтересу позивача у такому разі є не скасування рішення суб'єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав, а скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності (користування).

Відповідно до ч.1,2 ст.133 ЦК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних із розглядом справи, до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати і на професійну правничу допомогу.

Згідно ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються : 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до договору про надання правової допомоги від 18 вересня 2014 року (а.с.126 том 3), договору «174 про надання юридичних послуг від 01 лютого 2018 року (а.с.129-139 том 3), квитанцій (а.с.127-128, 140 том 2), описом виконаних робіт (а.с.141-142 том 3) ОСОБА_3 понесла витрати на правничу допомогу та оплату судового збору. Зазначені витрати із врахуванням положень п.п.3,4 ч.3 ст.141 ЦПК обгрунтовано віднесені за рахунок відповідача.

Доводи, викладені в апеляційних скаргах, висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.

За наведених обставин підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення апеляційний суд не вбачає, оскільки воно постановлено судом із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд, - п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 та апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 14 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий: Судді:

Повний текст постанови складений 07.02.2019 року.