КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/179/2019
УХВАЛА

31 січня 2019 року м. Київ

Справа № 382/1313/18

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.,

за участю секретаря судового засідання Даценко М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приватбанк», яка подана представником ЛитвиненкоОленою Леонідівною, на заочне рішення Яготинського районного суду Київської області від 19 жовтня 2018 року, постановлене у складі судді Кисіль О.А.,

у справі за позовом Акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

У серпні 2018 року АТ «Комерційний Банк «Приватбанк» звернувся до Яготинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 27.01.2012 року відповідач отримав кредит у розмірі 6 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. В зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором, відповідач станом на 31.05.2018 року має заборгованість у загальному розмірі 86 577,51 грн., яка складається із заборгованості за кредитом - 5 226,23 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 73 362,35 грн., 3400 грн. - заборгованості за пенею та комісією, 500 грн. - штрафу (фіксована частина), 4098,93 грн. - штрафу (процентна складова). На даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов'язань та заборгованості не погашає, в зв'язку з чим позивач просив стягнути з нього на користь банку вищевказану заборгованість та судовий збір.

Заочним рішенням Яготинського районного суду Київської області від 19 жовтня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приватбанк» 9757 грн. 60 коп. заборгованості за кредитним договором, а також 193 грн. 82 коп. судових витрат сплачених позивачем. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник АТ «Комерційний Банк «Приватбанк» Литвиненко О.Л. звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить змінити рішення суду, скасувавши в частині перерахунку відсотків за обліковою ставкою НБУ та ухвалити в цій частині нове судове рішення, задовольнивши позовні вимоги у повному обсязі, в іншій частині залишити без змін, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Вказувала, що відмовляючи у задоволені позовних вимог щодо стягнення процентів, комісії та штрафів, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено, що між сторонами досягнуто згоди щодо розміру відсотків за користування кредитом, пені, комісії та штрафу. Однак, відповідно до анкети-заяви від 27.01.2012 року відповідач власноручним підписом засвідчив, що ознайомлений та згодний із Умовами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, що були надані в письмовому вигляді, а також виражає своюзгоду, що ця заява разом з умовами наданням банківських послуг, правиламикористування кредитною карткою, складають між сторонами договір про надання банківських послуг.

Відсутність підпису позичальника на цих Умовах та правилах не свідчить про те, що він не був ознайомлений з ними, не означає відсутність договірних правовідносин між сторонами та відсутність заборгованості. Підпис відповідач поставив саме в заяві позичальника, яким засвідчив те, що він повністю згодний з умовами кредитування та отриманням кредиту саме на таких умовах.

Суд не перевірив розрахунок заборгованості та доводи банку про те, що позичальник користувався грошовими коштами, частково виконував умовикредитного договору, частково сплачував заборгованість за договором, у тому числівідсотки, пеню та комісії (погашення відображені у розрахунку заборгованості вграфі «Сума погашення за наданим кредитом»), а отже визнав свої зобов'язання заугодою та розміри встановлених обов'язкових платежів.

Учасники справи в судове засідання не з'явилися, будучи повідомленими про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку, а тому колегія суддів вважала можливим розглянути справу у їх відсутність у відповідності до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з'ясувавши обставини справи, перевіривши доводи та вимоги апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційне провадження у цій справі необхідно зупинити до розгляду справи № 754/13763/15-ц Великою Палатою Верховного Суду.

Відповідно до п. 10 ч.1 ст. 252 ЦПК України, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об'єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Постановляючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції посилався на те, що зі змісту Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 27.01.2012 року та витягу з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, а саме щодо базової процентної ставки в місяць в розмірі 3,0 %, тобто 30% річних, розміру щомісячних платежів - 7 % від заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості та шляхом підписання зазначених письмових документів, а також скріплення їх печаткою юридичної особи - позивача. Штраф за порушення строків платежів за будь-яким грошовим зобов'язанням становить 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій.

Відповідно до змісту вказаної Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 27.01.2012 року відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовується сторонами, відповідач отримав від позивача кредит у розмірі 6 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, однак позивачем не було доведено ту обставину, що відповідачем були підписані Умови та Правила надання банківських послуг, які є невід"ємною частиною до анкети-заяви.

При цьому з наданого Банком до суду розрахунку вбачається, що розмір відсоткових ставок станом на 27.01.2012 року становив - 30,00 %, станом на 01.09.2014 року - 34,80 %, станом на 01.04.2015 року - 43,20 %. Тобто, Банк, всупереч вимог закону, на власний розсуд, без погодження з відповідачем збільшив розмір відсоткової ставки за користуванням кредитними коштами.

Таким чином, суд вважав, що розмір процентної ставки, її збільшення/зменшення та сплата процентів не врегульовані умовами кредитного договору, однак оскільки між сторонами виникли кредитні правовідносини, то у відповідності до вищевказаних норм цивільного законодавства кредитний договір є завжди оплатним та передбачає обов'язкову сплату відсотків за користування кредитними коштами. Тому в даному випадку до правовідносин, що склалися, в частині визначення відсотків за користування кредитними коштами, слід застосовувати положення параграфа 1 глави 71 ЦК України.

З огляду на викладене суд першої інстанції дійшов висновку про те, що оскільки розмір процентів не визначений умовами кредитного договору, то позивач має право на отримання процентів у розмірі, що визначається на рівні облікової ставки НБУ. Тому суд здійснив розрахунок процентів на рівні облікової ставки НБУ за відповідні періоди та визначив суму нарахованих процентів - 4531 грн. 37 коп.

Оскаржуючи зазначене рішення суду, представник позивача зазначав, що висновок суду першої про те, позивачем не доведено, що між сторонами досягнуто згоди щодо розміру відсотків за користування кредитом, пені, комісії та штрафу, є помилковим, оскільки відповідно до анкети-заяви від 27.01.2012 року відповідач власноручним підписом засвідчив, що ознайомлений та згодний із Умовами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, що були надані в письмовому вигляді, а також виражає свою згоду, що ця заява разом з умовами наданням банківських послуг, правилами користування кредитною карткою, складають між сторонами договір про наданнябанківських послуг.

Відповідно до правової позиції, викладеної у Постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі № 6-16цс15, Умови надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт), пунктом 5.5 яких установлено позовну давність тривалістю в п'ять років, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника.

Разом з тим, у постанові Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року у справі № 6-144цс14, висловлена правова позиція, відповідно до якої свою згоду з Умовами позичальник висловив у своїй заяві, яку власноручно підписав. Такі умови надання кредиту існували при укладенні договору, вони є складовою кредитного договору і у заяві позичальника зазначено, що він ознайомлений з такими Умовами і згодний з ними. Умови є складовою кредитного договору, оскільки разом з заявою позичальника та Тарифами банку визначають умови кредитного договору.

Ухвалою Верховного Суду від 12 вересня 2018 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 754/13763/15ц за касаційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк» на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 29 січня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 20 квітня 2016 року, оскільки колегія суддів вирішила відступити від висновків, викладених у постанові Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року у справі № 6-144цс14.

При цьому колегія суддів Верховного Суду у складі Об'єднаної палати Касаційного цивільного суду вважала, що у разі, якщо Умови та Правила надання банком кредиту, зокрема й умова про збільшення строку позовної давності, не містять підпису позичальника та при цьому банк не надає судам належних доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови та Правила містили ту чи іншу спірну умову, зокрема і щодо збільшеного строку позовної давності, у момент підписання заяви позичальника, або в подальшому не змінювались, то такі Умови та Правила надання банком кредиту не можуть вважатися складовою частиною кредитного договору банку з цим позичальником.

Тобто, при розгляді справ з аналогічними фактичними обставинами банки, на підтвердження тих чи інших умов кредитування, повинні надавати судам підписані позичальником Умови та Правила надання банком кредиту або докази, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, наприклад, підписану заяву позичальника, яка містить посилання на конкретну редакцію таких Умов, відповідно, із наданням суду цієї редакції Умов або докази на підтвердження того, яка саме редакція Умов була чинною на дату підписання заяви позичальником, тощо.

Враховуючи викладене та обставини, на які посилається представник позивача в апеляційній скарзі про те, що Умовами та правилами надання банківських послуг, які є складовою кредитного договору, оскільки про їх ознайомлення відповідач розписався в анкеті-заяві від 27.01.2012 року, передбачено можливість збільшення відсоткової ставки банком в односторонньому порядку, колегія суддів дійшла висновку про необхідність зупинити апеляційне провадження у цій справі до розгляду справи № 754/13763/15-ц Великою Палатою Верховного Суду.

Керуючись ст. ст. 252 ЦПК України, суд

ухвалив:

Зупинити апеляційне провадження у справі за апеляційною Акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приватбанк», яка подана представником Литвиненко ОленоюЛеонідівною, на заочне рішення Яготинського районного суду Київської області від 19 жовтня 2018 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором - до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи №754/13763/15-ц.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Немировська О.В.

Чобіток А.О.