Постанова

Іменем України

04 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 549/116/16-ц

провадження № 61-29123св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Кривцової Г. В. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Апеляційного суду Полтавської області у складі колегії суддів: Карпушина Г. Л., Дорош А. І., Триголова В. М., від 24 липня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява ПАТ КБ «Приватбанк» мотивована тим, що 23 серпня 2011 року банк та ОСОБА_1 уклали кредитний договір, б/н, згідно з яким банк надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 4 000 грн на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач вказував, що відповідач не виконав у повному обсязі умов договору, допустив утворення заборгованості, яка станом на 31 грудня 2015 року складала 14 070, 80 грн., з яких: 3 917,23 грн - заборгованість за кредитом; 7 218,17 грн - заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом; 1 789,17 грн - заборгованість зі сплати пені та комісії; штрафи: 500 грн - фіксована частина, 646,23 грн - процентна складова. Просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 14 070,80 грн. Вирішити питання розподілу судових витрат.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Чорнухинського районного суду Полтавської області від 12 квітня 2016 року в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив із того, що позивач звернувся до суду із пропуском трирічного строку позовної давності, передбаченого статтею 257 ЦК України, оскільки останній платіж здійснено 12 грудня 2012 року, а з позовом до відповідача банк звернувся у лютому 2016 року.

Справа неодноразово переглядалася судами.

Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 25 травня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк» відхилено, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції виходив з того, що позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитними коштами, повернення яких відповідно до умов та правил визначено щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу, а щодо повернення кредиту в цілому зі спливом останнього дня місяця катки. Строк дії картки не встановлено, а наданий доказ (скріншот платіжної картки), поданий з порушенням частини другої статті 27 ЦПК України 2004 року, апеляційний суд до уваги не взяв.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 24 травня 2017 року касаційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено частково, ухвалу апеляційного суду скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала суду касаційної інстанції мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не прийняв скріншот, в якому зазначено строк дії картки, як доказ та не взяв до уваги, що з`ясування строку дії картки - це не доказ, а встановлення фактичних обставин справи, від яких залежить правильне вирішення спору.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 24 липня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі - 10 799,54 грн, яка складається з: 1 629,99 грн - заборгованості за кредитом; 6 323,32 грн -заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом; 1 700 грн - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн - штраф (фіксована складова), 646,23 грн - штраф (процентна складова). Вирішено питання розподілу судових витрат.

В іншій частині позовних вимог відмовлено у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У серпні 2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення апеляційного суду в частині часткового задоволення вимог щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту та ухвалити нове рішення в цій частині щодо задоволення вимог про стягнення тіла кредиту у повному обсязі, в іншій частині рішення суду апеляційної інстанції залити без змін.

Відповідач судове рішення не оскаржив, тому Верховний Суд у силу частини першої статті 400 ЦПК України переглядає рішення апеляційного суду в межах доводів касаційної скарги ПАТ КБ «ПриватБанк».

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ПАТ КБ «Приватбанк» мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не повністю дослідив надані суду докази та дійшов помилкового висновку про стягнення з відповідача поточної заборгованості за тілом кредиту за три останні роки у розмірі 1 629,99 грн, не врахував, що заборгованість за тілом кредиту складається із заборгованості поточної у сумі 1 629,99 грн та заборгованості простроченої у сумі 2 287,24 грн, тобто в цілому сума заборгованості за тілом кредиту станом на 28 лютого 2013 року складає 3 917,23 грн.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України ( далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 03 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачу.

Ухвалою Верховного Суду від 18 липня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

23 серпня 2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір б/н, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 4 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Договір складається із заяви позичальника, Тарифів надання кредиту, Умов та Правил надання банком послуг та Правил користування платіжною карткою. Заява містить відомості, що відповідач ознайомлений з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, з якими він погодився.

Станом на 31 грудня 2015 року виникла заборгованість за кредитним договором, яка згідно розрахунку банку складає суму 14 070,80 грн, з якої: 3917,23 грн - заборгованість за кредитом; 7218,17 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1789,17 грн - заборгованість за пенею та комісією; 500 грн - штраф (фіксована частина); 646,23 грн - штраф (процентна складова).

Останній платіж ОСОБА_1 здійснив 12 грудня 2012 року в сумі 568,33 грн.

ОСОБА_1 24 березня 2016 року заявлено клопотання про застосування строків позовної давності (а.с. 43).

Із наданої позивачем Скріншот картки встановлено, що строк дії кредитної картки № НОМЕР_1 встановлено на період до червня 2015 року.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною третьою статті 400 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року в справі № 6-14цс14.

Оскільки відповідачем рішення суду апеляційної інстанції не оскаржується, Верховний Суд здійснює перегляд справи в межах доводів касаційної скарги ПАТ КБ «ПриватБанк».

Судом апеляційної інстанції встановив, що строк дії кредитної картки відповідача за № НОМЕР_1 встановлено на період до червня 2015 року, що і є кінцевим терміном щодо повернення коштів, тоді як ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом у лютому 2016 року, тобто в межах строків позовної давності щодо частини позовних вимог, та дійшов обґрунтованого висновку щодо частково задоволення позовних вимог позивача на суму - 10 799,54 грн, яка, зокрема, складається із заборгованості за кредитом у сумі 1 629,99 грн, що виникла станом на 28 лютого 2013 року, тобто в межах вимог статті 261 ЦК України.

Доводи касаційної скарги щодо неправильного обрахування апеляційним судом суми тіла кредиту не містять правового обґрунтування, тому не беруться до уваги Верховим Судом.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 24 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник
Судді: І. А. Воробйова Б. І. Гулько Г. В. Кривцова Р. А. Лідовець