Справа № 283/2880/18
провадження №2/283/180/2019
У Х В А Л А

06 лютого 2019 року Малинський районний суд Житомирської області в складі: під головуванням судді Ярмоленка В.В., з секретарем судових засідань ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_2, третя особа на стороні позивача: ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення суми боргу по аліментах, -

ВСТАНОВИВ:

14 грудня 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення з нього заборгованості по сплаті аліментів в розмірі 6948,43 грн.

24 грудня 2018 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 звернулись до суду із письмовою заявою, в якій просили суд постановити ухвалу якою затвердити мирову угоду, укладену між сторонами по справі.

Відповідач в судове засідання не зявився, надавши заяву про розгляд справи без його участі, просив затвердити мирову угоду.

Позивач та третя особа на стороні позивача просили суд затвердити мирову угоду.

Суд, розглянувши матеріали справи, вивчивши текст мирової угоди, приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 207 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов'язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб. Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу.

Згідно п. 1 ч.5 ст. 207 ЦПК України суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо умови мирової угоди суперечать закону.

Згідно п.1 Мирової угоди від 24.12.2019 року, зазначено, що відповідач в рахунок погашення заборгованості по сплаті аліментів на утримання дочки передає позивачці у власність належні йому на праві власності 47/500 частин квартири АДРЕСА_1.

Як убачається з тексту мирової угоди поданої на затвердження суду, спірні правовідносини стосуються переходу та визнання права власності на нерухоме майно, а відтак умови укладеної мирової угоди знаходяться поза межами предмету спору щодо стягнення аліментів, за результатами вирішення якого було видано виконавчий документ. Умовами цієї мирової угоди, сторонами, які її підписали також не визначено і долю виконавчих проваджень щодо подальшого примусового їх виконання, чи відмови від виконання рішень, також порушуються права та охоронювані законом інтереси інших осіб (зокрема держави), оскільки боржником не сплачено штрафи, а в подальшому ці стягнення стануть не виконуваними.

Окрім того, мирова угода в процесі виконання не може стосуватись питань про визначення фактичних обставин та відповідних правовідносин, основною метою такої угоди є встановлення (зміна) способу та порядку виконання ухваленого судового рішення, що може ґрунтуватись саме на взаємних поступках і, безумовно, стосуватись лише прав та обов'язків сторін й предмета спору. Така мирова угода не може виходити за межі спірних правовідносин, стосуватися прав та обов'язків осіб, які не є сторонами у спорі.

Укладення мирової угоди неможливе і в тих випадках, коли ті чи інші відносини чітко врегульовано законом і вони не можуть змінюватися волевиявленням сторін.

В даному випадку сторони виконавчого провадження намагаються шляхом укладення мирової угоди здійснити перехід прав власності на нерухоме майно, для переходу якого законом передбачена лише письмова нотаріальна форма правочинів. При цьому, суд виходить з того, що вказане нерухоме майно не було предметом судового спору, а тому в рахунок примусового стягнення грошових коштів слід застосовувати спеціальний порядок звернення стягнення на таке нерухоме майно, який визначений Законом України «Про виконавче провадження» та яким передбачено вчинення ряду дій (опис, арешт, оцінка, внесення відомостей до відповідних реєстрів) та реалізація шляхом продажу з прилюдних торгів.

Таким чином, мирова угода укладена між сторонами суперечить Закону, оскільки даний договір відчуження нерухомого майна підлягає нотаріальному посвідченню, на дане нерухоме майно відділом ДВС накладено арешт, а відтак суд, дійшов висновку про відмову у затвердженні мирової угоди та продовжує судовий розгляд.

Керуючись ст.207 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

В затвердженні мирової угоди укладеної між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 від 24 грудня 2018 року - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя