Номер справи 220/372/19
Номер провадження № 2/220/228/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2019 року смт.Велика Новосілка Донецької області

Великоновосілківський районний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Яненко Г.М.

за участі секретаря Чернякової В.С.

розглянувши матеріали справи за позовом АТ «Ощадбанк» (вул. Ярослава Мудрого, буд. 39-41, м. Краматорск, Донецької області) до відповідача ОСОБА_1 ( ІПН: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

АТ «Ощадбанк» звернувся в суд із позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 12962,35 грн.

Вимоги позивача мотивовано неналежним виконанням ОСОБА_1 своїх договірних зобов`язань.

Представник позивача в судове засідання не з`явився. Подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав.

За клопотанням відповідача, для надання можливості врегулювання спору в позасудовому порядку, розгляд справи було відкладно.

Відповідач в судове засідання 05 вересня 2019 року не з`явився, заперечення проти позову не подав, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином під особистий підпис на явочному листі.

При даних обставинах, суд вважає можливим розглянути справу без участі сторін за наявними у справі документами.

Розглянувши матеріали справи судом встановлено:

20 січня 2014 року між AT «Ощадбанк» в особі філії - Донецьке обласне управління AT «Ощадбанк» та фізичною особою ОСОБА_1 укладено договір №1816702(80/02) про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки.

В подальшому між сторонами укладено додатковий договір №1 від 19 травня 2019 року.

Відповідно до змісту договору, з врахуванням додаткової угоди відповідач отримав кредитний ліміт в сумі 10600 грн.

Пунктом 4.4 договору передбачено обов`язок позичальника отримувати звіт (виписку по рахунку) та в строк до 25 числа місяця, наступного за розрахунковим, сплачувати усі платежі вказані у звіті.

Відповідно до п.4.4 Договору, ОСОБА_1 також брав на себе зобовязання погасити кредит повністю в разі закінчення і непродовження строку дії картки, звільнення клієнта, відмови від отримання заробітньої плати.

Позивач свої зобов`язання за договором виконанав належним чином, відповідачу був виданий кредитний ліміт в розмірі 10600 грн. що підтверджується випискою по рахунку.

В порушення умов договору відповідач свої зобов`язання з січня 2015 року належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 16 січня 2019 року виникла заборгованість в сумі 12962,35 грн., яка з урахуванням розрахунків, що викладені в додатках до позовної заяві складається з: тіла кредиту - 10593,21грн., заборгованості по процентах - 1380,04 грн., інфляційного збільшення заборгованості - 769 грн.; трьох процентів річних від суми заборгованості - 218,06 грн.

Зауважень щодо відступів від умов кредитування позичальником не надавалось. Від одержання кредитних коштів остання не відмовлялася.

Заперечень щодо визначеного банком розміру зобов`язання відповідачем не зазначено.

Невиконання відповідачем своїх кредитних зобовязань стало підставою для звернення позивача до суду з вимогою про відновлення порушених прав.

Оцінивши зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Змістом пункту 3 частини 1 статті 129 Конституції України, ст. 60 ЦПК України визначено, щокожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Поданими доказами, доведено обґрунтованість заявлених вимог.

Так, за змістом ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку .

Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

При цьому, стаття 525 ЦК України, встановлює недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України).

Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст.611Цивільного кодексуУкраїни у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно дост. 625 ЦК Україниборжник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Як вбачається з матеріалів справи між позивачем та відповідачем виникли правовідносини, які мають ознаки кредитного договору.

Приписи ч.1 ст. 1054 ЦК України встановлюють, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч. 2 ст. 1054 ЦК України).

Статтею 1049 ЦК України, на позичальника покладено обовязок повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно з ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Однак, в порушення приписів перелічених норм, станом на 16 січня 2019 року відповідач свої зобовязання виконував не своєчасно та не в повному обсязі, в наслідок чого виникла заборгованість в сумі 10593,21грн., по тілу кредиту, та 1380,04 грн. по відсотках за користування кредитом.

За таких обставин, позовні вимоги про стягненн: 10593,21грн., по тілу кредиту, та 1380,04 грн. по відсотках за користування кредитом. слід задовольнити.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, згідно з положеннями пунктів 3.1. та 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» від 17.12.2013 № 14, інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зважаючи на суму боргу, строк виникнення зобов`язання, розрахунок позивача, період нарахування дату виникнення прострочення, інші обставини справи, вимоги про стягнення 769,54грн.втрат від інфляції та 218,06 грн. 3% річних від прострочених сум заборгованості є правомірними та підлягають задоволенню.

Належних та допустимих доказів, які доводять відсутність вини боржника в порушенні зобов`язання відповідачем не зазначено.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України сплачений судовий збір відшкодовується позивачу за рахунок відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 265, 268 ЦПК України суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» () заборгованість за кредитом в розмірі 10593,21грн., заборгованості по процентах - 1380,04 грн., інфляційного збільшення заборгованості - 769 грн.; трьох процентів річних від суми заборгованості - 218,06 грн.,1921 грн. сплаченого судового збору.

Рішення може бути оскарженев апеляційному порядку до апеляційного суду Донецької області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

дата підписання 11 вересня 2019 року.

Cуддя Г.М. Яненко