Номер провадження 2 З/638/368/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2019 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого Грищенко І. О.

за участю секретаря судового засідання Назаренко А. М.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 Сами про забезпечення позову до відкриття провадження у справі,

установив:

Заявник ОСОБА_2 звернувся 03.09.2019 р. до Дзержинського районного суду м. Харкова із заявою про забезпечення позову, в якій просить суд накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності Фляшнік ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину № НОМЕР_1 , виданого 13.11.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Корсак А. Ю. та Соловйовій ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину № 1086 від 06.11.2015 року, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Корсак А. Ю. Заборонити Фляшнік Нюрі Самійлівні та ОСОБА_5 відчуження квартири АДРЕСА_1 . Направити примірник ухвали про забезпечення позову для негайного виконання усім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також відповідним державним органам для вжиття відповідних заходів.

В обґрунтування поданої заяви про забезпечення позову зазначається, що ОСОБА_1 Сами на праві власності належала квартира АДРЕСА_1 . Ця квартира була придбана ним 03 травня 1994 року. В подальшому, у зв`язку із виїздом на постійне проживання до Держави Ізраїль, та при цьому у зв`язку із необхідністю здійснювати управління його майном, між ним та іншими особами, а саме: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 укладалися договори щодо управління належним йому нерухомим майном. Однак, у зв`язку з тим, що виконання усіх повноважень як власника на підставі самого лише договору управління майном на території України було обмежено, він вимушений був укладати з даними особами договори купівлі продажу та дарування цієї нерухомості з метою передання усіх повноважень щодо неї, управління, отримання прибутку та при цьому зменшення оподаткування цього прибутку (оскільки він є нерезидентом). Кожному із його управителів, які отримували право власності було достовірно відомо, що насправді договором відчуження майна ними приховувався договір управління майном з метою зменшення оподаткування доходу, отримуваного ним від управління таким майном. Зокрема, ОСОБА_7 , отримуючи право власності на квартиру АДРЕСА_1 , перед цим особисто написав зобов`язання щодо повернення цієї квартири йому у власність. Цей документ було завірено нотаріусом Держави Ізраїль. Копія нотаріально посвідченого документа, легалізованого належним чином Державою Ізраїль. Однак, ОСОБА_7 помер, не виконавши цього зобов`язання. Оскільки на момент його смерті спірна квартира перебувала у його власності, то право власності на неї у порядку спадкування було оформлено його дружиною та донькою у рівних частках. Таким чином, вказані особи отримали право власності на належну йому квартиру безпідставно.

За змістом ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Розглянувши заяву про забезпечення позову, вивчивши матеріали позовної заяви, суд дійшов висновку про таке.

Згідно з приписами частини 2 статті 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Суд може застосувати кілька видів заходів забезпечення позову, перелік яких визначений частиною 2 статті 150 цього Кодексу, а також іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 9 цієї частини.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом присудження реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, вживати негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Забезпечення позову у спосіб, обраний позивачем не завдає шкоди відповідачу, оскільки накладення арешту на квартиру та заборона на проведення будь яких реєстраційних дій на нерухоме майно тимчасово перешкоджає лише відчуженню такого майна.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушення або припинення порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При цьому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язком є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема і у пункті мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1 33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів держави.

Крім того, Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 у справі № 1 12/2003 року наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

В заяві ОСОБА_8 , яка підписана 01.09.2013 р. в м. Ашдоде зазначається, що йому відомо, що квартира за адресою: АДРЕСА_2 належить адвокату Шломо ОСОБА_9 . Цією заявою він підтверджує, що згоден, щоб йому власник вказаної квартири передав її у довірчу власність та уповноважив діяти у відповідності з вказівками, які час від часу буде надавати йому власник.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що право на доступ до суду повинно бути реальним та ефективним.

Зокрема, ЄСПЛ зазначав: «Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна держава учасниця Конвенції має право встановлювати правила судової процедури, в тому числі і процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити, щоб судовий процес перетворився в безладний рух. Разом з тим, не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимогам, так як доступ до правосуддя повинен бути не тільки фактичним, а й реальним» (рішення ЄСПЛ у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

У справі «Беллет проти Франції» ЄСПЛ зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, повинен бути достатнім для забезпечення права людини на суд, враховуючи принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання в його права».

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Враховуючи, що заявник буде подавати позовну заяву про визнання договорів удаваними та витребування нерухового майна у набувачів, незастосування судом заходів, спрямованих на заборону проведення будь яких реєстраційних дій, може в подальшому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, в разі задоволення позовних вимог.

Вивчивши заяву про забезпечення позову, враховуючи принципи здійснення цивільного судочинства, співмірність заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, суд доходить висновку про обґрунтованість наведених у ній доводів, оскільки вбачаються достатні підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим у подальшому виконання рішення суду, а відтак заява про забезпечення позову підлягає задоволенню.

Станом на час розгляду судом заяви про забезпечення позову у суду відсутні підстави вважати, що існують обставини, з якими законодавець встановив обов`язок суду на застосування зустрічного забезпечення, згідно з частиною 3 статті 154 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 149 150, 153, 154, 157 ЦПК України, суд

постановив:

Заяву ОСОБА_1 Сами про забезпечення позову до відкриття провадження у справі задовольнити.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності Фляшнік ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину № НОМЕР_1 , виданого 13.11.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Корсак А. Ю. та Соловйовій ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину № 1086 від 06.11.2015 року, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Корсак А. Ю.

Заборонити Фляшнік Нюрі Самійлівні та ОСОБА_5 відчуження квартири АДРЕСА_1 .

Дані стягувача: ОСОБА_2 , громадянин Держави Ізраїль, РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: Держава АДРЕСА_3 .

Дані боржників: Фляшнік ОСОБА_10 , РНОКПП: не відомий, адреса: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_5 , РНОКПП: не відомий, адреса: АДРЕСА_2 .

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Строк пред`явлення ухвали до виконання протягом трьох років.

Копію ухвали суду для виконання направити до відповідних компетентних органів.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: