Дата документу 10.09.2019 Справа № 334/6972/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/6972/17
Провадження №22-ц/807/2655/19
Головуючий в 1-й інстанції - Турбіна Т.Ф.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2019 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Крилової О.В., Бєлки В.Ю.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 05 квітня 2019 року, ухвалене в м. Запоріжжі у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Альфа-Банк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович, Вознесенівський відділ державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ «Альфа-Банк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович, Вознесенівський відділ державної виконавчої служби міста Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, в якому з урахуванням додаткових письмових пояснень просив визнати таким, що не підлягає виконанню та скасувати виконавчий напис від 13.02.2017 року № 1735 щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по Угоді про надання особистого кредиту №00994197 від 04.08.2016 року в розмірі 190799,44 грн., а також суми плати, що була здійснена Стягувачем за вчинення виконавчого напису. В обґрунтування позову зазначив, що між ним та ПАТ «Альфа-Банк» 04.08.2016 року була укладена Угода про надання особистого кредиту № 500994197, за умовами якого відповідач зобов`язався надати позивачу кредит на споживчі цілі в сумі 186658,16 грн. строком до 05.08.2021 року під 23,00% річних, а позивач зобов`язувався повернути кредит та сплачувати відсотки за користування ним. 13.02.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. був вчинений виконавчий напис № 1735 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованості загальним розміром 190799,44 грн., на підставі якого державним виконавцем Вознесенівського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області було відкрито виконавче провадження ВП №54534758, з якого позивач дізнався про існування вищезазначеного виконавчого напису. При здійсненні розрахунку заборгованості для звернення до приватного нотаріуса ПАТ «Альфа-Банк» врахувало не всі платежі ОСОБА_1 , які були здійснені на погашення кредиту, отже, з вищенаведеного вбачається відсутність безспірності заборгованості позивача перед відповідачем, а також те, що виконавчий напис здійснено всупереч діючому законодавству України, оскільки при вчиненні виконавчого напису, нотаріус повинен встановити безспірність заборгованості, що стягується на підставі виконавчого напису нотаріуса, не встановлюючи права та обов`язки учасників правовідносин, а перевіряючи безспірність заборгованості в контексті наявності документів з урахуванням положень Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 05 квітня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Альфа-Банк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович, Вознесенівський відділ державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що при вчиненні виконавчого напису нотаріусом задоволені вимоги, право на стягнення яких у банку на той час було відсутнє, відтак виконавчий напис вчинено за вимогами, які не є безспірними, а тому виконавчий напис підлягає визнанню таким,що не підлягає виконанню.

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 04.08.2016 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Альфа-Банк» була укладена Угода про надання особистого кредиту № 500994197, за умовами якого відповідач зобов`язався надати позивачу кредит на споживчі цілі в сумі 186658,16 грн. строком до 05.08.2021 року під 23,00% річних, а позивач зобов`язувався повернути кредит та сплачувати відсотки за користування ним.

Банком умови кредитного договору були виконані в повному обсязі, проте ОСОБА_1 взяті на себе обов`язки щодо виконання умов договору належним чином не виконував, у зв`язку з чим за період з 05.10.2016 року по 12.01.2017 року за ним виникла заборгованість по сплаті кредиту в розмірі 190799,44 грн., для стягнення якої Банк звернувся до приватного нотаріуса КМНО Чуловського В.А. з заявою про вчинення виконавчого напису на вказану заборгованість.

У заяві від 13.02.2017 року про вчинення виконавчого напису йдеться про стягнення заборгованості за період з 05.10.2016 року по 12.01.2017 року у загальній сумі 190799,44 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 184356,52 грн., заборгованості за відсотками у сумі 6444,92 грн.

До заяви крім кредитного договору надано розрахунок заборгованості за кредитом станом на 12.01.2017 року, виписки по особовим рахункам з 04.08.2016 по 12.01.2017, яким підтверджується заборгованість за кредитом у сумі 184356,52 грн., заборгованості за відсотками у сумі 6444,92 грн.

ПАТ «Альфа-Банк» на адресу позивача надсилалась вимога про усунення порушень по кредитному договору № 500994197 від 04.08.2016 року на загальну суму 191599,44 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 184356,52 грн., заборгованості за відсотками у сумі 6444,92 грн., та штрафу 800,00 грн., що підтверджується копією реєстру рекомендованих поштових відправлень від 30.01.2017 року.

На підставі зазначених документів 13.02.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. був вчинений виконавчий напис № 1735 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованості у загальному розмірі 190799,44 грн.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що ПАТ «Альфа-Банк» нотаріусу були подані всі необхідні документи, визначені Порядком та Переліком, наявність яких підтверджувала безспірність боргу. При цьому відповідач в своїй заяві просив стягнути грошові кошти, виходячи із розміру частини заборгованості за кредитним договором, що виникла в період з 05 жовтня 2016 року по 12 січня 2017 року в сумі 190799,44 грн. (без урахування суми штрафу, яку було зазначено у вимозі про усунення порушень), а тому підстав для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню не має.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду виходячи з наступного.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за № 282/20595 (далі - Порядок).

Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. Цей Перелік не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій, а лише їх конкретизує.

Відповідно до п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Згідно із п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 31 січня 1992 року «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні», при вирішенні справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею, судам слід мати на увазі, що відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом і за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами.

Таким чином, в обов`язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу у боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов`язання.

Разом із заявою про вчинення виконавчого напису Банком нотаріусу було подано наступні документи: розрахунок заборгованості станом на 12.01.2017 року, Виписки по особовому рахунку з 04.09.2016 року по 12.01.2017 року, Вимога про усунення порушень, реєстр рекомендованих поштових відправлень разом зі списком згрупованих поштових відправлень, Оферта на укладення угоди про надання особистого кредиту № 500994197, Акцепт пропозиції про укладення угоди, Додаток №1 до Угоди, Договір про внесення змін і доповнень до кредитного договору № 500982052 від 30.07.2015 року, Публічна пропозиція Банку на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, Правила користування банківською платіжною карткою, Витяг з ЄДР юридичних осіб, документи на уповноважену особу банка. (а.с.79-127).

Суд першої інстанції, вважав вказаний перелік документів наданий нотаріусу, достатнім для вчинення виконавчого напису, оскільки він в повній мірі доводить безспірність заборгованості боржника передбачений Порядком та Переліком, з вказаними висновками погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

Як вірно встановив суд першої інстанції, не свідчить про наявність спору щодо заборгованості лише та обставина, що у виконавчому написі зазначена менша сума заборгованості, ніж у повідомленні, надісланому стягувачем боржнику в процедурі звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису, оскільки вказана вимога ПАТ «Альфа-Банк» була направлена на суму, більшу ніж та на яку вчинено напис, оскільки на суму штрафу 800,00 грн. Банк не просив нотаріуса вчинити напис.

Позивач не довів у встановленому процесуальним законом порядку належними і допустимими доказами, що сума заборгованості за кредитним договором станом на дату вчинення нотаріусом спірного виконавчого напису була іншою ніж та, яка була визначена у виконавчому написі, не надав ні власного контррозрахунку суми заборгованості по кредитному договору, ні доказів погашення існуючої заборгованості, ні доказів, які б підтверджували наявність іншого розміру заборгованості, відмінного від визначеного у виконавчому написі.

Скаржник в апеляційній скарзі посилається та те, що нотаріус вчинив виконавчий напис через 13 днів після того, як Банк направив боржнику письмову вимогу щодо усунення порушень за кредитним договором, не дотримавшись при цьому 30-денного строку, встановленого п.п.2.3 п.2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Між тим, враховуючи зміст п.п.2.3 п.2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, слід зауважити, що правовідносини, які виникли між сторонами у цій справі не стосуються накладення стягнення на предмет іпотеки, оскільки виконавчий напис здійснено на суму боргу, а не на предмет іпотеки.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника - адвоката Кузьмінова Дмитра Валерійовича залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 05 квітня 2019 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 10 вересня 2019 року.

Судді: С.В. Кухар

О.В. Крилова

В.Ю. Бєлка