КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/824/6837/2019 Головуючий у 1-й інстанції - Волошин В.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

02 вересня 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Чобіток А.О.

суддів - Немировської О.В., Ящук Т.І.

секретар - Казанник М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Києва апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 28 січня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя , -

у с т а н о в и в:

У червні 2017 року позивач пред`явив позов до відповідача, у якому просив визнати квартиру АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю подружжя - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . У порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю: визнати за ним право приватної власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 ; визнати за відповідачем право приватної власності на Ѕ частку вказаної квартири. Зазначав, що з 04 серпня 2007 року він перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, під час якого ними було придбано спірну квартиру за спільні кошти, і це майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя і підлягає поділу в порядку встановленому законодавством. На час подачі позову шлюб не розірвано, проте відповідач подала позов до суду про його розрівання.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 28 січня 2019 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Не погоджуючись з указаним рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що спірна квартира була придбана за її особисті кошти на підставі договору купівлі-продажу від 29.10.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Степаненком Д.В., зареєстрованого в реєстрі за № 1318. Судом першої інстанції не було надано жодної оцінки документам, які підтверджують наявність у неї коштів, за які вона змогла самостійно придбати квартиру. Вона з позивачем проживали в квартирі АДРЕСА_2 , яка залишилася їй після смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на підставі заповітів.Після сметрі ОСОБА_5 ОСОБА_6 , при обстеженні зазначеної квартири вона знайшла грошову суму у розмірі 245 000, 00 грн., та згодом ще 100 000. 00 грн. та на ці гроші вирішила придбати квартиру АДРЕСА_1 . Уважає, що судом було неправомірно відмовлено в задоволенні клопотанні про витребування доказів з Управління Пенсійного фонду України, оскільки такі б докази підтвердили розмір пенсійного забезпечення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за період з 12 квітня 2003 року по 12 квітня 2013 року. Указана інформація необхідна для встановлення того, чи дійсно останні отримували таку суму, яка дозволяла їм заощадити кошти. Від шлюбу з позивачем вона має трьох малолітніх дітей, які проживають з нею у спірній квартирі, та знаходяться на повному її утриманні. Дана обставина має істотне значення при вирішенні питання про відступлення від засад рівності часток подружжя, оскільки зачіпає інтереси малолітніх дітей.

При розгляді даної справи судом першої інстанції установлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, з 04 серпня 2007 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 6).

29 жовтня 2014 року між відповідачем ОСОБА_1 та ОСОБА_7 було укладено договір купівлі - продажу квартири, відповідно до якого відповідач придбала квартиру АДРЕСА_1 . Відповідно до п. 2.1. цього договору ціна квартири, за яку вонапридбана становить 448922,00 грн. (а.с. 7-10).

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, щовідповідачем не доведено належними та допустимими доказами того, що спірна квартира була придбана неюза її особистікошти, а отже дана квартира є спільним майном подружжя, а тому в порядку поділу майна подружжя, слід визнати право власності за кожною із сторін на 1/2 частин спірної квартири.

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін та їх представників, обговоривши доводи апеляційної скарги, обставини справи, суд апеляційної інстанції уважає, що рішення суду не можна визнати законним та обґрунтованим.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є зокрема неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права ( ч. 1 ст. 376 ЦПК України).

Суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції у повному обсязі оскільки судом невірно встановлено фактичні обставини справи, а оцінка доказів, наданих сторонами на підтвердження своїх вимог і заперечень, проведена з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення даної справи.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до п. 2 , 3 ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є : майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй , йому особисто.

У Постанові «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» за № 11 від 21.12.2007 року Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Верховний Суд у постанові №214/1520/15 від 24.10.2018 року зазначив, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна і кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому сам по собі факт придбання спірного майна у період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Установлено, що в червні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, у якому просив визнати квартиру АДРЕСА_1 власністю подружжя та в порядку поділу майна визнати за сторонами право власності по Ѕ частині спірного майна. Зазначав, що він має безперервний трудовий стаж, весь час до моменту купівлі квартири та після покупки спірного майна працював, та за кошти подружжя та фінансової допомоги його батьків були зібрані кошти на купівлю спірного майна.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_1 зазначала, що спірне майно було придбано за її особисті кошти, які залишились їй після смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на підставі заповітів, та знайдених нею коштів, у квартирі, що залишилась їй у спадок після указаних осіб. Сума заробітної плати, яка отримувалась позивачем з часу укладення між сторонами шлюбу не дозволяла придбати спірну квартиру.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Звернувшись з даним позовом, ОСОБА_2 будь-яких доказів, на підставі яких суд міг би встановити наявність у нього доходу, який би дозволяв придбати спірне майно, не надав та на наявність таких не вказав.

При поданні позову ОСОБА_2 надав лише копії свідоцтва про шлюб сторін, який був укладений 04.08.2007 року та договору купівлі-продажу спірної квартири від 29.10.2014 року, відповідно до якого ОСОБА_1 за 448 922,00 грн. придбала квартиру АДРЕСА_1 .

Так, на підтвердження заперечень на позов ОСОБА_2 , ОСОБА_1 у суді першої інстанції заявила клопотання про витребування доказів, а саме: відомостей щодо розміру заробітної плати ОСОБА_2 за період з 07.11.2011 року по 29 жовтня 2015 року.

Ухвалою від 27.03.2018 року суд першої інстанції витребував указані відомості з Центру обслуговування платників Васильківського відділення Києво-Святошинської ОДПІ.

Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків в період з 4 кварталу 2011 року по 4 квартал 2014 року, наданих Центром обслуговування платників Васильківського відділення Києво-Святошинської ОДПІ, позивач ОСОБА_2 отримав дохід з вирахуванням податку в розмірі 38 574,48 грн. ( а.с.127).

При цьому, як пояснили сторони в суді апеляційної інстанції, то позивач ОСОБА_2 з 2007 року по 2012 рік, а відповідач ОСОБА_1 з 2006 року по 2012 рік, отримували у вищих навчальних закладах освіту на платній основі.

Зазначаючи про те, що спірна квартира була придбана за її особисті кошти, ОСОБА_1 зазначала, що разом з позивачем проживає у квартирі АДРЕСА_2 , та яка залишилася їй після смерті ОСОБА_3 (померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ), та ОСОБА_4 ( помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ), які були її бабусею та дідусем, на підставі заповітів. Після смерті ОСОБА_3 , при обстеженні квартири АДРЕСА_2 , вона зі своїм братом знайшли грошову суму в розмірі 245000,00 грн., яку вона відразу вирішила заощадити на купівлю спірної квартири. Після чого, приблизно через 6 місяців у цій же квартирі знайшла грошову суму в розмірі 100 000,00 грн., яку також вирішила заощадити на купівлю квартири. Її дідусь та бабуся отримували достатнє пенсійне забезпечення. Крім того нею було знайдено записник ОСОБА_3 , у якому та вела записи з приводу того, у якій сумі, та у якому місці в квартирі знаходяться грошові кошти і саме таку суму, розмір якої було зазначено у записнику, вона і знайшла. Зважаючи на те, що на купівлю квартири коштів не вистачало, то вона вирішила покласти грошову суму у розмірі 100 000,00 грн. на депозитний рахунок у ПАТ КБ «ПриватБанк», розуміючи, що за певний час матиме змогу отримати відсотки від банку.

На підтвердження указаних обставин, ОСОБА_1 надала банківські документи, з яких убачається, що 02.08.2013 року ОСОБА_1 поклала на депозитний рахунок № НОМЕР_1 , відкритий у ПАТ КБ «ПриватБанк», 100 000,00 грн., який було закрито 27.02.2014 року, та відразу 27.02.2014 року відкрито новий рахунок № НОМЕР_2 , на який відповідачем було покладено 10 544,22 доларів США, а з урахуванням відсотків сума, повернута ПАТ КБ «ПриватБанк», склала 11 134,00 доларів США; 23.10.2013 року на підставі заяви на видачу готівки №0021 відповідач отримала 55 539,47 грн. з рахунку № НОМЕР_3 , відкритого ОСОБА_3 у ПАТ Державний ощадний банк України», який перейшов у спадок ОСОБА_1 ; відповідно до виписок по надходженням грошових коштів по рахункам, що належать ОСОБА_1 , за період з 01.08.2013 року по 01.11.2014 року на рахунок № НОМЕР_4 надійшла грошова сума у розмірі 11 317,83 грн.; за період з 01.08.2013 року по 01.11.2014 року на рахунок № НОМЕР_5 надійшла грошова сума у розмірі 26 827,34 грн.; за період з 01.08.2013 року по 01.11.2014 року на рахунок № НОМЕР_6 надійшла грошова сума у розмірі 33 727,70 грн. (а.с.42-54).

Відповідно до Свідоцтва про право власності за заповітом, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуд Л.М., ОСОБА_2 . отримала після смерті ОСОБА_3 спадкове майно, до спадкової маси увійшли грошові кошти, що знаходяться на рахунках ПАТ «Державний ощадний банк України» у загальній сумі 79 617 грн. 21 коп.. Усього рахунків, відкритих у вказаній установі на ім`я ОСОБА_3 було 17 ( а.с.56).

Допитані судом першої інстанції свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 показали, що їм відомо про те, що у квартирі дідуся та бабусі ОСОБА_1 були знайдені грошові кошти. Свідок ОСОБА_11 показала, що купівлею спірної квартири займалась відповідач і саме вона вносила за квартиру завдаток ( а.с.129-132).

У суді апеляційної інстанції позивач ОСОБА_1 підтвердив, що після смерті ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_2 , дійсно були знайдені гроші, але в сумі біля 50 000,00 грн., а не в тій, що вказує відповідач ОСОБА_1 ..

Згідно з ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Як вже зазначалось вище, статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна і кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Оцінюючи надані відповідачем ОСОБА_1 докази у їх сукупності на підтвердження указаних нею обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що відповідачем належними та допустимими доказами підтверджено, що спірна квартира є її особистою власністю, так як придбана нею за кошти отримані у спадщину, оскільки зазначені нею обставини збігаються за часом та джерелом набуття спірного майна.

Доводи позивача ОСОБА_2 про те, що він приймав фінансову участь у купівлі спірної квартири, на увагу не заслуговують, оскільки спростовуються відомостями про отримані ним доходи за період з 4 кварталу 2011 року по 4 квартал 2014 року, наданих Центром обслуговування платників Васильківського відділення Києво-Святошинської ОДПІ, з яких убачається, що за вказаний період позивач отримав дохід з вирахуванням податку в розмірі 38 574,48 грн., проте як спірна квартира була придбана 29.10.2014 року відповідачем за 448 922,00 грн..

Будь-яких доказів, які б підлягали оцінці про наявність у нього інших джерел доходів, ОСОБА_2 не надав.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про скасування рішення суду з постановленням нового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2 з розподілом судових витрат відповідно до ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 28 січня 2019 року скасувати та постановити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_7 ) судовий збір в доход держави в розмірі 6733,00 грн..

Постанова набирає законної сили негайно після її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: А.О. Чобіток

Судді: О.В. Немировська

Т.І. Ящук