Постанова

Іменем України

11 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 757/4279/16-ц

провадження № 61-29210св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Яремка В. В. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Погрібного С. О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду міста Києва від 11 липня 2017 року у складі колегії суддів: Желепи О. В., Іванченка М. М., Рубан С. М.,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог та рішень судів

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , який надалі доповнив, про встановлення факту належності заповіту, постійного проживання разом із спадкодавцем, визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на такі обставини. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його племінник ОСОБА_3 , залишивши на його ім`я заповіт, посвідчений 16 жовтня 2009 року Дев`ятою київською державною нотаріальною конторою. Заповіт зареєстровано у Спадковому реєстрі за номером 482855947. Позивач звернувся із відповідною заявою до нотаріальної контори з метою оформлення спадкових прав, проте оскільки у тексті заповіту було допущено помилку в написані прізвища спадкодавця, а також пропущено строк для подачі заяви про прийняття спадщини нотаріус постановою від 16 квітня 2015 року відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Поки він звертався до суду із заявою про встановлення факту належності документа, то пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом.

З урахуванням викладеного, просив суд встановити факт належності заповіту, факт його постійного проживання разом із спадкодавцем - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи з 2012 року до дня його смерті - 22 червня 2014 року, визначити додатковий строк для подачі заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини та визнати право власності на спадкове майно.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 05 квітня 2017 року позов задоволено частково. Визначено ОСОБА_1 додатковий строк у три місяці для подання заяви про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . У решті позовних вимог відмовлено.

Рішення мотивованетим, що позивач в період часу з 11 до 25 грудня 2014 року перебував на амбулаторному лікуванні, а тому з поважних причин не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. На цій підставі судом визначено тримісячний термін для подачі заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 11 липня 2017 року рішення Святошинського районного суду міста Києва від 05 квітня 2017 року в частині визначення судом додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у позові відмовлено. У решті рішення залишено без змін.

Рішення мотивованетим, що позивач не надав належних та допустимих доказів існування поважних причин, які перешкодили йому подати заяву про прийняття спадщини після смерті спадкодавця у визначений законом шестимісячний строк. Перебування позивача нетривалий час на амбулаторному лікуванні не було перешкодою для звернення до нотаріальної контори за прийняттям спадщини.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги та позиції інших учасників

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із касаційною скаргою, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення апеляційного суду, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що апеляційний суд безпідставно не взяв до уваги поважності причин пропущення строку для подачі заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Зокрема, у справі встановлено, що в період з 11 до 25 грудня 2014 року, тобто в останні два тижні, що передували закінченню шестимісячного строку, заявник знаходився на амбулаторному лікуванні з приводу пошкодження ноги, не міг ставати на ногу, що було перешкодою для подання заяви до нотаріуса.

У вересні 2018 року ОСОБА_2 подала заперечення на касаційну скаргу. Вважає, що заявник не мав перешкод для звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, ним не доведено також наявності перешкод для звернення до нотаріуса в зазначений ним період, коли він ніби то хворів.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній цивільній справі.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення на неї, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою та не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 1269 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно із частиною першою статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Судами встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер племінник позивача ОСОБА_3 , залишивши заповіт, посвідчений 16 жовтня 2009 року Дев`ятою київською державною нотаріальною конторою за реєстром №6-666 на користь позивача ОСОБА_1 .

Також апеляційним судом встановлено, що спадкоємець за заповітом ОСОБА_1 на момент смерті спадкодавця з останнім постійно не проживав, а тому повинен був в шестимісячний строк звернутись до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивач не надав належних та допустимих доказів існування поважних причин, які перешкодили подати йому заяву про прийняття спадщини після смерті спадкодавця у визначений законом шестимісячний строк.

Обов`язок доведення поважності пропуску строку для прийняття спадщини покладається на спадкоємця.

Якщо у спадкоємця не було перешкод для подання заяви, а він не скористався правом на прийняття спадщини без поважних причин, то правові підстави для визнання додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Посилання заявника на наявність судових спорів, порушених з приводу усунення розбіжностей у прізвищі не може бути об`єктивною перешкодою для подачі до нотаріуса за місцем проживання спадкодавця відповідної заяви про прийняття спадщини.

У матеріалах справи наявна довіреність на представництво інтересів ОСОБА_1 з питань оформлення спадщини після померлого, а відповідно останній при наданні йому належної правової допомоги мав реальну об`єктивну можливість дотриматись строків, визначених законом для прийняття спадщини.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи спір про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Апеляційний суд з урахуванням конкретних обставин справи дійшов висновку, що перебування позивача на амбулаторному лікуванні з 11 до 25 грудня 2014 року не було об`єктивною перешкодою для звернення до нотаріальної контори у строки, передбачені законом і що позивачем відповідно до вимог статті 1272 ЦК України не надано суду доказів поважності причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_3

Перебування позивача на амбулаторному лікування мало місце нетривалий період і не перешкоджало йому в цей період звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Верховний Суд погоджується з таким висновком, оскільки він належним чином мотивований, ґрунтується на наявних у справі доказах та правильному застосуванні норм матеріального права.

У зв`язку з цим Верховний Суд відхиляє доводи заявника про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Про наявність у позивача реальної можливості подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини свідчить наявна у справі копія нотаріально посвідченої заяви позивача від 30 жовтня 2014 року, якою він повідомляв компетентним органам про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 (а.с. 10)

Зазначене свідчить про власну недбалість позивача у питанні подання заяви про прийняття спадщини, оскільки така заява подана не до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини з метою прийняття спадщини, а спрямована лише на інформування про це компетентних органів.

Доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції про неповажність причин пропущення позивачем строку для подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини, не спростовують, на законність судовогорішення не впливають, фактично зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до статті 400 ЦПК України перебуває поза межами повноважень Верховного Суду.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За наслідками розгляду касаційної скарги встановлено, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Отже, відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, оскільки відсутні підстави для скасування судового рішення.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки в цьому випадку оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, то розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду міста Києва від 11 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Яремко

А. С. Олійник

С. О. Погрібний