Справа № 347/1723/17
Провадження № 22-ц/4808/235/19
Головуючий у 1 інстанції Гордій В. І.
Суддя-доповідач Девляшевський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Девляшевського В.А.,

суддів: Бойчука І.В., Фединяка В.Д.,

секретаря Мельник О.В.,

з участю: позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3 та їх представників,

ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Вербовецької сільської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області про визнання нечинними рішень Вербовецької сільської ради та скасування державної реєстрації земельних ділянок, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Косівського районного суду, ухвалене головуючим суддею Гордієм В.І. 27 листопада 2018 року,

в с т а н о в и в:

У вересні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до Вербовецької сільської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області з позовом про визнання нечинними рішень Вербовецької сільської ради та скасування державної реєстрації земельних ділянок. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що рішенням Вербовецької сільської ради від 24.02.2017 року їй було надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,659 га по АДРЕСА_1 виділену їй 18.05.2007 року за рішенням Яремчанського міського суду від 16.01.2001 року. Однак, 18.07.2017 року їй було відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру у зв'язку з перетином належної їй ділянки із земельними ділянками, виділеними відповідачам ОСОБА_3 за рішенням Вербовецької сільської ради №52-IV від 18.05.2016 року та ОСОБА_4 за рішенням Вербовецької сільської ради, яке станом на день подачі позову їй не було відомо. Посилаючись на те, що такі рішення суперечать вимогам законодавства та порушують її право користування, а також право на приватизацію земельної ділянки, з врахуванням уточнення позовних вимог, просила визнати незаконними та скасувати рішення Вербовецької сільської ради від 18.05.2016 року №52-IV/2016 та державну реєстрацію земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1 у державному земельному кадастрі, а також зобов'язати ОСОБА_4 виготовити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі та подати заяву до відділу у Косівському районі Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області про виправлення помилок у сітці координат Державного земельного кадастру земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_2 та привести її у відповідність до меж, визначених на місцевості.

Рішенням Косівського районного суду від 27 листопада 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено. Постановлено визнати незаконним та скасувати рішення Вербовецької сільської ради від 18.05.2016 року № 52-ІV/2016, яким ОСОБА_3 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі, на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1. Також постановлено скасувати державну реєстрацію земельної ділянки, кадастровий номер якої НОМЕР_1 у державному земельному кадастрі. Цим же рішенням зобов'язано ОСОБА_4 виготовити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та подати заяву до відділу у Косівському районі Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області про виправлення помилок у сітці координат Державного земельного кадастру, земельної ділянки, кадастровий номер якої НОМЕР_3 та привести її у відповідність до меж, визначених на місцевості.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, у якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Зокрема, судом першої інстанції не враховано того, що протягом більше тридцяти років після розірвання шлюбу між ним та позивачем, остання намагається створити йому нестерпні умови проживання та ведення господарства, звертаючись до нього із позовними заявами, в задоволенні яких судові інстанції неодноразово їй відмовляли, що підтверджується долученими до матеріалів справи копіями відповідних рішень. Апелянт вказує на те, що поза увагою суду залишилися передбачені ст.ст.140-143 ЗК України обставини, за якими можна примусово припинити право на земельну ділянку, а також те, що передана йому у власність земельна ділянка площею 0,084 га має кадастровий номер і координати на місцевості. Також судом не було враховано того, що оспорюваним рішенням йому передано у власність земельну ділянку площею 0,084 га із виділеної йому рішенням Яремчанського міського суду від 16.01.2001 року земельної ділянку площею 0,096 га. Зазначене, на думку ОСОБА_3, свідчить про те, що різниця між цими площами - 0,012 га і є тією накладкою, яку позивач вважає допущеною ним, а тому немає підстав для скасування реєстрації його права власності на землю. Крім того, відповідач звертає увагу апеляційного суду на те, що скасовуючи державні акти у даному спорі, суд першої інстанції не мав жодних доказів щодо параметрів і меж в натурі земельної ділянки, якою користується позивач. При цьому, зазначає апелянт, проведення будь-яких обмірів землевпорядною організацією без участі і відома Вербовецької сільської ради, суміжних землекористувачів та зацікавлених осіб не може слугувати належним доказом, оскільки чинним законодавством України передбачено відповідний порядок виготовлення технічної документації на земельну ділянку. Посилаючись на вищенаведене, ОСОБА_3 просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 стосовно нього відмовити, а також вирішити питання відшкодування судових витрат, включаючи витрати на правову допомогу.

У відзиві на вищезазначену апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 оскаржуване рішення вважає законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги надуманими. Додатково представник ОСОБА_2 вказала на те, що Вербовецькою сільською радою рішенням від 25.09.2015 року було неправильно роз'яснено ОСОБА_3 порядок виконання рішення Яремчанського міського суду від 16.01.2001 року, оскільки Державний земельний кадастр почав функціонувати вже після ухвалення судового рішення, і відповідно зазначеній в державному акті земельній ділянці кадастровий номер не присвоювався. Також вказала, що реєстрація права власності на земельні ділянки у державному реєстрі речових прав почала проводитись тільки після 2013 року, а тому необхідності реєструвати відомості в реєстрі з метою їх подальшого скасування не було. Крім того, ОСОБА_3 12.10.2015 року власноруч написав заяву, в якій зобов'язувався не вчиняти жодних дій по виготовленню кадастрового номера та реєстрації права власності на земельну ділянку, зазначену в скасованому державному акті. Більш того, зазначила представник позивача, 13.09.2016 року державним реєстратором було скасовано право власності на земельну ділянку відповідача, а власне оскаржуваним рішенням було скасовано тільки державну реєстрацію земельної ділянки у Державному земельному кадастрі, оскільки на проведення такої реєстрації взагалі не було підстав. Представник ОСОБА_2 також вказала, що відповідачем ОСОБА_4 оскаржуване рішення в частині, що стосується його зобов'язань вже виконано добровільно.

Правом подачі відзиву на апеляційну скаргу скористався також і представник Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області, яка доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 підтримала. Додатково вказала, що земельним законодавством України встановлений чіткий та вичерпний перелік підстав для скасування державної реєстрації у Державному земельному кадастрі державним кадастровим реєстратором. Крім того, представник Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області зауважила, що рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування перерозподілити землю інакше після встановлення меж земельних ділянок у натурі (на місцевості), одержання власником або землекористувачем документів, що посвідчують право на них, та державної реєстрації, не може бути підставою для припинення права власності на земельну ділянку або права користування земельною ділянкою як повністю так і частково, оскільки визначений ст.ст. 140, 141 ЗК України перелік підстав для цього є вичерпним. Враховуючи вищенаведене, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Не з'явились в судове засідання належним чином повідомлені представники відповідачів - Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області та Вербовецької сільської ради. Разом з тим, відповідачі подали відповідні заяви про розгляд справи без їх участі. За таких обставин, колегія суддів вважає за можливе розгляд справи провести без участі представників названих відповідачів.

В судовому засіданні ОСОБА_3 та його представник апеляційну скаргу з вищенаведених мотивів підтримали. Додатково вказали, що на земельній ділянці, яку бажає приватизувати ОСОБА_2, розташована будова, яка споруджувалась ним після поділу житлового будинку. Тому вони вважають, що при наданні присадибної ділянки позивачці сільська рада цієї обставини помилково не врахувала. Рішення суду першої інстанції в даній справі вважають законним і обґрунтованим.

Позивач ОСОБА_2 та її представник доводи апеляційної скарги заперечили. Рішення суду вважають законним та обґрунтованим, а тому просять залишити його без змін.

Відповідач ОСОБА_4 вирішення спору залишає на розсуд суду. Зазначив, що вже розпочав виконання судового рішення першої інстанції в частині, яка стосується його.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи та їх представників, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині зобов'язання ОСОБА_4 виготовити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та подати заяву до відділу у Косівському районі Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області про виправлення помилок у сітці координат Державного земельного кадастру, жодним із учасників справи не оспорюється, а тому у відповідності до ч.1 ст.367 ЦПК України апеляційним судом не перевіряється.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що зареєстроване за ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку площею 0,084 га, кадастровий номер якої НОМЕР_1, скасовано, відомості про це внесено до державного реєстру 13.09.2016 року. Однак, оскільки після скасування цієї державної реєстрації кадастровий номер зазначеної земельної ділянки фактично не скасовано, то це є перешкодою у реєстрації за позивачкою ОСОБА_2 земельної ділянки, щодо якої нею отримано дозвіл на виготовлення технічної документації для подальшої приватизації ділянки. З наведеними висновками суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Яремчанського міського суду від 16.01.2001 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було здійснено поділ спільного майна подружжя (а.с.12-16), а саме: будинковолодіння та земельної ділянки для обслуговування даного будинковолодіння по АДРЕСА_1. Згідно названого судового рішення, яке перебуває в законній силі, ОСОБА_2 виділено у користування земельну ділянку розміром 0,0659 га, яка прилягає до наданої їй у власність частини будинковолодіння, а ОСОБА_3 - земельну ділянку розміром 0,096 га, яка прилягає до виділеної йому у власність частини будинковолодіння. Цим же рішенням визнано недійсним державний акт в частині передачі ОСОБА_3 у приватну власність присадибної земельної ділянки площею 0,084 га.

У виконання зазначеного судового рішення 02.05.2017 року Вербовецькою сільською радою було складено акт погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами по АДРЕСА_1, згідно якого будь-яких заперечень з боку суміжних власників та землекористувачів щодо визначених в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки - не було (а.с.21). Іншим актом було зафіксовано узгодження співвласниками будинковолодіння та встановлення меж земельних ділянок із закріпленням межовими знаками за вказаною адресою (а.с.22).

З матеріалів справи вбачається, що рішеннями Вербовецької сільської ради від 24.10.2007 року та від 04.03.2016 року (а.с.64; 59) ОСОБА_2 згідно її заяви було надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж в натурі (на місцевості) зазначеної у згаданому вище судовому рішенні земельної ділянки, призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських споруд в АДРЕСА_1 площею 0,0659 га.

На підставі цих рішень сільської ради, які є дійсними по даний час, ОСОБА_2 почала вчиняти передбачені законом дії щодо виготовлення технічної документації. Однак, реалізувати своє право на виготовлення технічної документації із землеустрою та набуття в подальшому земельної ділянки площею 0,0659 га в користування ОСОБА_2 не змогла. Рішенням державного кадастрового реєстратора відділу у Косівському районі Головного управління Держгеокадастру від 18.07.2017 року (а.с.23) їй відмовлено у внесенні необхідних відомостей про згадану вище земельну ділянку по причині її перетинання (часткове накладення) із суміжними ділянками.

Отже, виник спір з приводу: законності інших рішень Вербовецької сільської ради за 2016 рік, якими ОСОБА_3 та ОСОБА_4 затверджено технічні документації із землеустрою, та стосовно законності дій і рішень державного кадастрового реєстратора щодо державної реєстрації згаданих позивачем ділянок.

Цивільний процесуальний кодекс України у редакції, що діяла до 15 грудня 2017 року у пунктах 1, 3 частини першої статті 15 передбачав, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. В подальшому таке положення також було відображено у статті 19 ЦПК України від 03 жовтня 2017 року. Згідно норм цивільного процесуального законодавства суди в порядку цивільного судочинства розглядають також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав.

При вирішенні питання щодо компетенції суду слід враховувати критерій суб'єктного складу спірних правовідносин, одним з яких є участь суб'єкта владних повноважень, визначити характер правовідносин, із яких виник спір, і кінцеву мету пред'явлення позову. За своїм змістом земельний спір, що виник із розпорядження органом місцевого самоврядування землею комунальної власності, є складним із правової точки зору. При прийнятті рішень щодо земельних ділянок ці органи, з одного боку, перебувають у статусі суб'єкта владних повноважень, а з другого - реалізують право власності на землю територіальної громади. Крім того, такі рішення як правові акти індивідуальної дії є підставою, з якої виникає речове право власності чи користування землею у суб'єктів приватного права. Оспорювання рішення органу місцевого самоврядування поглинається спором про речове, приватне право, яке як могло належати особі до звернення до органу місцевого самоврядування, так і виникнути в результаті реалізації рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування, але захист якого відбувається в порядку цивільного судочинства (ст.15 ЦПК України) у спосіб, характерний для приватноправових відносин. Про такий підхід та критерії розмежування належності спорів судам загальної і адміністративної юрисдикції зазначено, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного суду від 18 квітня 2018 року (справа №707/1580/15-ц) та від 29 серпня 2018 року (справа №623/2207/16-а).

Приймаючи до уваги наведене, те, що спірні правовідносини виникли у зв'язку із реалізацією ОСОБА_2 права на отримання в користування земельної ділянки комунальної власності у визначених межах, колегія суддів погоджується з тим, що даний спір відноситься до юрисдикції загальних судів.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Колегія суддів вважає, що ОСОБА_2 обрала правильний спосіб захисту своїх порушених прав та законних інтересів враховуючи таке.

З 01 січня 2013 року набрав чинності Закон України «Про державний земельний кадастр» (далі - Закон), пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень якого визначено, що у разі якщо земельні ділянки, обмеження (обтяження) у їх використанні зареєстровані до набрання чинності цим Законом у Державному реєстрі земель, відомості про такі земельні ділянки, обмеження (обтяження) підлягають перенесенню до Державного земельного кадастру в автоматизованому порядку, без подання заяв про це їх власниками, користувачами та без стягнення плати за таке перенесення.

Відповідно до вимог статті 9 Закону внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Відповідно до вимог статті 11 Закону відомості про об'єкти Державного земельного кадастру під час внесення їх до Державного земельного кадастру мають відповідати існуючим характеристикам об'єктів у натурі (на місцевості), визначеним з точністю відповідно до державних стандартів, норм та правил, технічних регламентів.

Згідно із статтею 15 Закону до Державного земельного кадастру включаються такі відомості про земельні ділянки: кадастровий номер; місце розташування; опис меж; площа; міри ліній периметру; координати поворотних точок меж; дані про прив'язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі тощо.

Крім того, згідно вимог статті 16 Закону кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі і може бути скасований лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки.

За змістом статті 24 Закону державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку.

Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за місцем їх розташування відповідним Державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Відповідно до частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпункту «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

З матеріалів справи вбачається, що державним кадастровим реєстратором 15.07.2016 року зареєстровано право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,084 га по АДРЕСА_1. Державним кадастровим реєстратором згідно п.133 постанови Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 року №1051 «Про затвердження порядку ведення державного земельного кадастру» також було внесені в Поземельну книгу відомості про зареєстровану земельну ділянку, зокрема, її кадастровий номер (копії листів відділу Держгеокадастру у Косівському районі Івано-Франківської області від 15.11.2016 року та від 31.01.2018 року - а.с.58; 141). Підставою для здійснення такої реєстраційної дії були: державний акт на право власності на цю земельну ділянку, виданий 20.02.1998 року, та рішення Вербовецької сільської ради від 18.05.2016 року (довідка а.с.-41).

При розгляді даної справи було встановлено, що згаданий державний акт було визнано недійсним рішенням Яремчанського міського суду від 16 січня 2001 року, яке перебуває в законній силі (копія рішення - а.с.12-16). З'ясовано також, що рішенням Вербовецької сільської ради від 18 травня 2016 року (а.с.6) ОСОБА_3 погоджена межа присадибної земельної ділянки площею 0,084 га без врахування згаданого судового рішення, яким також поділено між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 будинковолодіння та земельну ділянку.

З наведеного випливає, що місцевий суд дійшов до правильного висновку про неправомірність рішення Вербовецької сільської ради від 18 травня 2016 року та запису про державну реєстрацію згаданої земельної ділянки з присвоєнням їй кадастрового номеру. Приймаючи до уваги те, що назване рішення сільської ради та безпідставно вчинена державна реєстрація права власності ОСОБА_3 на згадану земельну ділянку, присвоєння їй державного кадастрового номеру перешкоджають в набутті майнових прав ОСОБА_2 щодо її присадибної земельної ділянки, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог.

У зв'язку із вище викладеним, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції в даній справі ухвалив рішення з дотриманням вимог норм матеріального і процесуального права. Доводи апелянта правильності висновків суду першої інстанції не спростовують. Тому підстав для скасування рішення немає.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Косівського районного суду від 27 листопада 2018 року в даній справі - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного її тексту.

Повний текст постанови складено 04 лютого 2019 року.

Суддя-доповідач: В.А. Девляшевський

Судді: І.В. Бойчук

В.Д. Фединяк