Справа № 2-49/13
У Х В А Л А

іменем України

24 січня 2019 року Деснянський районний суд м. Києва

у складі головуючого судді Саламон О.Б.

за участю секретаря судового засідання Андрущенко Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця в якій просить: визнати бездіяльність державного виконавця щодо відмови в закінченні виконавчого провадження неправомірними, зобов'язати державного виконавця винести постанову про закінчення виконавчих дій.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що на виконанні в Деснянському РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві перебуває виконавче провадження №49357613 з примусового виконання виконавчого листа №2-49/13, виданого 07.08.2013 р. Деснянським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за кредитним договором від 03.08.2006 р. №CL-009/625/2006 в розмірі 352 620, 78 грн., що еквівалентно 44 167, 59 дол. США, пені в розмірі 350 000 грн., заборгованості за кредитним договором від 01.08.2006 року №РLЗ-009/605/2006 в розмірі 52 179, 25 грн., витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 700 грн., інформаційно- технічного забезпечення судового процесу в розмірі 120 грн. Зазначає, що їй надійшов лист, у відповідності до якого право грошової вимоги до боржника перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», тобто статус ТОВ «ОТП Факторинг Україна» як стягувача в даному виконавчому провадженні припинився, заміна стягувача так і не відбулась. На підставі вказаного, вона звернулась до виконавчої служби з заявою про закриття виконавчого провадження, проте державний виконавець відмовив в його закінченні, посилаючись на відсутність на це законних підстав. Вважає вказану бездіяльність державного виконавця неправомірною, враховуючи положення ч. 3 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

29.10.2018 р. від представника ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» надійшли письмові пояснення, у відповідності до яких проти вимог скарги заперечує в повному обсязі, посилаючись на те, що зобов'язання за кредитним договором №CL-009/625/2006 від 03.08.2006 р. та кредитним договором №РLЗ-009/605/2006 від 01.08.2006 р., позичальником в яких є ОСОБА_1, перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», яке є правонаступником стягувача у виконавчому провадженні №49357613. ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не припинило свою діяльність, а тому закінчити виконавче провадження державний виконавець не має законних підстав. Зокрема, ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» подало до суду заяву про заміну сторони у справі №2-49/13.

В судове засідання учасники справи не з'явились, проте їх неявка у відповідності до ч. 2 ст. 450 ЦПК України не перешкоджає розгляду скарги.

При цьому вбачається, що представник скаржника та державний виконавець повідомлені про день та час розгляду справи, про що свідчать розписка про день та час розгляду справи та повістка з відміткою про отримання.

Від представника ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» до суду надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Суд, розглянувши подані учасниками справи документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується скарга, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення скарги по суті, вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На примусовому виконанні в Деснянському РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві перебуває виконавче провадження №49357613 з примусового виконання виконавчого листа №2-49/13, виданого 07.08.2013 р. Деснянським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за кредитним договором від 03.08.2006 р. №CL-009/625/2006 в розмірі 352 620, 78 грн., що еквівалентно 44 167, 59 дол. США, пені в розмірі 350 000 грн., заборгованості за кредитним договором від 01.08.2006 року №РLЗ-009/605/2006 в розмірі 52 179, 25 грн., витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 700 грн., інформаційно- технічного забезпечення судового процесу в розмірі 120 грн.

23.05.2018 р. представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подано заяву про закриття виконавчого провадження, з посиланнями на те, що статус ТОВ «ОТП Факторинг Україна» як стягувача в даному виконавчому провадженні припинився, заміна стягувача не відбулась.

Листом від 21.09.2018 р. державний виконавець Шолох Г.С. повідомив представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про те, що закінчити виконавче провадження він не має законних підстав у зв'язку з відсутністю інформації про те, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» припинило свою діяльність. При цьому, закриття виконавчого провадження не передбачено діючою редакцією Закону України «Про виконавче провадження».

Встановлено та підтверджено поясненнями учасників справи, що 31.01.2018 р. між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» укладено договір Факторингу, у відповідності до якого до останнього перейшло право вимоги за кредитними договорами №CL-009/625/2006 від 03.08.2006 р. та кредитним договором №РLЗ-009/605/2006 від 01.08.2006 р., позичальником в яких є ОСОБА_1

У відповідності до ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов'язковими тією мірою, якою вони були б обов'язковими для сторони, яку правонаступник замінив. У разі якщо сторона виконавчого провадження змінила найменування (для юридичної особи) або прізвище, ім'я чи по батькові (для фізичної особи), виконавець, за наявності підтверджуючих документів, змінює своєю постановою назву сторони виконавчого провадження.

Згідно з ст. 39 вказаного виконавче провадження підлягає закінченню у разі: визнання судом відмови стягувача від примусового виконання судового рішення; затвердження судом мирової угоди, укладеної сторонами у процесі виконання рішення; припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов'язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника; прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі або оплатно вилучена; закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів; визнання боржника банкрутом; фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону; якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; непред'явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 41 цього Закону; якщо стягнені з боржника в повному обсязі кошти не витребувані стягувачем протягом року та у зв'язку з цим перераховані до Державного бюджету України; якщо коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна (за виконавчим документом про звернення стягнення на заставлене майно), недостатньо для задоволення вимог стягувача - заставодержателя, а також якщо майно, яке є предметом іпотеки, передано іпотекодержателю або придбано ним відповідно до вимог Закону України "Про іпотеку" за виконавчим документом про звернення стягнення на майно, яке є предметом іпотеки; погашення, списання згідно із Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" неустойки (штрафів, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, нарахованих на заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", її дочірньою компанією "Газ України", Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), перед постачальниками електричної енергії за спожиту електричну енергію, що підлягали виконанню на підставі виконавчого документа за судовим рішенням.

Матеріали поданої скарги не містять доказів наявності підстав, передбачених вказаною статтею Закону, для закінчення виконавчого провадження.

Вбачається, що стягувач ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не є припиненим, а укладений договір факторингу свідчить про набуття ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» права на звернення до суду з заявою про заміну сторони виконавчого провадження.

За змістом ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (ч. 2, 3 ст. 451 ЦПК України).

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, щодо відсутності підстав для задоволення скарги.

Керуючись ст. ст. 10, 13, 18, 258-261, 268, 352-354, 447, 450, 451 ЦПК України; ст. 6 Конценції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 19, 129-1 Конституції України; ст. ст. 15, 39 Закону України «Про виконавче провадження», суд, -'

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, зобов'язання вчинити дії- відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом 15 днів з дня її проголошення шляхом подання безпосередньо до Київського апеляційного суду апеляційної скарги. В разі оголошення вступної та резолютивної частини ухвали або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи строк оскарження ухвали обчислюється з дня складання її повного тексту.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Деснянський районний суд міста Києва.

Повний текст ухвали суду складено 24.01.2019 р.

Суддя