Провадження №2/521/592/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2019 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Поліщук І.О.,

при секретарі Бєрової А.В.

розглянувши у судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, в якому просить стягнути з відповідача суму боргу за договором позики у загальному розмірі 41358, 91 гривень, яка складається з наступного: 40000,00 гривень сума заборгованості за договором позики; 1155,07 гривень пеня за несвоєчасне виконання зобовязання, розрахована на рівні облікової ставки НБУ; 203,84 гривні 3% річних за несвоєчасне виконання грошового зобовязання, суму сплаченого судового збору у розмірі 704,80 гривень та 5000,00 гривень витрат на правову допомогу. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 20 лютого 2018 року між позивачем, ОСОБА_1, та відповідачем, ОСОБА_2 був укладений договір позики, згідно якого відповідач отримав від позивача в борг грошову суму у розмірі 40 000,00 гривень, які відповідач зобовязався повернути до 20.04.2018 року. В підтвердження укладання договору позики відповідач власноручно написав розписку, в якій зобов'язався повернути позивачу борг у розмірі 40 000,00 гривень до 20.04.2018 року. На даний час відповідач грошові кошти повернув таким чином залишилася несплаченою заборгованість у розмірі 40 000, 00 гривень, які позивач просить стягнути з відповідача на його користь, окрім цього присудити до стягнення - 1155,07 гривень пеню за несвоєчасне виконання зобовязання, розрахованої на рівні облікової ставки НБУ; 203,84 гривні 3% річних від простроченої суми; судові витрати у вигляді суми сплаченого судового збору 704,80 гривень та 5000,00 гривень витрат на правову допомогу.

Позивач та його представник в судове засідання не зявилися, представник позивача надав до канцелярії суду письмову заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, на задоволенні позову наполягає та просить розглянути справу за його відсутності.

Відповідач в судові засідання не зявився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, шляхом надсилання судових ухвал та повісток на адресу місця реєстрації, згідно довідки Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 20 лютого 2018 року між ОСОБА_2, з одного боку та ОСОБА_1 з іншого боку був укладений договір позики, згідно з умовами якого відповідач отримав у позивача в борг 40 000 гривень. Відповідно до договору позика надавалася до 20.04.2018 року.

В підтвердження укладання договору позики відповідач власноручно написав розписку, в якій зобов'язався повернути позивачу борг у розмірі 40 000,00 гривень до 20 квітня 2018 року.

Згідно ч. 1 ст. 251 ЦК України cтроком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Згідно ч. 1 ст. 252 ЦК України cтрок визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Згідно ч. 3 ст. 254 ЦК України cтрок, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Верховний Суд України у Постанові від 18 січня 2017 року по цивільній справі № 6-2789цс16 та у Постанові від 18 вересня 2013 року по цивільній справі № 6-63цс13 висловив правову позицію, у якій зазначив, що, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

З цих підстав суд робить висновок про те, що представлена позивачем на підтвердження укладання договору позики між ним та відповідачем розписка позичальника, свідчить про виникнення між сторонами правовідносин, які регулюються положеннями цивільного законодавства щодо договорів позики. Таким чином, між сторонами був укладений договір позики грошей на визначений термін. За умовами даного договору позивач передав відповідачу зазначену грошову суму у позику, а відповідач зобовязався, відповідно, повернути отримані кошти готівкою.

Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Стаття 1046 ЦК України визначає договір позики як реальний. Він не може вважатися укладеним, доки не відбулося передання позичальникові грошей або речей, визначених родовими ознаками, які передбачені договором позики.

Отже, власноручна письмова розписка відповідача повністю та беззаперечно підтверджує факт отримання ним 20.02.2018 року від позивача в борг грошової суми у розмірі 40 000,00 гривень а також беззаперечно підтверджує його обовязок повернути позику до 20 квітня 2018 року.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі, або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Матеріалами справи підтверджується, що Позивач, згідно даних зобовязальних правовідносин, належним чином виконав умови договору позики передав відповідачу зазначену суму у розмірі - 40 000,00 гривень, а відповідач зобовязання не виконав, борг не повернув.

В судовому засіданні також встановлено, що термін повернення грошей за договором позики від 20.02.2018 року, посвідченого розпискою відповідача, сплив 20.04.2018 року, відповідачем не надано до суду будь-якого підтвердження виконання ним зобовязання щодо повернення грошей, позичених у позивача, тому суд вважає необхідним стягнути з відповідача суму неповернутої позики у розмірі 40 000, 00 гривень, 1155,07 гривень пеню за несвоєчасне виконання зобовязання, розрахованої на рівні облікової ставки НБУ на формулою ( сума боргу х ставку НБУ/100/365); 203,84 гривні 3% річних від суми боргу за період з 21.04.2018 року по 21.06.2018 року. Розрахунки розміру пені відповідно до правил ч.1 ст.1048 ЦК України та 3% річних за правилами ч.2 ст.625 ЦК України, представлені стороною позивача в окремих таблицях, перевірені судом та є правильними.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно ч.1, ч. 2 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і з неможливість виконання, що випадково настала після прострочення

Закінчення строку договору відповідно до частини 4 статті 631 ЦК України не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. В контексті статі 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу України, інших вимог цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стосовно стягнення з відповідача судових витрат суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. За положеннями ст. 15 ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов'язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На виконання вказаних вимог щодо підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надано: 1) копія договору про надання послуг з правової допомоги від 04.06.2018 р., укладеного між позивачем та Адвокатським бюро «Адвокатська контора ОСОБА_3О.», відповідно до п.3.1. якого розмір гонорару, який Клієнт сплачує Бюро за надану в межах цього Договору правову допомогу становить 5000,0 (пять тисяч ) гривень. Відповідно до п.3.2. Договору від 04.06.2018 року, Сторони погодили, що Клієнт сплачує бюро гонорар протягом 5 банківських днів, з дня виставлення рахунку на оплату. При цьому позивачем не надано суду - розрахунку суми гонорару за надання правничої допомоги, акту виконаних робіт; квитанції, підтверджуючої сплату ОСОБА_1 послуг з правничої допомоги.

Таким чином, з боку позивача не були надані достатні, належні та допустимі докази, які підтверджують понесенні ним витрати на правничу допомогу у сумі 5000 гривень, що є підставою для відмови позивачу у стягненні з відповідача витрат повязаних з наданням правничої допомоги у розмірі - 5000, 00 гривень, оскільки не надано документу підтверджуючого сплату гонорару.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд присудив до стягнення з відповідача в повному обсязі суму боргу, суму пені та 3% річних, як було заявлено у позові, то на користь позивача також стягується сума сплаченого ним судового збору.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 81, 89, 92, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України ст.ст. 526, 530, 625, 626, 1046, 1047, 1048,1049, 1050 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 20.02.2018 року у загальному розмірі 41 358 ( сорок одна тисяча триста пятдесят вісім) гривень 91 копійка, яка складається з:

суми боргу 40 000, 00 ( сорок тисяч ) гривень 00 копійок;

пені за несвоєчасне виконання зобовязання, розрахованої на рівні облікової ставки НБУ - 1155, 07 ( одна тисяча сто пятдесят пять) гривень 07 копійок ;

3% річних - 203 ( двісті три) гривні 83 копійки.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

У стягненні витрат повязаних з правничою допомогою ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене учасниками процесу до апеляційного суду Одеської області в тридцятиденний термін. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: