ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 4-с/753/58/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" січня 2019 р. Дарницький районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Коренюк А.М.

при секретарі Козін В.Є.

з участю представника скаржника ОСОБА_2

представника скаржника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві скаргу ОСОБА_4 на дії державного виконавця Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Бойко Марії Дмитрівни, заінтересована особа - ПАТ «Універсал Банк», суд -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 в порядку ст. 447 ЦПК України звернулася до суду зі скаргою на дії державного виконавця Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Бойко Марії Дмитрівни, заінтересована особа - ПАТ «Універсал Банк». Мотивуючи свої вимоги тим, що на виконанні державного виконавця перебувало виконавче провадження № ВП 48568188 по виконанню виконавчого листа № 2-6916/12, виданого Дарницьким районним судом м. Києва від 19 червня 2013 року на підставі рішення цього ж суду по справі за позовом ПАТ «Універсал Банк» до неї - ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 14 257, 70 швейцарських франків, за наслідками виконання якого винесена постанова від 29 жовтня 2018 року про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.1 ч.1 ст. 37 Закону Ураїни «Про виконавче провадження» у зв»язку з поданою стягувачем заяви про повернення виконавчого документа без подальшого виконання. Проте, державний виконавець всупереч положень ст.ст. 27, 40 вказаного Закону безпідставно виніс постанову за наслідками проведення виконавчих дій по виконанню вказаного виконавчого листа про відкриття виконавчого провадження від 31 жовтня 2018 року про стягнення (достягнення) з неї, як боржника, виконавчого збору в сумі 38 966 грн. 29 коп. в рахунок погашення виконавчого збору (стягнуто - 2 537 грн. 19 коп., залишок нестягнутого виконавчого збору - 36 429 грн. 10 коп.). Зважаючи на вчинену державним виконавчем процесуальну дію - винесення постанова від 29 жовтня 2018 року про повернення виконавчого документа стягувачу, державний виконавець не вправі був відкривати виконавче провадження про стягнення (достягнення) з неї виконавчого збору, оскільки, на її думку, виконавчий збір має стягуватися за наслідками фактичного виконання рішення, й оскільки рішення суду фактично не виконано з підстав поданої стягувачем заяви про повернення виконавчого документа без подального виконання, а частина виконаного рішення оплачена нею як боржником виконавчим збором з межах 10% від суми фактичного стягнення, підстав для додаткового стягнення з неї такого збору - 10% від суми, що підлягає примусовому стягненню, немає.

Ввважає, що вчинення оскаржуваної процесуальної дії державним виконавцем, потягло за собою порушення її процесуальних прав як сторони виконавчого провадження - боржника, й просить визнати таку процесуальну дію держаного виконавця протиправною та зобов»язати вказану посадову особу усунути порушення - скасувати оскаржувану постанову.

В судовому засіданні представник скаржника ОСОБА_2, діюча на підставі довіреності від 31 жовтня 2018 року (а.с.20), ОСОБА_3, діючий на підставі довіреності від 31 жовтня 2018 року (а.с.20), скаргу підтримали з тих же підстав та просила її задовольнити, тим самим, поновивши права боржника в межах виконавчого провадження.

В судове засідання представник державного виконавеця ОСОБА_5, діюча на підставі довіреності від 19 березня 2018 року, не з»явилась, належним чином повідомлена про час та місце його проведення - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення, розміщеним оголошенням на ойоційному сатій судової влади (суду), надала до суду заперечення проти скарги, в якому просили відмовити у її задоволенні за недоведеністю та безпідставністю, посилаючись на відсутність порушених прав скаржника в ході проведення виконачих дій, та наявності правових підстав для вчинення державним виконавцем оскаржуваної процесуальної дії - відкриття виконавчого провадження в межах стягнення (достягнення) виконавчого збору з урахуванням й дотриманням положення ст. ст. 27, 39 Закону України «Про виконавче провадження».

В судове засідання стягував - ПАТ «Універсал Банк» не з"явились, належним чином повідомлений про час та місце його проведення, що підтверджується зворотнім повідомленням рекомендованого листа, розміщеним оголошенням на офіційному сайті судової влади (суду).

За таких підстав суд визнав за можливе розглядати скаргу за відсутності боржника на підставі доказів, наявних в матеріалах скарги, та за погодженням скаржника, державного виконавця.

З метою забезпечення процедури розгляду скарги на дії державного виконавця відповідно до ч. 1 ст. 450 ЦПК України в судовому засіданні оголошувалась перерва - повторно повідомлялись сторони виконавчого провадження та державний виконавець про час та місце його проведення, й забезпечення суду матеріалами виконавчого провадження.

За таких підстав суд визнав за можливе розглядати скаргу за відсутності державного виконавця, стягувача, на підставі доказів, наявних в матеріалах скарги, та за погодженням скаржника.

Суд, вислухавши скаржника, його доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи та матеріали виконавчого провадження, надані державним виконавцем на вимогу суду, у їх сукупності, всебічно та повно з»ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується скарга, об»єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні скарги із наступних підстав.

З 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким викладено у новій редакції, зокрема, Цивільний процесуальний кодекс України України.

Відповідно до п. 9 ч.1 Перехідних положень ЦПК України у новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (ст. 447 ЦК України).

Скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржують ся (ч. 1 ст. 150 ЦПК України).

Судом встановлено, що на виконанні державного виконавця з 01 вересня 2015 року перебувало виконавче провадження № ВП 48568188 по виконанню виконавчого листа № 2-6916/12, виданого Дарницьким районним судом м. Києва від 19 червня 2013 року на підставі рішення цього ж суду по справі за позовом ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 14 257, 70 швейцарських франків, за наслідками виконання якого винесена державним виконавчем постанова від 29 жовтня 2018 року про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.1 ч.1 ст. 37 Закону Ураїни «Про виконавче провадження» у зв»язку з поданою стягувачем заяви про повернення виконавчого документа без подальшого виконання (а.с.9, 13-14).

31 жовтня 2018 року державним виконавцем винесена постанова про стягнення з ОСОБА_4 як боржника виконавчого збору в сумі 38 966 грн. 29 коп. в рахунок погашення виконавчого збору, виходячи із такого розрахунку: стягнуто 2 537 грн. 19 коп., залишок нестягнутого виконавчого збору становить 36 429 грн. 10 коп. (а.с.15)

Скаржник вважає, що державним виконавцем вчинені вказані процесуальні дії по відкриттю виконавчого провадження щодо достягнення з неї як боржника виконавчого збору всупереч положень ст.ст. 27, 40 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.15).

Проте з такою позицією скаржника погодитися не можна.

Так, у добровільному порядку виконавчий документ виконаний не був, неодноразові вимоги державного виконавця закликати боржника щодо виконання рішення суду боржником виконані не були.

Виконання виконавчого провадження відбувалось в період з 01 вересня 2015 року (постанова про відкриття виконавчого провадження, матеріали виконавчого провадження) та до 31 жовтня 2018 року (постанова про повернення виконавчого документа стягувачу), тобто понад три роки, й за наслідками проведення виконавчих дій державним виконавцем вчинено ряд виконавчих дій, й у тому числі примусових заходів по виконанню виконавчого листа, що стало підставою для вчинення оскаржуваної дії.

Пунктом 1. 5 Інструкції з організації примусового виконання рішень встановлено, що під час здійснення виконавчого провадження державний виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами.

У постановлених актах, процесуальних повідомленнях, складених виконавцем, й у тому числі, при виході за місцем мешкання боржника, наявні докази про те, що сторона виконавчого провадження, а саме, боржник, повідомлявся про здійснення виконавчих дій своєчасно, проте боржник рішення суду не виконує.

Рішення суду є обов"язковим до виконання. Державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів для примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів (ч.2 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження»).

Частиною 5 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» передбачені випадки, коли виконавчий збір не стягується. Й здіно п.9 вказаної частини виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

У даному випадку рішення суду не було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, й 10% від суми стягнення, у тому числі, суми повернення, складає 38 966 грн. 29 коп., що відповідає правильному обрахуванню державним виконавцем.

Зважаючи на визначені Законом України «Про виконавче провадження» випадки, коли виконавчий збір не стягується, підстав вважати оскаржувані дії державного виконавця протиправними, немає.

За таких підстав, виконавець, прийнявши оскаржувану постанову про відкриття виконавчого провадження про стягнення (достягнення 36 429 грн. 10 коп.) з ОСОБА_4 як боржника виконавчого збору в загальній сумі 38 966 грн. 29 коп., що складає 10% від суми стягнення, й у тому числі повернення, що відповідає ч.2 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», діяв у відповідності до своїх посадових повноважень, визначених вказаним законом, й з урахуванням та дотриманням положення ст. ст. 27, 39 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки рішення не було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, й 10% від суми стягнення, у тому числі, суми повернення, складає 38 966 грн. 29 коп.

Виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії й здійснювати заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Позиція скаржника про те, що з вказаних ним підстав дії державного виконавця не відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження», є недоведеною та безпідставною.

Відповідно, судом встановлена правомірність дій державного виконавця, і вважає, що останні не можуть бути визнані протиправними лише з формальних міркувань скаржника.

Будь-які докази, які вказували б на порушення державним виконавцем чинного законодавста прав боржника як сторони виконавчого провадження щодо виконання рішення суду, не встановлено.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення ст. 452 ЦПК України.

Так, судові витрати, пов'язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

За таких підстав зі скаржника на користь держави підлягають стягненню 352 грн. 40 коп. - судового збору.

На підставі вищевикладеного, керуючись п. 9 ч.1 Перехідних положень ЦПК України, ст.ст. 450, 451, 452 ЦПК України, ст.1, 10, ч.1, 2 ст. 27, п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про судовий збір», суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні скарги ОСОБА_4 на дії державного виконавця Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Бойко Марії Дмитрівни, заінтересована особа - ПАТ «Універсал Банк», - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4, ідентифікаційний код платника податків - НОМЕР_1, на користь держави 352 (триста п»ятдесят дві) грн. 40 (сорок) коп. - судового збору.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п»ятнадцять днів з дня її проголошення.

Відповідно до ст.355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до пп. 15.5 п. 15 розділу «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Згідно ч.1 ст.354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Отже, строки оскарження судових рішень в апеляційному порядку складають 30 календарних днів - для рішень і 15 календарних днів - для ухвал, однак апеляційна скарга подається за старими правилами - через суд першої інстанції.

Копію ухвали невідкладно направили позивачу для відома.

СУДДЯ: Коренюк А.М.