Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" вересня 2019 р.

м. Київ

справа № 755/11161/19

провадження № 2/755/4831/19

Дніпровський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді Галагана В.І., за участю секретаря Проценко Н.А.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

УСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , звертаючись з позовом до суду, просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 2 000,00 грн. з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно з урахуванням індексації, починаючи з дня звернення з даною заявою до суду і до досягнення дитиною повноліття, мотивуючи свої вимоги тим, що сторони без реєстрації шлюбу мають неповнолітню доньку. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23.09.2014 року шлюб між сторонами розірвано. На даний час сторони проживають окремо, спільного бюджету не мають та не ведуть спільного господарства, дитина проживає разом із позивачем та знаходиться на його повному матеріальному забезпеченні. Відповідач, будучи особою працездатного віку та не маючи інших утриманців участі у вихованні дитини не приймає, коштів на утримання не надає, тому позивач вимушений звернутись з вимогами про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у судовому порядку.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 02 серпня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідач ОСОБА_2 скористалась процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений ухвалою суду від 02 серпня 2019 року строк, надала до суду письмовий відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач визнала позов частково, не заперечує проти сплати аліментів на утримання доньки, однак заперечує проти розміру аліментів, оскільки не має регулярного заробітку. Відповідачем зауважено, що сторони проживають окремо з квітня 2014 року, у період з квітня 2014 року по травень 2018 року дитина проживала разом із відповідачем, позивач проживав окремо, участі у вихованні та утриманні дитини не приймав, тому відповідач у серпні 2014 року звернулась до суду із позовом про стягнення аліментів, який було задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3 аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 28.08.2014 року і до досягнення дитиною повноліття. На виконання рішення суду було видано виконавчий лист від 04.02.2015 року із строком пред`явлення до виконання до 17.11.2023 року, проте відповідач не подавала його на виконання, оскільки позивач добровільно почав надавати грошові кошти на утримання дитини. З травня 2018 року донька мешкає разом із позивачем, оскільки відповідач не мала фінансової можливості сплачувати за орендовану квартиру поруч із школою, де навчалась дитина. Крім того, на утриманні відповідача знаходяться її непрацездатні батьки та малолітній син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батько якого проживає окремо, а також разом із відповідачем проживає її повнолітня донька ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка є особою з інвалідністю з дитинства. На даний час відповідач не працює, доходу не має, перебуває на обліку в Оболонській районній філії Київського міського центру зайнятості, тому наразі відповідач не має матеріальної можливості сплачувати аліменти у заявленому позивачем розмірі. (а.с. 43-47)

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного.

У відповідності до ст. 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року - держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Крім цього, статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до положення ч.1, ч. 2 статті 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ст. 150 Сімейного кодексу України).

Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 p., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Положення Сімейного кодексу України регулюють відносини з утримання між батьками й дітьми, між матір`ю й батьком дитини з метою затвердження почуття обов`язку батьків і дітей один перед одним і мають своєю спрямованістю створення в сім`ї сприятливих умов фізичного, розумового, морального, духовного й соціального розвитку дитини. Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відповідно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20.11.1959 р., Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в ст. 7 Сімейного кодексу України.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають спільну неповнолітню дитину - доньку, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Оболонським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 16.02.2018 року, актовий запис № 3033. (а.с. 4)

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23.09.2014 року розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 13.08.2004 року Відділ реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції міста Києва, актовий запис № 904. (а.с. 5)

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 02.10.2014 року стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , на утримання доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 28 серпня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. (а.с. 51-53)

04.02.2015 року Дніпровським районним судом м. Києва видано виконавчий лист з примусового виконання рішення суду від 02.10.2014 року про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , на утримання доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 28 серпня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. (а.с. 54-55)

Згідно Характеристики, виданої директором ліцею «ЕКО» № 198, яка не містить дати та реєстраційного номеру, ОСОБА_3 навчається в ліцеї «ЕКО» № 198 з 2018 року, батьки ОСОБА_3 розлучені, дитина проживає з батьком, вихованням ОСОБА_3 займається батько, відвідує усі збори і бере активну участь у житті класу та школи, завжди приділяє належну увагу доньці. Усю матеріальну відповідальність за доньку несе батько, мати не цікавиться навчанням та вихованням доньки, батьківські збори не відвідує, жодного разу не з`являлась у ліцей. (а.с. 82)

За даними Довідки, виданої ТОВ «Арсенал-Житлосервіс» від 10.08.2019 року № 326, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживають за адресою: АДРЕСА_3 , ЖК «Уютний квартал ». (а.с. 83)

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. Сімейного кодексу України, у редакції Закону в редакції Закону № 2037-VІІІ від 17.05.2017 року, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно ч. 1 ст. 79 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.

Судом встановлено, що на даний час дитина проживає разом із батьком за місцем його проживання, між сторонами не досягнуто згоди щодо сплати аліментів, відповідач відмовляється у добровільному порядку надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, яка перебуває на повному матеріальному утриманні позивача, що є підставою звернення позивача до суду з вимогами про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Разом з тим, проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки судом встановлено, що на час ухвалення даного рішення суду наявне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 02.10.2014 року, яким вже стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дане рішення суду є чинним, щодо його примусового виконання судом 02.10.2015 року видано виконавчий лист. При цьому в матеріалах справи відсутні докази наявності судового рішення, яке б набрало законної сили, про визнання виконавчого листа Дніпровського районного суду м. Києва від 02.10.2015 року таким, що не підлягає виконанню, тому стягнення аліментів у даному провадженні та, відповідно, чинність двох рішень суду із взаємовиключними суб`єктами стягнення є неприпустимою, що свідчить про неможливість відновлення порушеного права позивача у даний обраний ним спосіб захисту.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів є безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 79, 141, 155, 180-182, 191 Сімейного кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3, ст.ст. 2, 4, 6-13, 82, 89, 133, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 279, 352, 354, 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасники справи мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення даного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 13 вересня 2019 року.

Суддя: В.І. Галаган