Справа № 755/9672/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" січня 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Чех Н.А.

з участю секретаря - Кузьменко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві про звільнення майна з-під арешту,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про звільнення майна з-під арешту посилаючись на те, що він є власником автомобіля «Mersedes-Benz», 1998 року випуску, шасі НОМЕР_2, державний номер НОМЕР_1. В червні 2018 року йому стало відомо, що постановою ВДВС Дніпровського РУЮ м. Києва № 191 від 20.10.2003 року було накладено арешт на його автомобіль. Однак, про наявність виконавчих проваджень відносно нього йому не відомо. На його заяву щодо надання інформації, він отримав відповідь від 13.06.2018 року № 45075, де зазначено, що виконавчі документи на нього (позивача) у відділі не перебувають, та надати ширшу інформацію не мають можливості у зв'язку із знищенням документів за терміном зберігання. Наявність арешту на його майно порушує його права як власника автомобіля.

В судове засідання позивач не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, та задоволення позовних вимог у повному обсязі. В разі неявки відповідача в судове засідання щодо ухвалення заочного рішення не заперечував.

В судове засідання представник відповідача не з'явився, надіслав лист про слухання справи без його участі.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Даний позов зареєстровано в суді 27.06.2018 року, 24.07.2018 року відкрито провадження та призначено справу до підготовчого засідання.

04.12.2018 року позивачем подано уточнену позовну заяву.

Ухвалою від 04.12.2018 року підготовче провадження закрито, справа призначена до судового розгляду.

Клопотання по суті спору сторонами не подавалися.

В суді встановлено, що згідно Постанови ВДВС Дніпровського РУЮ м. Києва від 20.10.2003 року № 191 (вхідний № 10270 від 22.10.2003 року) накладено арешт, заборону на відчуження на автомобіль «Mersedes-Benz», 1998 року випуску, шасі НОМЕР_2, державний номер НОМЕР_1, який належить ОСОБА_1.

11.06.2018 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про зняття арешту з його автомобіля, на яку він отримав відповідь № 45075 від 13.06.2018 року, де зазначено, що відповідно до даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень станом на 13.06.2018 року виконавчі документи стосовно ОСОБА_1 на виконанні у відділі не перебувають; детальної інформації або зняти арешт з майна не виявляється можливим у зв'язку із знищенням документообігу відділу за перебігом терміну зберігання.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ч. 1 ЦК України передбачено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (що діяв на момент подій) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, зазначеної в частині другій цієї статті, для їх пред'явлення до органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження, для зняття арешту, накладеного на майно.

Оскільки, виконавче провадження відносно позивача, яке перебувало на виконанні в виконавчій сліжбі, відсутнє, документи виконавчого провадження, де був накладений арешт, знищені, позивач позбавлений можливості захистити свої законні права поза судовим вирішенням спірного питання.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції 1999 року), ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 81, 141, 258, 259, 264, 265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві про звільнення майна з-під арешту - задовольнити.

Звільнити майно з-під арешту та зняти арешт з автомобіля «Mersedes-Benz», 1998 року випуску, шасі НОМЕР_2, державний номер НОМЕР_1, який належить ОСОБА_1, накладений на підставі Постанови ВДВС Дніпровського РУЮ м. Києва від 20.10.2003 року № 191 (вхідний № 10270 від 22.10.2003 року).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: