Справа № 344/7932/16-ц
Провадження № 22-ц/4808/217/19
Головуючий у 1 інстанції Татарінова О. А.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючої Пнівчук О.В.

суддів : Ясеновенко Л.В., Томин О.О.

секретаря Капущак С.В.

з участю апелянта ОСОБА_1

представника виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, Івано-Франківської міської ради -Тарновської І.Я.

представника департаменту житлової, комунальної політики та благоустрою Когута М.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 13 грудня 2018 року в складі судді Татарінової О.А., у справі за позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківської міської ради, голови ліквідаційної комісії - Вагілевича Маряна Володимировича, виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, Департаменту комунального господарства, транспорту і зв'язку Івано-Франківської міської ради про скасування наказу про звільнення з роботи, зобов'язання працевлаштувати на роботі, стягнення заробітної плати,

в с т а н о в и в :

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення суду у якій просила змінити спосіб і порядок виконання рішення суду про стягнення з Івано-Франківської міської ради на її користь заробітної плати за час вимушеного прогулу в розмірі 47358 грн, зобов»завши Івано-Франківську міську раду виконати рішення суду шляхом направлення коштів міського бюджету в сумі 47358 грн. на рахунок № 4841 виконавчого комітету; зобов»язати Управління Державної казначейської служби України у м. Івано-Франківську Івано-Франківської області списати з даного рахунку 47358 грн. та перерахувати дані кошти на рахунок позивача.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 13 грудня 2018 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про зміну способу і порядку виконання рішення суду - відмовлено.

Не погоджуючись із даною ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на необгрунтованість висновків суду про наявність підстав для відмови у задоволенні її заяви про зміну способу та порядку виконання рішення суду. Апелянт просила скасувати ухвалу суду та прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства яке забезпечить виконання рішення суду.

В обгрунтування вимог скарги, ОСОБА_1 посилається на те, що суд не вирішив питання хто і яким чином буде виконувати рішення суду, хоча саме на суд покладено контроль за його виконанням. Вважає невірним висновок суду про те, що зобов»язання Управління Державної казначейської служби стягнути кошти з бюджетного рахунку є зміною змісту рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу Івано-Франківська міська рада зазначила що оскаржувана ухвала суду постановлена з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а подану ОСОБА_1 апеляційну скаргу такою, що не підлягає до задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

У судовому засіданні апеляційного суду апелянт ОСОБА_1 підтримала доводи апеляційної скарги з наведених у ній мотивів.

Представник виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, Івано-Франківської міської ради -Тарновська І.Я., представник департаменту житлової, комунальної політики та благоустрою Когут М.Г. заперечили доводи апеляційної скарги, посилаючись на обгрунтованість висновків суду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до положень ч.1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судове рішення, згідно ст. 263 ЦПК України, повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвала суду відповідає.

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що запропонований заявником спосіб виконання рішення суду фактично змінить зміст рішення, так як містить зобов»язальний характер щодо Управління державної казначейської служби України в Івано-Франківській області.

З таким висновком колегія суддів погоджується з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Івано-Франківського міського суду від 20.11.2017 року визнано неправомірним звільнення ОСОБА_1 з посади майстра КО «Івано-Франківський міський парк культури та відпочинку ім. Т.Г. Шевченка» на підставі наказу № 55 від 20.05.2016 року. Стягнуто з Івано-Франківської міської ради на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 21.05.2016 по 20.11.2017 в розмірі 47358 грн. Постановою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 22.02.2018 року рішення суду в частині відмови у задоволенні позову щодо обов»язкового працевлаштування скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким зобов'язано Івано-Франківську міську раду працевлаштувати ОСОБА_1

Відповідно до ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов»язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Частиною третьою статті 33 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Згідно з ч.ч.1, 3 ст.435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Поняття спосіб та порядок виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке розраховане на виконавче провадження. Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем.

Спосіб виконання судового рішення - це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, що встановлено ст.16 ЦК України.

Під зміною способу виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у спосіб, раніше встановлений. При цьому суд не може змінити зміст рішення або його суть. Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постановах від 25 листопада 2015 року (справа №6-1829цс15) та від 16 грудня 2015 року (справа №6-2427цс15).

При зміні способу виконання рішення суду фактично здійснюється заміна одного заходу примусового виконання іншим. Під час вирішення питання про зміну способу виконання суд з»ясовує обставини, що свідчать про цілковиту неможливість виконання судового рішення. При цьому, ключовим питанням є те, що під час зміни способу та порядку виконання рішення, суд не може змінювати саме рішення по суті.

Матеріали справи не містять доказів неможливості виконання рішення суду у спосіб визначений рішенням суду, заява ОСОБА_1 про зміну способу та порядку виконання рішення суду шляхом зобов»зання Івано-Франківську міську раду направити кошти міського бюджету в сумі 47358 грн. на рахунок виконавчого комітету та зобов»язання Управління Державної казначейської служби України у м. Івано-Франківську Івано-Франківської області списати з даного рахунку 47358 грн. та перерахувати дані кошти на рахунок позивача змінює зміст рішення суду так як визначає зобов»язання щодо юридичної особи, стосовно якої судом рішення не ухвалювалося.

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що матеріалами справи не встановлено обставин, що ускладнюють виконання судового рішення, а виконання рішення суду можливо без зміни способу та порядку виконання судового рішення.

Доводи апеляційної скарги обгрунтованості висновків суду не спростовують, ухвала суду постановлена з додержанням вимог норм проуцесуального права, а тому підстав для її скасування не встановлено.

Керуючись 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Івано-Франківського міського суду від 13 грудня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 01 лютого 2019 року.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: Л.В. Ясеновенко

О.О. Томин