КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/970/2019
Справа № 362/7221/15-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

04 лютого 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Богдан І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Управління Державної міграційної служби України в Київській області на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області в складі судді Корнієнка С.В., ухвалене в м. Васильків 02 листопада 2015 року у справі за заявою ОСОБА_1, заінтересовані особи Відділ реєстрації актів цивільного стану Васильківського міськрайонного управління юстиції, Васильківський районний відділ Управління Державної міграційної служби України в Київській області про встановлення факту народження та зобов'язання вчинити дії,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

В жовтні 2015 року до суду надійшла заява від імені ОСОБА_1 про встановлення факту народження та зобов'язання вчинити дії, в якій заявник посилався на те, що через невідомі йому обставини його батьки після його народження належним чином не оформили йому свідоцтво про народження та паспорт громадянина України відповідно до вимог законодавства. Лише в 2008 році він отримав посвідчення особи без громадянства в Республіці Казахстан, хоча фактично народився в Україні ІНФОРМАЦІЯ_2 року у м. Львів. Згідно даних посвідчення особи без громадянства НОМЕР_1, виданого на його ім?я, зазначено дату народження ІНФОРМАЦІЯ_2 року. Вказував, що встановлення факту народження та факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року та станом на 13 листопада 1991 року йому необхідно для приведення у відповідність власних документів.

На підставі вищевикладеного просив встановити, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 року, місце народження м. Львів, в графі батько зазначити ОСОБА_7, а в графі мати зазначити ОСОБА_8; встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 на території України станом на 24 серпня 1991 року та станом на 13 листопада 1991 року; зобов'язати Відділ реєстрації актів цивільного стану Васильківського міськрайонного управління юстиції видати йому свідоцтво про народження, а Васильківський районний відділ Управління Державної міграційної служби України в Київській області - видати йому паспорт громадянина України.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 02 листопада 2015 року заяву ОСОБА_1 задоволено. Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Луганськ станом на 24 серпня 1991 року та на 13 листопада 1991 року.

Управління Державної міграційної служби України в Київській області, до складу якого входить заінтересована особа Васильківський районний відділ Управління Державної міграційної служби України в Київській області, не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просило скасувати рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 02 листопада 2015 року, прийняти нове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовити.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилалося на те, що в матеріалах справи наявна копія довіреності Управління державної міграційної служби в Київській області, а судове рішення містить посилання на письмову заяву про слухання справи без його участі, разом з тим, в матеріалах справи відсутня така заява. Крім того, матеріали судової справи не містять жодного доказу направлення повідомлень про слухання справи або доказів направлення інших процесуальних документів. Разом із тим, Васильківський районний відділ Управління державної міграційної служби в Київській області не може бути належною заінтересованою особою у вказаній справі, оскільки є районним відділом та утворений без створення юридичної особи.

Вказувало, що згідно рішення суду обставини, на які посилався заявник, підтверджуються наданою ним копією свідоцтва про народження, однак зазначена копія в матеріалах справи відсутня. Інформація щодо постійного проживання заявника або його батьків, родичів до 24 серпня 1991 року на території України відсутня. Заявник взагалі не надав жодного документу, який міг би свідчити про те, що заявник дійсно з 1989 року проживав на території України.

Заявник просив встановити факт постійного проживання та народження на території України в м. Львів, натомість судом встановлено факт постійного проживання в м. Луганськ, що свідчить про формальний підхід до розгляду справи.

Зазначало, що матеріали справи не містять доказів виклику та направлення процесуальних документів учасникам справи, а також документу, що підтверджує сплату судового збору.

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом із тим рішення суду першої інстанції даним вимогам закону не відповідає.

Так, до суду подана заява від імені ОСОБА_1, в якій заявник посилався на те, що встановлення факту народження та постійного проживання на території України йому необхідно для приведення у відповідність власних документів.

В матеріалах справи наявний документ, виданий у Республіці Казахстан, на ім'я ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, який посвідчує його належність до осіб без громадянства (а. с. 4 - 5).

На а. с. 9 міститься заява від імені ОСОБА_1, в якій заявник просить розглянути його заяву без його участі, підтримує її в повному обсязі.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Задовольняючи заяву про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня та 13 листопада 1991 року, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 року в м. Луганськ, в графі батько зазначено ОСОБА_7, а в графі мати зазначено ОСОБА_8, що підтверджується наданою заявником копією свідоцтва про народження.

Із такими висновками суду першої інстанції не можна погодитися, виходячи із наступного.

У відповідності до змісту частини 1 статті 234 ЦПК України в редакції станом на час ухвалення рішення, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Частиною 2 статті 256 ЦПК України в редакції станом на час ухвалення рішення визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти і об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного і обґрунтованого рішення.

Відповідно до статті 258 ЦПК України в редакції станом на час ухвалення рішення, серед іншого, у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, обов`язково зазначається мета встановлення такого факту та причина неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, а також докази, що підтверджують факт.

Відкривши провадження в справі за заявою про встановлення факту народження та постійного проживання, суд не звернув уваги на те, що у заяві не вказана ні мета встановлення такого факту, ні причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт. Зазначення заявником, що встановлення факту родинних відносин необхідно йому для приведення у відповідність власних документів, не свідчить про те, що ним у заяві вказано мету встановлення такого факту, оскільки вказана ним мета не свідчить про юридичну значимість встановлення такого факту.

Відтак, прийнявши заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, у якій не було вказано мети встановлення такого факту, та не встановивши таку мету під час судового розгляду, суд не мав правових підстав для задоволення такої заяви.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції посилався на документи, оригінали або належним чином посвідчені копії яких в матеріалах справи відсутні, а саме на свідоцтво про народження, яке взагалі не зазначене заявником в переліку додатків до заяви, а в самій заяві безпосередньо вказано, що батьки заявника свідоцтво про його народження відповідно до вимог законодавства не оформляли.

Заявником надано до суду лише копію посвідчення особи без громадянства НОМЕР_1, однак даний доказ не можна вважати належним, оскільки він як не підтверджує, так і не спростовує обставин, які заявник просить встановити, а саме факт його народження та постійного проживання на території України станом на певний час.

Крім того, заявник просив встановити факт його народження в м. Львів, а суд встановив факт народження ОСОБА_1 в м. Луганськ, посилаючись на відсутнє в матеріалах справи свідоцтво про народження та вочевидь вийшовши за межі заявлених вимог.

Враховуючи, що заявником не надано будь-яких доказів на підтвердження даного факту, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції як незаконного і необґрунтованого із прийняттям нової постанови про відмову в заяві про встановлення факту.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд також звертає увагу, що провадження у справі відкрито і справу розглянуто з численними порушеннями норм процесуального права.

Так, відповідно до ч. ч. 3, 5 ст. 119, ст. 121 ЦПК України в редакції станом на час ухвалення рішенняпозовна заява підписується позивачем або його представником із зазначенням дати її подання. До позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору. Суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали. Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 119 і 120 цього Кодексу, сплатить суму судового збору позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Разом із тим, поза увагою суду першої інстанції залишилась та обставина, що заява, подана від імені ОСОБА_1, ніким не підписана, а ім'я особи, якою сплачено судовий збір, не збігається з ім'ям заявника.

За таких обставин суд першої інстанції повинен був діяти відповідно до вимог ст. 121 ЦПК України та залишити заяву без руху, надавши заявнику строк для усунення недоліків, однак протиправно не зробив цього та відкрив провадження у справі без наявних на те підстав.

Лише в подальшому заявник подав заяву, в якій просить розглянути його заяву без його участі та підтримує її в повному обсязі.

Також суд не переконався, чи має Васильківський районний відділ Управління Державної міграційної служби України в Київській області цивільну процесуальну правоздатність і дієздатність як районний відділ органу, утворений без створення юридичної особи, та чи може у зв'язку з цим приймати самостійну участь у справі як третя особа.

Крім того, відповідно до ст. 235 ЦПК України в редакції станом на час ухвалення рішення справа про встановлення факту, що має юридичне значення, розглядається в порядку окремого провадження за участі заявника і заінтересованих осіб.

Однак матеріали справи не містять доказів належного повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про час та місце розгляду справи в порядку, передбаченому ст. 74 ЦПК України. Взагалі в матеріалах справи відсутні докази, що заявнику та заінтересованим особам направлялися судові повістки про виклик їх в судове засідання.

На а. с. 6 міститься копія довіреності, виданої Управлінням державної міграційної служби України в Київській області, якою уповноважено ОСОБА_3 представляти інтереси Управління та територіальних підрозділів під час розгляду в судах справ, в яких Управління або територіальний підрозділ бере участь як сторона, однак даний документ до матеріалів справи приєднаний без наявних на те підстав, оскільки судове засідання проведено за відсутності осіб, які беруть участь у справі, про що складено довідку (а. с. 10), і будь-які заяви від представника Управління державної міграційної служби України в Київській області в матеріалах справи відсутні, а сама копія довіреності всупереч ч. 5 ст. 42 ЦПК України суддею не посвідчена.

Незважаючи на ці обставини, в рішенні судом першої інстанції безпідставно вказано, що від представника Васильківського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Київській області надійшла письмова заява про слухання справи у його відсутності.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування із прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні заяви.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України апеляційний суд здійснює перерозподіл судових витрат та стягує із заявника на користь Управління державної міграційної служби України в Київській області судові витрати за подання апеляційної скарги в розмірі 365,40 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Київській області задовольнити.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 02 листопада 2015 року скасувати та прийняти нову постанову.

ОСОБА_1 ОСОБА_2, заінтересовані особи Відділ реєстрації актів цивільного стану Васильківського міськрайонного управління юстиції, Васильківський районний відділ Управління Державної міграційної служби України в Київській області, в задоволенні заяви про встановлення факту народження та зобов'язання вчинити дії.

Стягнути із ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) на користь Управління Державної міграційної служби України в Київській області (м. Київ, вул. Петропавлівська 11, ) судові витрати в розмірі 365,40 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 04 лютого 2019 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.