АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/159/19Головуючий по 1 інстанції
Категорія : Діденко Т. І.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2019 року апеляційний суд Черкаської області в складі:

суддів Бондаренка С. І., Храпка В.Д., Новікова О.М.

за участю секретаря Чуйко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 17 жовтня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Діденко Т.І., у справі за позовом ОСОБА_3 до редактора газети «Алекс» про захист честі, гідності і ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, повний текст рішення складено 29 жовтня 2018 року, -

в с т а н о в и в :

У лютому 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до редактора газети «Алекс» про захист честі, гідності і ділової репутації та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог вказував, що на платне замовлення сільського голови Лукашівської сільської ради Монастирищенського району Черкаської області ОСОБА_4 редактор газети «Алекс» ОСОБА_5 (журналістський псевдонім ОСОБА_5), у номері НОМЕР_1 (НОМЕР_1) газети «Алекс» від ІНФОРМАЦІЯ_1 року надрукувала статтю, в якій в тому числі є негативна інформація про позивача.

Вважає, що друкуючи статтю ОСОБА_5 не була ознайомлена із суттю і змістом його звернень до виконавчого комітету Лукашівської сільської ради і його посадових (службових) осіб, не була ознайомлена із Законами України «Про звернення громадян», «Про інформацію», «Про доступ до публічної інформації», «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», і фактично звинуватила в його праві на звернення до виконавчого органу місцевого самоврядування і його посадових (службових) осіб, у тому, що він вимагав у сільської ради надати йому статус жителя с. Лукашівка, в той час, як його звернення було іншого змісту і не містило жодних категоричностей, в тому, що через його позови до сільської ради відділ примусового виконання рішень державної виконавчої служби у Черкаській області за невиконання рішення суду, яке вступило в законну силу, стягнув на підставі виконавчих листів, які видані Монастирищенським районним судом, кошти за примусове виконання рішень суду.

Суд виходив із того, що відновлення порушеного права особи мало бути ефективним, і таким, що виключало в подальшому протиправні дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень виконавчого комітету Лукашівської сільської ради і його голови в зв'язку з неодноразовим невиконанням чи ігноруванням рішень суду і у зв'язку із припиненням необхідності його повторного звернення до суду на їхню бездіяльність, а тому на законних підставах видав виконавчий лист про примусові виконання рішення суду.

Позивач вважає, що насправді винуватцем цих подій, є виконавчий комітет Лукашівської сільської ради та його голова ОСОБА_4, які свідомо і умисно відмовилися виконувати рішення суду.

Позивач вказує, що він мав конституційне право на звернення до органу місцевого самоврядування без обмеження у їх кількості і його дії не можна було вважати протиправними, як про це висвітлено в № НОМЕР_1 газети «Алекс» від ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Внаслідок непрофесійних дій редактора газети «Алекс» ОСОБА_5 позивачу і його родині була завдана моральна шкода, яку він оцінює у 100000 гривень. Ця прикра подія завдала йому відчутної моральної шкоди, він пережив стрес, біль та страждання, переживання за сім'ю, яка через публікацію статті стала об'єктом насмішок і обговорень, а ще й через байдужість відповідача, якого він звинувачує в тому, що вона прискорила смерть його сина ОСОБА_7, що вболівав за честь і гідність сім'ї і надто близько сприйняв цю публікацію.

На підставі викладеного позивач просив суд зобов'язати редактора газети «Алекс» ОСОБА_5 (журналістський псевдонім ОСОБА_5) спростувати відомості, що не відповідають дійсності та порочать його честь та гідність, ділову репутацію, які розміщених у № НОМЕР_1 (НОМЕР_1) газети «Алекс» від ІНФОРМАЦІЯ_1 року, у такий же самий спосіб, у який вона була поширена та стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 100000 гривень.

Рішенням Монастирищенського районного суду Черкаської області від 17 жовтня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення. Зокрема зазначає, що «спростування» інформації щодо нього у статті не містить причин, підстав і мотивів , що спонукали відповідача до спростовування частини статті, , не містить посилання на джерело отримання недостовірної і негативної інформації, не містить пояснення про те, що закони не обмежують право особи щодо кількості звернень до органів державної влади та органів місцевого самоврядування їх посадових і службових осіб та вибачень автора, а суд відмовився від з'ясування всіх обставин справи.

У відзиві на апеляційну скаргу редактор газети «Апекс» ОСОБА_5 заперечила проти задоволення апеляційної скарги, обґрунтувавши відзив тим, що поширена відносно позивача інформація була спростована у той самий спосіб, що і поширена.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що на день ухвалення рішення суду, відповідач в добровільному порядку спростував інформацію щодо позивача, в статті «ІНФОРМАЦІЯ_3», яка надрукована в № НОМЕР_1 газети «Алекс» від ІНФОРМАЦІЯ_2 року, а моральна шкода недоведена позивачем.

В судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що , у № НОМЕР_1 (НОМЕР_1) газети «Алекс» від ІНФОРМАЦІЯ_1 року розміщено статтю ОСОБА_5 із заголовком «ІНФОРМАЦІЯ_4»», яка містить, зокрема, наступну інформацію:

«ІНФОРМАЦІЯ_5»(а.с.31).

Згідно зі статтею 3, частиною 4 статті 32 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпеки визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Отже відповідно до Конституції України право на повагу до гідності та честі є одним із особистих немайнових прав фізичної особи, а особливості його здійснення і захисту встановлені Цивільним кодексом України.

Згідно з статтею 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Крім того, фізична особа має право на недоторканість своєї ділової репутації і може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації (стаття 299 ЦК України).

Праву особи на повагу до її гідності, честі та на недоторканість ділової репутації кореспондує обов'язок інших осіб, які поширюють інформацію, переконатися в її достовірності ( частина 2 статті 302 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Частинами 4, 6, 7 цієї статті встановлено, що спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов'язків, вважається юридична особа, у якій вона працює.

Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Статтею 37 Закону України від 16 листопада 1992 року №2782-XII «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» встановлено, що громадяни, юридичні особи і державні органи, а також їх законні представники мають право вимагати від редакції друкованого засобу масової інформації опублікування ним спростування поширених про них відомостей, що не відповідають дійсності або принижують їх честь та гідність.

Якщо редакція не має доказів того, що опубліковані нею відомості відповідають дійсності, вона зобов'язана на вимогу заявника опублікувати спростування їх у запланованому найближчому випуску друкованого засобу масової інформації або опублікувати його за власною ініціативою.

Спростування повинно бути набрано тим же шрифтом і поміщено під заголовком «Спростування» на тому ж місці шпальти, де містилося повідомлення, яке спростовується.

Обсяг спростування не може більш ніж удвічі перевищувати обсяг спростовуваного фрагменту опублікованого повідомлення або матеріалу. Забороняється вимагати, щоб спростування було меншим, ніж половина стандартної сторінки машинописного тексту.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 15 Постанови від 27.02.2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Позивачем доведено, а відповідачем не заперечується факт поширення шляхом публікації в друкованому засобі масової інформації статті, яка містила в тому числі інформацію щодо позивача.

Позивач просив зобов'язати саме редактора газети «Алекс» ОСОБА_5 (журналістський псевдонім ОСОБА_5) спростувати поширену щодо нього негативну, недостовірну інформацію в той самий спосіб у який вона була поширена.

Проте, у випуску газети «Алекс» № НОМЕР_2 (НОМЕР_2) від ІНФОРМАЦІЯ_6 року на сторінці 4 відповідач надрукував спростування, згідно якого через брак доказів, що опубліковані відомості відповідають дійсності, редакція спростовує частину статті автора ОСОБА_5 «ІНФОРМАЦІЯ_3» в № НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_2 року в частині, яка стосується позивача( а.с. 91), тобто особисте немайнове право позивача вже захищене в спосіб, про який він просив у даній справі.

Доводи апеляційної скарги про неповне зазначення інформації не відповідає дійсності. З вказаної публікації вбачається, що вся інформація яка стосувалась позивача - спростована.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що станом на 17 жовтня 2018 року, на день ухвалення рішення суду , частина позовних вимог була задоволена в добровільному порядку, а тому позов у вказаній частині до задоволення не підлягає.

Виходячи з тексту інформації, дій відповідача щодо її спростування, обґрунтування позивачем завданої моральної шкоди та відсутність обґрунтування в апеляційній скарзі в чому полягає необґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволені вимоги щодо моральної шкоди, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність позивачем завдання такої шкоди.

Посилання апелянта на те, що суд , в порушення статті 197 ЦПК України, не отримавши відповіді на запит, закрив підготовче провадження є необґрунтованими, оскільки відповідно до п.7 частини 2 статті 197 ЦПК України, у підготовчому засіданні суд вирішує питання про витребування додаткових доказів та визначає строки їх подання, вирішує питання про забезпечення доказів, якщо ці питання не були вирішені раніше.

Окрім цього ухвалою Монастирищенського районного суду Черкаської області від 19 березня 2018 року, задоволено клопотання позивача зобов'язано виконавчий комітет Лукашівської сільської ради надати суду відповідь на запит про інформацію позивача від 10 березня 2018 року.

На вказану ухвалу суду виконавчий комітет Лукашівської сільської ради 13 квітня 2018 року надав відповідь, ухвала ж про закриття підготовчого провадження постановлена судом 17 квітня 2018 року.

Разом з тим, зазначені судом першої інстанції, в мотивувальній частині рішення, ті обставини, що звернення до редакції та позовна заява містить зневажливі та образливі висловлювання на адресу автора статті ОСОБА_5 та образливі висловлювання в судовому засідання позивача на адресу представника відповідача та голови села - свідка ОСОБА_4 є обставинами які тягнуть за собою інші юридичні наслідки і не стосуються предмету спору в даній справі, в зв'язку з чим, підлягають виключенню з мотивувальної частини рішення суду.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду підлягає зміні.

Керуючись ст. ст. 368, 374, 376,381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково, а рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 17 жовтня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Діденко Т.І., у справі за позовом ОСОБА_3 до редактора газети «Алекс» про захист честі, гідності і ділової репутації та відшкодування моральної шкоди - змінити, виключивши з мотивувальної частини абзац «Крім того, позивач у зверненні до редакції, в тексті позовної заяви зневажливо та образливо висловлювався на адресу автора статті ОСОБА_5, в судовому засіданні неодноразово образливо висловлювався на адресу представника відповідача та голови села - свідка ОСОБА_4, на зауваження головуючого у справі не реагував».

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови виготовлений 1 лютого 2019 року.

Судді