Провадження № 22-ц/802/188/19 Категорія: 59 Доповідач: Киця С. I.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Киці С.І.,

суддів - Грушицького А.І., Шевчук Л.Я.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" про захист прав споживача за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 листопада 2018 року,

в с т а н о в и в:

В жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ПАТ «Державний ощадний банк України» про захист прав споживача. Позов мотивує тим, що 06 жовтня 2014 року між ним та банком був укладений договір про відкриття та обслуговування рахунку, випуску та надання платіжної картки № 411573. Він отримав платіжну картку та вніс на неї грошові кошти в сумі 45400 грн., однак у період з 22 жовтня 2014 року по 24 жовтня 2014 року, під час зняття коштів у Республіці Білорусь, банком було невірно застосовано офіційний курс валют під час конвертації грошових коштів у гривні, у результаті чого банк неправомірно списав з рахунку на 1 156, 33 грн. більше, ніж передбачено договором та законодавством.

Вважає, що банк повинен був виплатити йому залишок коштів, оскільки строк дії виданої картки закінчився. Банком ці кошти йому не повернуті. Відповідач прострочив повернення коштів в сумі 1156, 33 грн. з 01.11.2015 року по день подання позову 17.10.2018 року.

Просить стягнути з ПАТ "Державний ощадний банк України" в його користь суму основного боргу в розмірі 1156, 33 грн., 3% річних у розмірі 103,14 грн., інфляційні збитки у розмірі 415,13 грн., пеню у розмірі 37638,54 грн.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 листопада 2018 року в позові ОСОБА_1 до ПАТ «Державний ощадний банк України» про захист прав споживача відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на вказане рішення суду першої інстанції. Вважає, що ухвалюючи рішення, суд першої інстанції надав неправильну правову оцінку обставинам, що мають значення для справи, внаслідок чого безпідставно відмовив в позові. Суд не дослідив обставину звернення позивача до відповідача з заявою в листопаді 2014 року та відповідне реагування відповідача на таке звернення. Ним надсилався 03.11.2014 року лист банку щодо неправильності встановленого банком курсу долара США до гривні з вимогою здійснити перерахунок, однак банком не було цього зроблено.

ПАТ "Державний ощадний банк" подало відзив на апеляційну скаргу позивача. Зазначає, що після припинення строку дії картки в банк не надходила заява ОСОБА_1 щодо виплати йому залишку коштів на рахунку, а договором про відкриття та обслуговування рахунку, випуску та надання платіжної картки від 06.10.2014 року не встановлений обов'язок банку та строк повернення залишку коштів на рахунку при відсутності такої заяви клієнта. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не звертався до банку із заявою чи розпорядженням про закриття рахунку, про виплату чи перерахування залишку на інший рахунок в зв'язку з закінченням строку дії картки, а в банку відсутній обов'язок автоматично з власної ініціативи здійснювати виплату залишку на рахунку у зв'язку із його закриттям, отже зобов'язання здійснити виплату залишку з рахунка у банку не виникло.

Висновки суду відповідають встановленим обставинам справи, нормам матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи судом встановлено, що 06 жовтня 2014 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 укладено договір №411753 про відкриття та обслуговування рахунку, випуску та надання платіжної карти.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 квітня 2018 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Волинської області від 27.07.2018 року у цивільній справі №161/796/18, яке набрало законної сили, встановлено обставини, які не підлягають додатковому доказуванню:

з виписки по картковому рахунку НОМЕР_1 ОСОБА_1 та інформаційної довідки від 27 грудня 2017 року щодо проведених операцій за межами території України вбачається, що за період з 21 жовтня 2014 року по 23 жовтня 2014 року картку відповідача було поповнено на 45400 грн. В період з 22 жовтня 2017 року по 24 жовтня 2017 відповідач здійснив 8 операцій з карткою по зняттю готівки за межами України, загальна сума знятих коштів становить 35400000 білоруських рублів, що відповідно до файлів клірингу конвертовані у долари США на загальну суму 3312,91 доларів США, які у свою чергу конвертовані у гривні за курсом 1367 грн. за 100 доларів США. Однак, якщо суму 35400000 білоруських рублів, що відповідно до файлів клірингу конвертовані у долари США на загальну суму 3312,91 доларів США, конвертувати у гривні за курсом 13,02 грн. за 1 долар США, отримаємо суму 43134,09 грн. З врахуванням суми комісії за отримання готівки в мережі закордонних банків та банкоматів, що становить 647,01 грн. (1,5%), та суми комісії за конвертацію в розмірі 431,34 грн. (1%), то сума коштів, що підлягала списанню з рахунку відповідача мала становити 44212,44 грн. Таким чином, на рахунку відповідача було достатньо коштів для проведення списання коштів, необхідних для обслуговування карткового рахунку за договором про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної карти №411753 від 06 жовтня 2014 року, оскільки несанкціонованого овердрафту відповідачем не допущено.

Відповідно до частини першої статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно із ч. 3 ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Відповідно до п. 3.3.5. Правил здійснення операцій за рахунками, відкритими фізичним особам у АТ "Ощадбанк" передбачено, що у випадку закриття рахунку та припинення дії Карти банк зобов'язується виплатити залишок коштів, що знаходяться на рахунку, готівкою або перерахувати його на інший рахунок згідно з письмовою заявою Клієнта впродовж 31 календарного дня з моменту подання заяви про закриття Рахунку, припинення дії карток або їх повернення.

У розділі 8 Правил зазначені випадки закриття рахунку, до яких відноситься: заява клієнта (п.8.1.1), або через місяць після закінчення строку дії платіжної картки, у разі нульового залишку на рахунку (п. 8.1.5).

З матеріалів справи встановлено, що строк дії картки виданої позивачу закінчився у вересні 2015 року. Позивач не звертався до відповідача із заявою про закриття рахунку та виплату залишку з рахунку.

Доводи позивача про те, що ним подавалась заява в листопаді 2014 року в банк з приводу невірно застосованого офіційного курсу валют під час конвертації грошових коштів у гривні після зняття коштів у Республіці Білорусь, внаслідок чого у нього ніби то виникла перед банком заборгованість з вимогою здійснити перерахунок не є заявою про виплату позивачу залишку з рахунку в розумінні п. 3.3.5. Правил здійснення операцій за рахунками, відкритими фізичним особам у АТ "Ощадбанк". Будь - яких належних та допустимих доказів на підтвердження звернення позивача до банку із такою заявою суду не надано.

Крім того, рішенням Луцького міськрайонного суду від 16.04.2018 року, на яке посилається позивач у позовній заяві, не встановлювався розмір залишку коштів на рахунку позивача.

Правова позиція, викладена у постанові ВС України від 25.12.2016 року по справі № 6 - 140цс13, не стосується правовідносин, що виникли між сторонами.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції на підставі повно встановлених в судовому засіданні обставин правильно визначено правовідносини між сторонами і застосовано норми матеріального права, що регулюють ці правовідносини. Суд дав правильну юридичну оцінку поданим доказам і дійшов висновку про відмову в позові.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що так як вимога про стягнення суми основного боргу не підлягає задоволенню, то не підлягають задоволенню і похідні вимоги про виплату 3% річних, інфляційних втрат та пені в розмірі 3% вартості послуги за кожен день прострочення.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду. Рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 листопада 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий

Судді