Справа № 541/1120/19
Провадження №2/541/735/2019
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

09 вересня 2019 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючої, судді Куцин В.М.,

з участю секретаря Євдокимової Н.Ю.

представника відповідача, адвоката Жага Е.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миргород справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що в січні 2002 року між нею та відповідачем укладено шлюб. Від цього шлюбу народилося троє дітей: дочка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та дочка ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 батьком яких є відповідач.

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 21 лютого 2019 року, що набрало законної сили 22 березня 2019 року, шлюб розірвано.

На час звернення до суду вона з дітьми вимушено проживає не за місцем реєстрації. Діти знаходяться на її утриманні.

На підставі судового наказу, виданого 28 березня 2018 року Миргородським міськрайонним судом Полтавської області, з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання трьох дітей в розмірі 1/2 частини його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 20 березня 2018 року, і до досягнення дітьми повноліття.

Відповідно до постанови державного виконавця Миргородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Полтавській області від 20.08.2018 року відкрито виконавче провадження ВП № 57038599 про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання дітей.

На підставі наказу аліменти з відповідача на утримання трьох дітей стягуються в мінімальному розмірі. Заборгованість по сплаті аліментів становить 11667 гривень, що підтверджується рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 19 лютого 2019 року, яке набрало законної сили 06 травня 2019 року.

Зазначені обставини суперечать інтересам дітей та не забезпечують їх належний фізичний, інтелектуальний, моральний, культурний, духовний, спеціальний, гармонійний розвиток. Діти дорослішають, тому збільшуються витрати на їх утримання. Це витрати на придбання одягу, продуктів харчування, ліків, а також витрати для повноцінного розвитку дітей (придбання навчальних, ігрових матеріалів, канцелярського приладдя, тощо).

Тимчасові заробітки позивача є не стабільними та малозначними, значну матеріальну допомогу по утриманню дітей надають її батьки.

Після постановлення судового рішення (наказу) про стягнення аліментів з відповідача на утримання трьох дітей в розмірі 1/2 частини його заробітку (доходу) суттєво змінилися обставини, що призвело до зміни її матеріального стану, як одержувача аліментів, оскільки старша дочка ОСОБА_6 з 01 вересня 2018 року поступила на навчання на денне відділення Миргородського художньо - промислового коледжу імені М.В.Гоголя Полтавського національного технічного університету імені Юрія Кондратюка та продовжить таке навчання до 30 червня 2021 року. Молодша дочка ОСОБА_8 поступила на навчання до 1 класу Миргородської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 7. Син ОСОБА_7 є учнем і навчається в 6 класі цієї ж школи.

Просила змінити розмір аліментів, що стягуються із ОСОБА_2 і визначені судовим наказом, виданим Миргородським міськрайонним судом Полтавської області 28 березня 2018 року, шляхом його збільшення до 11000 гривень на кожну дитину щомісячно, та стягувати із ОСОБА_2 , аліменти на її користь у твердій грошовій сумі на утримання дітей: дочки ОСОБА_6 , сина ОСОБА_7 , дочки ОСОБА_8 , з подальшою індексацією відповідно до закону, з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дітьми повноліття.

Ухвалою судді від 30 травня 2019 року було відкрито провадження у вказаній цивільній справі і призначено її до першого судового засідання в порядку спрощеного позовного провадження.

18 червня 2019 року відповідач ОСОБА_2 подав відзив на позовну заяву, в якому зазначав, що позовна заява є необґрунтованою, факти, що викладені в ній, не відповідають фактичним обставинам справи, доводи позову не являються законними підставами для його задоволення, позовні вимоги не відповідають нормам чинного законодавства України. Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження обставин зміни (погіршення) її матеріального стану та матеріального стану дітей, погіршення її стану здоров`я та погіршення стану здоров`я дітей після видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Вимоги позивача про розмір аліментів суперечить соціальним стандартам, для забезпечення життєдіяльності дитини віком від 6 до 18 років який відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» з 01.01.2019 до 30.06.2019 р. становить 2027 грн. на місяць. За 1 квартал 2019 року за господарськими показниками відповідач поніс великі збитки при здійсненні підприємницької діяльності, що складають 51929,40 грн., тому не має можливості сплачувати аліменти на утримання дітей в розмірі, заявленому в позові. Позивачем не враховані положення встановлені ч. 1 ст. 141 СК України про рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Крім того СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує це зі способом їх присудження, однак позивач заявляючи про збільшення розміру аліментів, в той же час, заявляє про зміну способу стягнення. Позивач не довела обставини, передбачені статтею 192 СК України,

Матеріальний стан відповідача в порівнянні з березнем 2018 року (28.03.2018), коли був виданий судовий наказ про стягнення аліментів, значно погіршився, оскільки при здійсненні підприємницької діяльності отримувати дохід не має можливості, в зв`язку з накладеним арештом при розгляді справи про розподіл майна подружжя, майно набуте в шлюбі з ОСОБА_1 буде поділене судом між сторонами в рівних частинах, іншого майна з 28.03.2018 р. не придбано. За І квартал 2019 року збитки від підприємницької діяльності відповідача складають 51929,40 гри., погіршення стану здоров`я відповідача вимагає від відповідача проведення численних медичних обстежень, та систематичних значних витрат на придбання ліків при проходженні лікування, матеріальний стан позивача покращився, яка не має потреби в працевлаштуванні та в найближчий час стане власником частини майна, набутого під час шлюбу, стан здоров`я дітей та позивача добрий. З цих підстав просив відмовити в задоволенні позову.

24 червня 2019 позивач ОСОБА_1 подала відповідь на відзив, де зазначала, що твердження відповідача про покращення її матеріально стану на даний час є безпідставними, оскільки рішення по спору про розподіл майна подружжя не ухвалено. Як випливає зі змісту відзиву відповідач підтверджує про відсутність у нього постійного регулярного доходу, що є підставою для стягнення аліментів у твердій грошовій сумі.

03 липня 2019 року відповідач ОСОБА_2 подав заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, де вказував, що позивачем не обґрунтовано та не підтверджено доказами розмір аліментів, які просить позивач стягнути на утримання кожної дитини. Вважав, що в задоволенні позову необхідно відмовити.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи в її відсутність, просила задовольнити вимоги з підстав викладених у позові, надавши до заяви касові чеки на придбання продуктів харчування та придбання ліків(а.с.122).

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував. Стверджував, що сім`я розпалася з вини позивача, яка в липні 2018 року залишила їхній спільний будинок, забравши з собою дітей та всі нажиті в період шлюбу кошти в сумі 800000 гривень та ювелірні дорогоцінні прикраси загальною вагою 220 грам вартістю 130-140 тисяч гривень. Зазначена сума коштів є значною, тому позивач не має матеріальних трудностей в зв`язку з утриманням дітей, що підтверджується небажанням останньої працевлаштуватися та отримувати доходи. Наголошував, що перебуваючи в шлюбі він постійно дбав за матеріальне забезпечення сім`ї, піклувався про дітей та дружину. Стверджував, що заборгованість по сплаті аліментів виникла в зв`язку з несвоєчасним зверненням до примусового виконання позивачкою судового наказу. Після звернення до виконання він виплачував аліменти в розмірі 50 % від середньої заробітної плати по місту Миргород, оскільки є підприємцем, який перебуває на спрощеній системі оподаткування і на день розгляду справи судом заборгованості не має. Позивач перешкоджає йому у спілкуванні з дітьми незважаючи на ухвалення судом рішення, яким визначено порядок спілкування. Вважав безпідставними посилання позивача на розмір задекларованого ним в 2018 році доходу, оскільки з зазначеної суми була виплачена заробітна плата, податки та обов`язкові платежі, крім того в 1 кварталі 2019 році він не мав прибутку взагалі, більше того збитки становили 51929 грн.40 коп. З вказаних підстав та враховуючи надані ним докази просив відмовити в задоволенні позову.

Представник відповідача, адвокат Жага Е.Г. підтримуючи позицію свого довірителя вказував, що позивачем в позові не наведені та не підтверджені доказами підстави збільшення розміру аліментів передбачені ст. 192 СК України. Крім того вказував, що право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу стягнення в твердій грошовій сумі, не може здійснюватись разовим її здійсненням як того вимагає позивачка. Зазначав, що довідка яка підтверджує факт перебування на утриманні позивача неповнолітніх дітей є недопустимим доказом, оскільки не підтверджені повноваження особи яка її видала. Відповідно до податкової декларації платника податку ФОП ОСОБА_2 за 1 квартал 2019 року прибутків не має. Позивач після припинення шлюбу використовує на власний розсуд грошові кошти та ювелірні вироби нажиті в період шлюбу, загальною вартістю близько 1000000 гривень.

Заслухавши сторони, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено наступні фактичні обставини, що підтверджуються доказами.

Відповідач по справі ОСОБА_2 є батьком неповнолітніх дітей: ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується світлокопією свідоцтв про народження дітей ( а.с. 8-10).

Рішенням Миргородського міськрайонного суду від 21.02.2019 року, яке набрало законної сили 22.03.2019 року, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , який був укладений 11.01.2002 року, розірвано(а.с. 3-7).

Згідно судового наказу Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 28 березня 2018 року стягнуто аліменти із відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 на утримання дочки ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , сина ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 та дочки ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 20 березня 2018 року до досягнення дитиною повноліття. На підставі якого 20.08.2019 року відкрито виконавче провадження № 57038599 по примусовому виконанню рішення суду (а.с.12-13 ).

Відповідно до довідки голови будинкового комітету від 25.05.2019 діти проживають разом з матір`ю ОСОБА_1 та перебувають на її утриманні. Вказаний факт частково визнав відповідач в судовому засіданні, тому суд вважає безпідставними твердження представника відповідача про недопустимість цього доказу.

Згідно податкової декларації платника єдиного податку фізична особа підприємець ОСОБА_2 в 1 кварталі 2019 року прибутку не отримав, однак ним були понесені витрати лише при здійсненні підприємницької діяльності в розмірі 116919 гривень на чому наголошували в судовому засіданні відповідач та його представник, та об`єктивно підтверджується відповідними платіжними документами(а.с.68-93).

Позивач ОСОБА_1 утримуючи неповнолітніх дітей відповідно до наданих касових чеків за період квітень - серпень 2019 року в середньому витрачає щомісячно на придбання продуктів харчування, лікування та медичне обслуговування в сумі 9100 гривень (а.с. 130-164) без урахування мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із ст. 141 СК України, ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав щодо дитини. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Частинами першою, другою статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789X11 (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визначає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У відповідності до ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Статтею 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно роз`яснень, викладених у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при вирішенні питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина, інших обставин, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що у позивача змінився матеріальний та сімейний стан після постановлення 28.03.2018 року судового рішення про стягнення аліментів з відповідача на утримання трьох дітей в розмірі 1/2 частини його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Дочка ОСОБА_6 з 01 вересня 2018 року поступила на навчання на денне відділення Миргородського художньо - промислового коледжу імені М.В. Гоголя Полтавського національного технічного університету імені Юрія Кондратюка та продовжить таке навчання до 30 червня 2021 року (а.с.16). Дочка ОСОБА_8 поступила на навчання до 1 класу Миргородської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 7 (а.с.17). Син ОСОБА_7 є учнем і навчається в 6 класі цієї ж школи (а.с.18). Змінився сімейний стан позивача, в зв`язку з розірванням шлюбу. Все це призвело до зміни (погіршення ) матеріального стану позивача , як одержувача аліментів.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивача частково. Змінити розмір аліментів, які стягуються з позивача на користь відповідача, призначивши стягувати із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в розмірі 6500 (шість тисяч п`ятсот) гривень на кожну дитину, щомісячно з подальшою індексацією відповідно до закону, з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

При визначенні розміру аліментів суд виходить із суми витрат понесених відповідачем в 1 кварталі 2019 року в зв`язку з господарською діяльністю, яка становить 116990 грн. 40 коп.(які неможливо понести не отримавши доходу), та середнього розміру фактичних щомісячних витрат на придбання продуктів харчування, лікування та медичне обслуговування без урахування мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості підтверджених позивачем належними та допустимими доказами в сумі 3040 (9100/3) гривень на кожну дитину, та обов`язку обох батьків утримувати неповнолітніх дітей . При цьому суд враховує стан здоров`я дітей (а.с.123-129) та погіршення стану здоров`я відповідача платника аліментів (а.с.94-95), відсутність у відповідача інших дітей, непрацездатної дружини батьків, дочки, сина. Сплата аліментів у зазначеному розмірі здатна забезпечити необхідний життєвий процес та розвиток дітей.

Суд не приймає до уваги обґрунтування позивачем заявлених позовних вимог, наявність у відповідача нерухомого майна, що використовується для здійснення підприємницької діяльності, як і заперечення відповідача про належність в майбутньому позивачу частини цього майна,оскільки вказане нерухоме майно є спірним і спір щодо нього судом не вирішений, що не заперечували в судовому засіданні відповідач та його представник (а.с.20-25,59-66).

Суд критично відноситься до тверджень відповідача про матеріальний стан позивачки, наявність грошових коштів в сумі 800000 гривень, оскільки в супереч ст. 81ЦПК України вказані обставини не підтверджені належними та допустимими доказами.

Суд вважає безпідставними твердження представника відповідача, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту, оскільки судом встановлено, що відповідач сплачує аліменти в мінімальному розмірі встановленому рішенням суду, тобто фактично в твердій грошовій сумі без урахування розміру щомісячного доходу відповідача, що підтвердив останній в судовому засіданні.

У частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни «раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній грошовій сумі та навпаки).

Відповідно до абз. 4 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішення законної сили.

Відповідно до статті 141 ЦПК України необхідно стягнути із ОСОБА_2 на користь держави судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог 1168 грн. (1980х59/100).

Керуючись ст. ст. 12,13,81, 141, 247, 259, 263-265,268,272, 354 ЦПК України, ст. ст. 181,182,192 Сімейного кодексу України, суд , -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Змінити розмір стягнення аліментів, які стягуються із ОСОБА_2 за судовим наказом Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 28 березня 2018 року, та стягувати із ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця міста Миргород Полтавської області, рнпп НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , приватного підприємця, аліменти на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_6 , рнпп НОМЕР_3 , на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 6500 (шість тисяч п`ятсот) гривень на кожну дитину, щомісячно з подальшою індексацією відповідно до закону, з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути із ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця міста Миргород Полтавської області, рнпп НОМЕР_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1168( одна тисяча сто шістдесят вісім) грн. 20 копійок.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 15.5 Розділу 13 Перехідні положення ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду через Миргородський міськрайонний суд Полтавської області.

Повне судове рішення складено 15 вересня 2019 року.

Суддя: В. М. Куцин