Дата документу 06.02.2019 Справа № 332/4814/15-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/863/19 Головуючий у 1-й інстанції: Безлер Л.В.
Є.У.№ 332/4814/15ц Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

Гончар М.С.,

секретар: Бєлова А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариство «Альфа-Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 24 жовтня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2015 року ПАТ «Альфа-Банк» (далі - Банк) звернувся з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Зазначав, що 31.07.2007 сторони уклали кредитний договір № 800000516, за умовами якого відповідач отримав кредит у сумі 26 250 доларів США зі сплатою 11,5% річних зі строком повернення до 31.07.2017 шляхом внесення щомісячних платежів у відповідності до графіку повернення кредиту, який є невід'ємною частиною договору. На порушення умов договору відповідач свої зобов'язання належним чином не виконує, щомісячні платежі на погашення кредиту з 2014р. не вносив, станом на 23.10.2015р. має прострочену за кредитом на суму 14 233,17 доларів США, що за курсом НБУ на час пред'явлення позову становить 317 123, 36 грн. за відсотками - 2 965,72 доларів США, що за курсом НБУ становить 66 077, 98 грн., за пенею на суму 21 804, 96 доларів США, що за курсом НБУ складає 485 827, 26 грн.. Посилаючись на вказані обставини, просив суд на підставі ч.2 ст.1050 ЦК України стягнути з позичальника 383 201, 34 грн., із яких за кредитом 317 123, 36 грн., за відсотками - 66 077, 98 грн.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Останнім рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 24 жовтня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором № 800000516 від 31.07.2007 у розмірі 17198,89 доларів США, яка складається із заборгованості за кредитом у сумі 14 233,17 доларів США та заборгованості за процентами за користування кредитом у сумі 2 965,72 доларів США. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції вважав установленим та доведеним факт існування заборгованості ОСОБА_3 перед банком у розмірі, зазначеному у позовній заяві і у розрахунку заборгованості, доданому до позовної заяви. Оскільки кредит надавався в іноземній валюті, то і стягнення заборгованості повинно бути у валюті кредитування, як просив представник позивача у судовому засіданні.

В апеляційній скарзі про скасування судового рішення і ухвалення нового про відмову у позові ОСОБА_3 посилається на недоведеність позовних вимог Банку, порушення судом першої інстанції норм процесуального права при оцінці наявних у справі письмових доказів, прийнятті заяви про уточнення позовних вимог. Звертає увагу суду на те, що наданий позивачем меморіальний ордер від 31.07.2007р на суму 26 250 доларів США не є належним і допустимим доказом на підтвердження факту видачі позичальнику готівки, оскільки зазначений документ був складений ПАТ «Альфа-Банк», тоді як станом на 31.07.2007р назва банку була іншою - ЗАТ «Альфа-Банк». Щомісячні платежі на погашення кредиту вносилися позичальником за іншим кредитним договором, а тому є неналежними доказами на підтвердження факту виконання останнім своїх зобов'язань за спірним договором. Відповідач також звертає увагу апеляційного суду на те, що позивачем змінено предмет позову з порушенням вимог ч.2 ст.264 ЦПК України, оскільки в позовній заяві останній просив про стягнення кредитної заборгованості в гривневому еквіваленті на момент пред'явлення позову, а в судовому засіданні, яке відбувалося 24.10.2018 р., - в валюті кредитування тобто в доларах США.

У відзиві на апеляційну скаргу Банк зазначає, що судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Просить рішення суду першої інстанції залишити без зміни, а апеляційну скаргу - без задоволення.

В засідання апеляційного суду представник позивача не з'явився, направив клопотання про розгляд справи на його відсутності.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, який підтримав апеляційну скаргу і просив про її задоволення, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на такі обставини.

За положенням ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст. 1046 ЦК України).

Судом встановлено, що 31.07.2007 між ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 800000516 (т. 1, а.с. 5), за умовами якого останній отримав у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового використання кредит у сумі 26 250 доларів США під 11,5 % річних до 31.07.2017 для використання на власні потреби без будь-яких обмежень (п. 2.1- 2.4 кредитного договору).

15.07.2009 ОСОБА_3 звернувся до кредитора із заявою про зменшення відсоткової ставки за договором у зв'язку із погіршенням фінансового становища (т.2, а.с.11).

Дійшовши згоди щодо зменшення відсоткової ставки за кредитом, 31.08.2009 сторони уклали договір про внесення змін і доповнень до кредитного договору, визначивши розмір процентної ставки з 31.07.2007 по 30.09.2008 11,5% річних, з 01.10.2008 по 30.08.2009 - 15% річних, з 01.09.2009 - по 30.09.2010 - 10,14%. (т.1, а.с.135).

Кредитні зобов'язання боржника забезпечені іпотекою належної відповідачеві квартири, про що 31.07.2007 сторони уклали відповідний договір, до якого 31.08.2009 вносилися зміни щодо розміру процентної ставки за кредитом (т.1, а.с.124-130; т.3, а.с.18-21).

До жовтня 2014 позичальник виконував умови договору, вносив щомісячні платежі на погашення кредиту, що підтверджується випискою по особовому рахунку позичальника за кредитним договором, доданою до позовної заяви (т.1 а.с.16-18).

Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором № 800000516 від 31.07.2007 (т. 1, а.с. 16-18), станом на 23.10.2015 є наявною заборгованість за кредитом у сумі 14 233, 17 доларів США та заборгованість за відсотками 2965, 72 доларів США, що разом складає 17 198, 89 доларів США.

В суді першої інстанції представник відповідача не заперечував, що кредитний договір та додаткові до нього договори підписані саме відповідачем.

Надавши оцінку зібраним у справі письмовим доказам за правилами ст. 89 ЦПК України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що факт укладення сторонами кредитного договору, отримання позичальником кредитних коштів, розмір заборгованості підтверджується належними і допустимими доказами, які узгоджуються із фактичними обставинами справи.

Посилання в апеляційній скарзі на недоведеність позовних вимог є неспроможними.

За положеннями ч.1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3 ст. 12 ЦПК України).

Вказане узгоджується із положеннями ч.1 ст. 81 ЦПК України, згідно яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України).

При цьому, за вимогами ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст. 78 ЦПК України).

Заперечуючи факт укладення кредитного договору і отримання кредитних коштів, докази, надані позивачем в обґрунтування своїх позовних вимог, позичальник не спростував.

Укладання відповідачем договору іпотеки, яким забезпечені кредитні зобов'язання за спірним кредитним договором, звернення до Банку у липні 2009р. із заявою про зменшення процентної ставки за договором, внесення сторонами змін до кредитного і іпотечного договору щодо розміру процентної ставки, часткове виконання позичальником своїх обов'язків за кредитом спростовують його доводи про те, що кредитні кошти за договором він не отримував.

Зазначення у меморіальному ордері про видачу готівки нової назви Банку не є достатньою підставою для висновку про те, що кредитні кошти за договором позичальник не отримував.

Згідно з п. 2.1.1. Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою правління Національного банку України від 30 грудня 1998 року № 566, підставою для бухгалтерського обліку операцій банку є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення та можуть складатися у паперовій формі та/або у вигляді електронних записів (у формі, яка доступна для читання та виключає можливість внесення будь-яких змін).

До первинних меморіальних документів, які підтверджують надання банком послуг з розрахунково-касового обслуговування, у тому числі належать меморіальні ордери.

Згідно меморіального ордеру № 431955 від 31.07.2007 року (т.1,а.с. 65) позивач здійснив виплату відповідачеві у вказану дату кредитних коштів за договором № 800000516 від 31.07.2007 року. Рух коштів по рахунку відповідача на обслуговування вказаного меморіального ордеру підтверджується випискою з аналітичного регістру за вказану дату (т. 1, а.с. 49-50). Зміна назви позивача не була предметом спору і не оспорювалася сторонами та підтверджується копіями правовстановлюючих документів (т.1,а.с. 25-29). Вказані обставини спростовують твердження представника відповідача щодо можливої підробки меморіального ордеру та відмітки на наданій копії штампу ПАТ «Альфа-Банк», оскільки копія завірялася власником електронного реєстру на момент її надання суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як встановлено судом із матеріалів цивільної справи, відповідач неналежним чином виконував покладені на нього кредитним договором зобов'язання, прострочив сплату коштів за користування кредитом та відсотками, що підтверджується розрахунками наявної заборгованості.

Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором № 800000516 від 31.07.2007 (т. 1 а.с.16-18), станом на 23.10.2015 (час звернення позивачем до суду у цій справі) є наявною заборгованість за кредитом у сумі 14233, 17 доларів США та заборгованість за відсотками 2965, 72 доларів США, що разом складає 17198, 89 доларів США та свідчить про здійснення погашення таких зобов'язань з 31.07.2007 року по 15.10.2014.

Виписка з особистого рахунку клієнтів банку, що є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.

Здійснення операцій щодо погашення кредитних зобов'язань за договором № 800000516 від 31.07.2007 відповідачем знаходять своє відображення у виписках по особовому рахунку № 0516, що належить відповідачу (т. 1, а.с. 136-155).

Судом першої інстанції також встановлено, що відповідачем із ЗАТ «Страхова компанія «Провідна» укладено договір добровільного страхування нерухомого майна фізичних осіб № 11/002830/0802/07 від 31.07.2007 (т. 3, а.с. 22) за кредитним договором № 800000516 від 31.07.2007, яким застрахував нерухоме майно, що є предметом іпотеки на користь позивача.

Договором добровільного особистого страхування позичальника кредитної установи № 30036-054869 від 23.09.2010 (т. 3, а.с. 23) укладеним між відповідачем та Товариством з додатковою відповідальністю «Провіта» застраховано майнові інтереси, пов'язані із життям, здоров'ям та працездатністю відповідача. Вигодонабувачем за цим договором є позивач і вказаний договір діє до моменту погашення заборгованості за кредитним договором № НОМЕР_1 від 31.07.2007.

Аналізуючи кожен доказ окремо та в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про реальність укладеного сторонами кредитного договору № 800000516 від 31.07.2007.

Доводи представника відповідача про неотримання кредитних коштів, про порушення вимог чинного законодавства при оформленні касових документів, неможливість виконувати обов'язок щодо погашення заборгованості за кредитним договором № 800000516 від 31.07.200, спростовуються виконанням відповідачем такого обов'язку, що підтверджується вищезазначеним розрахунком заборгованості та виписками по особистому рахунку відповідача у Банку про рух коштів, заявами відповідача про зменшення відсоткової ставки за вищезазначеним кредитним договором та іншими доказами у справі.

Разом з тим, визначаючи розмір заборгованості за договором, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що з аналогічним позовом про стягнення заборгованості Банк вже звертався до суду у жовтні 2014, його позов ухвалою суду від 03.08. 2015 був залишений без розгляду за заявою позивача (т.1, а.с.47). Відповідно до позовної заяви від 29.09.2014, Банк в порядку ч.2 ст.1050 ЦК, просив про дострокове стягнення кредитної заборгованості за спірним кредитним договором, розмір якої був визначений станом на 31.08.2014 і складав за кредитом 14 233,17 доларів США, що за курсом НБУ на час звернення до суду складало 193 653, 34 грн., за відсотками 444, 52 долари США, що становило еквівалент 6 048, 04 грн., за пенею - 1 211, 01 доларів США, що становило 16 476, 73 грн., а всього 15 999, 7 доларів США, що за курсом НБУ на час звернення складало 216 178 11 грн. (т.3, а.с. 71-76).

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

В оцінці дій сторін та відповідних їм правових наслідків апеляційний суд застосовує правовий висновок, викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

З урахуванням наведеного у досліджуваній справі, слід зробити висновок про відсутність у позикодавця правових підстав нараховувати передбачені договором проценти після 31.08.2014, оскільки зі зверненням до суду у жовтні 2014 із вимогами про дострокове повернення всієї суми кредиту, право позикодавця нараховувати відсотки і пеню за договором припиняється.

Наведених норм права суд першої інстанції не застосував та дійшов необґрунтованого висновку про можливість стягнення заборгованості за процентами, що нараховані після закінчення строку дії договору позики.

Отже, позивач, як кредитор за кредитним договором відповідно до вимог статей 6, 627 ЦК України та реалізуючи право на звернення до суду і принцип диспозитивності щодо можливості самостійно визначити позовні вимоги та спосіб захисту порушеного права, у жовтні 2014 року звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, вказавши, що саме 15 888, 7 доларів США, ( в тому числі 444, 52 долари за відсотками і 1 211, 01 долари США за пенею), що в еквівалентні за курсом НБУ становило 216 178,11 грн., є повним розміром заборгованості, включаючи заборгованість за тілом кредиту, заборгованість за відсотками та пеню.

Стягуючи заборгованість за кредитним договором у доларах США, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що за положенням ст.ст.174, 49 ч.3,4 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим кодексом. У разі направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції зміна предмета, підстав позову не допускаються, крім випадків, визначених цією статтею. Зміна предмету або підстав позову при новому розгляді допускається в строки, встановлені ч.3 цієї статті ( до закінчення підготовчого засідання шляхом подання письмової заяви), лише у випадку, якщо це необхідно для захисту прав позивача у зв'язку із зміною фактичних обставин справи, що сталися після закінчення підготовчого засідання.

Як вбачається із матеріалів справи, звертаючись до суду за захистом свого порушеного права у позовній заяві від 10.11.2015 Банк визначив заборгованість за кредитом у національній валюті - гривнях за курсом НБУ на день пред'явлення вимоги, який становив 22 28,0585 долари США за 100 грн. (т.1, а.с.2-4).

В порядку, передбаченому ст.174 ЦПК України, заяву про зміну позовних вимог з проханням про стягнення кредитної заборгованості у валюті кредитування, або за курсом НБУ на час ухвалення судового рішення, позивач суду не подавав. За вказаних обставин передбачених законом підстав для стягнення заборгованості в доларах США, а не в гривнях, як зазначено у позовній заяві, суд першої інстанції не мав.

Аналіз фактичних обставин справи і зібраних у справі доказів свідчить про те, що з позичальника на користь Банку підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 327 027, 53 грн., із яких 317 123, 36 грн. - заборгованість за тілом кредиту, що становить еквівалент 14 233, 17 доларів США, 9 904,17 грн. - за відсотками, нарахованими на 31.08.2014 - дати пред'явлення першого позову, що становить еквівалент 444, 52 доларів США за курсом НБУ на час звернення Банку з позовом у цій справі.

За вказаних обставин рішення суду першої інстанції на підставі ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову, стягнення з позичальника на користь Банку 327 027, 53 грн., із яких 317 123, 36 грн. - заборгованість за тілом кредиту, що становить еквівалент 14 233, 17 доларів США, 9 904,17 грн. - за відсотками, нарахованими на 31.08.2014, що становить еквівалент 444, 52 доларів США Вимоги Банку про стягнення з позичальника заборгованості за відсотками, нарахованими після 31.08.2014 задоволенню не підлягають, оскільки не ґрунтуються на умовах договору і вимогах закону.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, апеляційний суд враховує таке. Банком у цій справі понесені судові витрати зі сплати судового збору у суді першої, апеляційної і касаційної інстанції на загальну суму 18 968, 46 грн. (судовий збір у суді першої інстанції - 5 748, 02 грн. т.1 а.с.1, судовий збір при подачі апеляційної скарги - 6322,82 грн. т.1 а.с.78,86; судовий збір при подачі касаційної скарги - 6 897, 62 грн. т.2, а.с.47-48).

Вимоги Банку задоволені частково, а саме: із заявлених до стягнення 383 201, 34 грн. апеляційним судом задоволені вимоги на суму 327 027, 53 грн. , що становить 85% . Отже, позивач має право на компенсацію 85% понесених ним судових витрат зі сплати судового збору у судах першої, апеляційної і касаційної інстанцій, тобто на 16 187, 86 грн.

Витрати відповідача при апеляційному оскарженню судового рішення, що переглядається, становлять 8 622, 03 грн. (т.3, а.с.62).

Вимоги апеляційної скарги відповідача задоволені на 15%, отже він має право на компенсацію 15% понесених ним судових витрат зі сплати судового збору у суді апеляційної інстанції, що становить 1293, 30 грн.

З урахуванням принципу взаємозаліку на підставі ст. 142 ЦПК України з відповідача на користь Банку підлягають стягненню 14 894, 56 грн. компенсації судових витрат зі сплати судового збору у судах трьох інстанцій.

Керуючись ст. ст.374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 24 жовтня 2018 року по цій справі скасувати.

Позов Публічного Акціонерного товариства «Альфа-Банк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_2, на користь Публічного акціонерного товариство «Альфа-Банк», місцезнаходження: 01001 м. Київ вул. Десятинна, буд. 4/6, , заборгованість за кредитним договором № 800000516 від 31 липня 2007 року в загальному розмірі 327 027, 53 грн. (триста двадцять сім тисяч двадцять сім гривень 53 коп.), із яких 317 123, 36 грн. - заборгованість за тілом кредиту, що становить еквівалент 14 233, 17 доларів США, 9 904,17 грн. - за відсотками, нарахованими на 31.08.2014, що становить еквівалент 444, 52 долари США.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_2, на користь Публічного акціонерного товариство «Альфа-Банк», місцезнаходження: 01001 м. Київ вул. Десятинна, буд. 4/6, ,компенсацію судових витрат зі сплати судового збору у судах першої, апеляційної і касаційної інстанції в загальному розмірі 14 894, 56 грн. (чотирнадцять тисяч вісімсот дев'яносто чотири гривні 56 коп.)

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено і підписано 07 лютого 2019 року.

Головуючий:

Судді: