Постанова

Іменем України

05 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 380/168/18

провадження № 61-38839св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Платинум Банк»,

третя особа - приватне акціонерне товариство «Ренесанс життя»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» на рішення Тетіївського районного суду Київської області

від 14 березня 2018 року у складі судді Косович Т. П. та постанову Апеляційного суду Київської області від 17 травня 2018 року у складі колегії суддів: Верланова С. М., Голуб С. А., Приходька К. П.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» (далі - ПАТ «Платинум Банк»), третя особа - приватне акціонерне товариство «Ренесанс життя» (далі - ПрАТ «Ренесанс життя»), про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним.

Позовна заява мотивована тим, що 16 травня 2016 року між ОСОБА_1 , ПАТ «Платинум Банк» та ПрАТ «Ренесанс життя» було укладено кредитний договір зі страхуванням життя позичальника та можливістю перенесення платежу (каса) за умовами якого ПАТ «Платинум Банк» надало їй грошові кошти у тимчасове платне користування на поточні проблеми, а вона зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісії з надання та обслуговування кредиту, а також здійснити всі інші платежі за кредитом у встановлених цим договором розмірах і строках.

Зазначала, що при укладенні вказаного кредитного договору порушені її права як споживача. Так, у порушення частини другої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» працівники банку належним чином не ознайомили її з умовами кредитування, не надали їй повної, всебічної, об`єктивної та достовірної інформації про умови кредитування перед укладенням та під час укладення кредитного договору. Відповідач не надав їй довідку чи повідомлення, як окремого документу із інформацією, встановленою відповідно до частини другої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», що є підставою для визнання кредитного договору недійсним згідно з пунктом 2 частиною другою статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Вказувала, що при укладенні кредитного договору вона не могла оцінити його умови на предмет їх вигідності через неналежну інформованість з боку ПАТ «Платинум Банк» та її необізнаність, а тому вважала, що недотримання та невиконання банком вимог статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» є підставою для визнання договору недійсним.

Також зазначала, що банк не має права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо). На її думку, встановлення у кредитному договорі оплати комісії за обслуговування кредиту, а саме, за послуги, які супроводжують кредит, є порушенням статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Вказувала, що кредитний договір є типовим та відповідно до пункту 1.4 договору є змішаним договором, який містить елементи кредитного договору та договору страхування, а тому вважала, що його умови щодо послуг страхування із нав`язаною їй ПАТ «Платинум Банк» страховою компанією є несправедливими. Вказувала, що оскільки страхування в спірних правовідносинах є добровільним, то, на її думку, банк не мав права нав`язувати такі послуги та включати їх до кредитного договору, у зв`язку з чим умови кредитного договору, що стосуються страхування позичальника, підлягають визнанню недійсними.

Також зазначала, що умови кредитного договору, які містять третейське застереження, є недійсними, оскільки на момент укладення цього договору Закон України «Про третейські суди» містив заборону розгляду третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила суд визнати кредитний договір від 16 травня 2016 року недійсним.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 14 березня

2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано підпункт д) пункту 1.2 розділу 1, пункт 2.4 розділу 2 та пункт 6.1 розділу 6 кредитного договору зі страхуванням життя позичальника та можливістю перенесення платежу (каса) (перенесення платежу касовий), укладеного 16 травня 2016 року між ОСОБА_1 , ПАТ «Платинум Банк» та ПрАТ «Ренесанс життя» недійсним. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що в оспорюваному кредитному договорі встановлено сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, однак банком не зазначено, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу, при цьому банк нараховував комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме, за обслуговування кредиту, а тому суд дійшов висновку, що умови договору про встановлення комісії за обслуговування кредиту у розмірі 706 грн та щомісячне нарахування і сплата комісії за обслуговування кредиту, що встановлені у підпункті д) пункту 1.2 та пункті 2.4 вказаного кредитного договору, є недійсними. Також суд першої інстанції дійшов висновку про недійсність умов договору щодо третейського застереження, які містяться у пункті 6.1 кредитного договору, з тих підстав, що вони не узгоджуються з положеннями Закону України «Про третейські суди» та Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки спори між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання цього договору, відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону України Про третейській суди» не можуть бути предметом третейського розгляду, незважаючи на наявність у договорі третейського застереження.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Київської області від 17 травня 2018 року апеляційну скаргу ПАТ «Платинум Банк» залишено без задоволення. Рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постанову суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції, встановивши, що умови вказаного кредитного договору не містять переліку послуг, які надаються позичальнику (споживачу) за рахунок суми комісії, дійшов обґрунтованого висновку, що умови договору про встановлення комісії за обслуговування кредиту у розмірі 706 грн є недійсними, оскільки в договорі не зазначено, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу, а нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит, за рахунок позивача, є незаконним. Такі висновки відповідають правовій позиції, яка міститься у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16.

Оскільки на час укладення оспорюваного кредитного договору

від 16 травня 2016 року Закон України «Про третейській суди» містив заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, то, за таких обставин, апеляційний суд вважав, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що умови договору, викладені у пункті 6.1 оспорюваного кредитного договору, є недійсними.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у липні 2018 року до Верховного Суду,

ПАТ «Платинум Банк», посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати оскаржувані судові рішення в частині задоволення позовних вимог про визнання підпункту д) пункту 1.2, пункту 2.4 та пункту 6.1 кредитного договору недійсними та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 30 жовтня 2018 року поновлено

ПАТ «Платинум Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Платинум Банк» строк на касаційне оскарження оскаржуваних судових рішень, відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її з суду першої інстанції.

У листопаді 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що оспорюваний кредитний договір був підписаний позичальником, що підтверджує її обізнаність та згоду з його умовами. Наявність підписів позивача у заяві/анкеті, у кредитному договорі та у невід`ємних його додатках свідчить про те, що позивач отримала всю необхідну інформацію та погодилась з нею, а отже було досягнуто згоди на укладення кредитного договору та всіх його істотних умов. Отже, всі умови кредитного договору є дійсними у розумінні положень визначених статтею 203 ЦК України, а вимоги позивача є безпідставними, що не ґрунтуються на вимогах закону. Зазначає, що позивач не довела обставин, на які вона посилається на обґрунтування вимог позову та не надала належних і допустимих доказів на підтвердження цих обставини відповідно до вимог статей 80, 81 ЦПК України, а тому вважає, що умови кредитного договору відповідають вимогам законодавства.

Доводів в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 касаційна скарга скарга не містить, тому відповідно до положень частини першої статті 400 ЦПК України законність оскаржуваних судових рішень у цій частині не перевіряється.

Відзив на касаційну скаргу до суду не надійшов

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що 16 травня 2016 року між ОСОБА_1 ,

ПАТ «Платинум Банк» та ПрАТ «Ренесанс життя» було укладено кредитний договір зі страхуванням життя позичальника та можливістю перенесення платежу (каса), за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 32 112 грн 89 коп. (на поточні потреби) з фіксованою процентною ставкою за користування кредитом у розмірі 12 % річних, комісія за надання кредиту у розмірі 1 044 грн 45 коп., комісія за обслуговування кредиту у розмірі

706 грн, з кінцевим терміном повернення кредиту - 04 серпня 2018 року.

Згідно з додатком № 1 до кредитного договору від 16 травня 2016 року сторонами погоджено графік платежів, у якому зазначено сума щомісячних платежів.

Підпунктом «д» пункту 1.2 розділу 1 кредитного договору передбачено, що за указаним договором банк надає позичальнику грошові кошти на умовах, зокрема, сплати комісії за обслуговування кредиту у розмірі 706 грн.

Відповідно до пункту 2.4 розділу 2 кредитного договору, комісія за обслуговування кредиту нараховується та сплачується щомісяця, починаючи з першої дати сплати заборгованості разом зі сплатою процентів та заборгованості за кредитом в дату сплати заборгованості, з урахуванням умов розділу 3 цього договору.

Відповідно до пункту 6.1 розділу 6 кредитного договору «Порядок вирішення спорів» (Третейське застереження) передбачено, що всі спори, розбіжності та вимоги, які виникають при виконанні даного договору чи у зв`язку з ним, або випливають з нього, у тому числі такі, що стосуються його виконання, порушення, припинення або визнання недійсним, підлягають розгляду у постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків або в Постійно діючому Третейському суді при Всеукраїнській громадській організації «Ліга юридичного захисту інтересів споживачів», відповідно до їх регламентів за вибором позивача. Сторони домовилися, що розгляд справи у Постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків здійснюється третейським суддею Волошиновичем О. П. одноособово, у разі, якщо спір не може бути розглянутий визначеним у даному пункті суддею, призначення третейського судді сторони доручають голові Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків. Розгляд справи у постійно діючому третейському суді при Всеукраїнській громадській організації «Ліга юридичного захисту інтересів споживачів» здійснюється третейським суддею одноособово за призначенням Голови Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Ліга юридичного захисту інтересів споживачів».

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ПАТ «Платинум Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Платинум Банк» задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанції ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Згідно з положеннями статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України за угодами (договорами) між клієнтом та банком.

З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року

№ 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (з подальшими змінами) у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Згідно з пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

Така правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові

від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про третейські суди» до третейського суду за угодою сторін може бути передано будь-який спір, що виникає із цивільних та господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Статтею 5 Закону України «Про третейські суди» передбачено, що юридичні та /або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних та господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Згідно з частиною першої статті 12 Закону України «Про третейській суди» третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Статтею 6 Закону України «Про третейській суди» визначено категорії справ, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, розгляд яких заборонений третейськими судами.

При цьому, Законом України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейській суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» частину першу статті 6 Закону України «Про третейській суди» доповнено пунктом 14, згідно з яким третейській суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку(кредитної спілки).

Вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, дійшли обґрунтованого висновку про те, що умови договору про встановлення комісії за обслуговування кредиту у розмірі

706 грн є недійсними, оскільки у договорі не зазначено, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу, а нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит, за рахунок позивача, є незаконним.

Крім того, на час укладення оспорюваного кредитного договору

від 16 травня 2016 року Закон України «Про третейській суди» містив заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів. Згідно з розділом 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про третейські суди» передбачено, що після набрання чинності цим Законом третейські суди припиняють розгляд справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки), розгляд якого було розпочато до дня набрання чинності цим Законом, про що виноситься мотивована ухвала.

Правовий аналіз наведених норм права свідчить про те, що спори між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання цього договору, відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону України Про третейській суди», незважаючи на наявність третейського застереження в договорі, не можуть бути предметом третейського розгляду.

Доводи касаційної скарги про те, що суди не взяли до уваги, що постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банкам України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» встановлена можливість включення комісій (тарифів) банку, що пов`язані з наданням та обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, а Умовами споживчого кредитування ПАТ «Платинум Банк» передбачено, що мається на увазі під обслуговуванням кредиту, не є обґрунтованими, оскільки пунктом 3.1 вказаних Правил надання банкам України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, встановлено, що банки зобов`язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача, зазначивши, зокрема перелік, розмір і базу розрахунку всіх комісій (тарифів) банку, що пов`язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення тощо.

Однак, ні умови кредитного договору, ні умови споживчого кредитування, які підписані позивачем, не містять переліку, розміру і базу розрахунку всіх комісій (тарифів) банку, що пов`язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а тому відсутні підстави вважати, що умови договору щодо встановлення комісії за обслуговування кредиту відповідають положенням Закону України «Про захист прав споживачів».

Інші доводи касаційної скарги, були предметом дослідження у судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції, а також фактично стосуються переоцінки доказів та встановлених на їх підставі обставин справи, зокрема, переоцінки умов укладеного між сторонами кредитного договору.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» залишити без задоволення.

Рішення Тетіївського районного суду Київської області від 14 березня

2018 року та постанову Апеляційного суду Київської області від 17 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ф. Хопта

Є. В. Синельников

В. В. Шипович