ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/4970/18 Номер провадження 22-ц/814/253/19Головуючий у 1-й інстанції Чуванова А.М. Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Абрамова П.С.,

Суддів: Дряниці Ю.В., Пилипчук Л.І.,

За участю секретаря судового засідання : Діхтяр Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Держави України в особі Полтавського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної та матеріальної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 09 листопада 2018 року, ухвалене без участі сторін під головуванням судді Чуванової А.М., -

В С Т А Н О В И В:

короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції:

В червні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до держави України в особі Полтавського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної та матеріальної шкоди. Позивач просив стягнути з державного бюджету України через Державну казначейські службу України на його користь матеріальну шкоду у розмірі 291472 гривень та моральну шкоду у розмірі 10000000 гривень, завданої неправомірними діями та бездіяльністю органу досудового розслідування та прокуратури.

Підстави позову вмотивовував тим, що в провадженні Полтавського РВП Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001109 від 08 серпня 2015 року за ознаками злочину, передбаченого ч.ч. 1,4 ст. 190 КК України. У вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_2 визнано потерпілим.

У зв'язку з системними порушеннями органом досудового розслідування та відкритого не бажання на проведення ряду слідчих дій, направлених на встановлення істини, з'ясування всіх обставин справи та прийняття кінцевого законного та неупередженого рішення, позивач, як потерпілий, був вимушений звернутись до Октябрського районного суду м. Полтави, з метою захисту своїх порушених прав в частині проведення досудового розслідування в розумні строки, як того вимагає стала практика Європейського Суду з прав людини відображена в рішеннях суду, та встановлення розумного строку на закінчення досудового розслідування даного кримінального правопорушення.

Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 13 листопада 2017 року клопотання ОСОБА_2 про встановлення процесуальних строків було задоволено. Встановлено строк у три місяці з моменту надходження матеріалів кримінального провадження №0001109, внесеного до ЄРДР 08 серпня 2015 року, за ознаками злочину, визначеного ч.ч.1,4 ст. 190 КК України, до Полтавського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавської області для проведення процесуальних дій, необхідних та достатніх для закінчення досудового розслідування в рамках кримінального провадження. Дана ухвала слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 13 листопада 2017 року станом на 27 червня 2018 року не була виконана.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 09 листопада 2018 року позов ОСОБА_2 до Держави України в особі Полтавського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної та матеріальної шкоди - задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України, місце знаходження: 01601, м. Київ, вул. Бастіонна,6, , на користь ОСОБА_2, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1, на відшкодування моральної шкоди 3000 гривень.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Судові витрати в справі компенсовано за рахунок держави.

короткий зміст вимог апеляційної скарги :

З даним рішенням не погодився позивач ОСОБА_2 та подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, а викладені в ньому висновки такими, що не відповідають фактичним обставинам та матеріалам справи.

узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу :

Вказує на те, що суд не взяв до уваги всі обставини справи, а саме той факт, що прокуратурою Полтавської області було встановлено факт порушення розумних строків досудового розслідування, надана вказівка активізувати слідство та прийняти законне процесуальне рішення у стислі строки.

Наголошує на тому, що внаслідок системного порушення та невиконання вимог закону органом досудового розслідування він був змушений звернутися до суду з метою захисту порушеного права, як потерпілого у кримінальній справі.

Апелянт у обґрунтування доводів наводить практику Європейського Суду з прав людини, вказуючи на те, що органами досудового розслідування не була виконана ухвала слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 13 листопада 2017 року.

Вказує на те, що бездіяльність вплинула на забезпечення відшкодування йому збитків, як потерпілому, на суму 10 500 доларів США, що станом на 03 січня 2018 року становило 291 472 гривні.

Внаслідок відповідної бездіяльності державних органів він не зміг отримати однокімнатну квартиру загальною площею 43,05 кв.м., сплативши 153 185 гривень, як особа, що перебуває на квартирному обліку зі сплатою місцевою владою 50% вартості квартири, у зв'язку з відсутністю у нього коштів.

В результаті цього йому, інваліду війни 2-ї групи, якому заборонені психо-емоційні навантаження, довелося вживати додаткових заходів з відновлення своїх процесуальних прав, шляхом неодноразового звернення з заявами, клопотаннями, витрачати на це особистий час, брати участь в судових засіданнях, внаслідок чого він переніс сильні душевні хвилювання, стреси. Всі ці обставин вплинули на стан його здоров'я, внаслідок чого він змушений був лікуватися та проходити обстеження, що підтверджується перебуванням на стаціонарному лікуванні з 30 серпня 2017 року по 18 вересня 2017 року з діагнозом атопічний дерматит.

Вважає недостатнім визначений судом розмір моральної шкоди та безпідставність відмови у стягненні матеріальної шкоди.

узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи:

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не є перешкодою у перегляді рішення суду.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, суд приходить до наступних висновків.

встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини:

Судом встановлено, що в провадженні Полтавського РВП Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001109 від 08 серпня 2015 року за ознаками злочину, передбаченого ч.ч.1,4 ст.190 КК України.

По вказаному провадженню ОСОБА_2 визнано потерпілим, який вказує на те, що ОСОБА_3 протягом 2013-2015 років шахрайським шляхом заволодів грошовими коштами в сумі 10500 доларів США та 2500 гривень, чим завдав матеріальної шкоди на вказану суму.

У листі Прокуратури Полтавської області від 01 лютого 2017 року було встановлено факт порушення розумних строків досудового розслідування, у зв'язку з чим надіслано листа керівнику Полтавської місцевої прокуратури та начальнику СУ ГУНП в Полтавській області з вимогою активізувати слідство та прийняти законне процесуальне рішення у стислі строки, але вказана вимога проігнорована.

Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави від 13 листопада 2017 року задоволено клопотання ОСОБА_2 про встановлення процесуальних строків. Встановлено строк у 3 (три) місяці з моменту надходження матеріалів кримінального провадження №0001109, внесеного до ЄРДР від 08 серпня 2015 року, за ознаками ч.ч.1,4 ст.190 КК України до Полтавського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області для проведення процесуальних дій, необхідних та достатніх для закінчення досудового розслідування в рамках кримінального провадження (а.с.22).

Станом на 27 червня 2018 року ухвала слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 13 листопада 2017 року не виконана.

Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави від 18 квітня 2018 року була скасована постанова заступника начальника СВ Полтавського РВП ПВП ГУНП в Полтавській області Нездійминоги В.М. від 13 лютого 2018 року про закриття кримінального провадження №0001109 від 08 серпня 2015 року, за ознаками ч.ч.1,4 ст.190 КК України. Суд зазначив, що постанова про закриття кримінального провадження винесена передчасно та підлягає скасуванню, оскільки слідчим не здійснено заходів щодо збирання доказів в порядку ст.ст. 91-94 КПК України (а.с.25-26).

Частково задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд виходив з характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, вважаючи розмір відшкодування, визначений у позовній заяві, завищеним.

В частині позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди, суд вказав на відсутність правових підстав.

Зазначені висновки місцевого суду відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції:

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади органів місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно роз'яснень викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" ( v0009700-96 ) (1 листопада 1996 року) що оскільки Конституція України ( 254к/96-ВР ), як зазначено в її ст. 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб'єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди: а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Норми Цивільного кодексу, встановлюють загальні підстави цивільно правової відповідальності при заподіянні шкоди, заподіяної органами державної влади чи їх посадовими особами ст. 1173, 1174 ЦК України.

У відповідності з вимогами ст.12 Цивільно процесуального Кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування матеріальної чи моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Як на підставу позову позивач посилається на бездіяльність слідчих Полтавського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області при проведенні досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні, безпідставне затягування строків досудового розслідування, наявністю ухвал слідчих суддів, за якими встановлено факт бездіяльності відповідача.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до вимог ч.1, 5, 6 ст. ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Ухвалюючи рішення щодо факту встановлення порушення прав позивача, потерпілого у кримінальному провадженні, отримати результати цього провадження у визначений судом тримісячний строк, суд першої інстанції, зваживши на характер правопорушення відповідача та обсяг завданої позивачеві моральної шкоди, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, визначив розмір грошового відшкодування моральної шкоди у 3000 грн., що за обставин справи є достатньо справедливою сатисфакцією.

Доводи позивача про завдання йому шкоди у 10 000 000 грн., як такої, що спричинена внаслідок протиправної бездіяльності відповідача, не відповідають фактичним обставинам справи та не є розумною сумою компенсації стверджуваної моральної шкоди.

Суд вірно вказав на те, що під час вирішення даного спору про відшкодування шкоди за ст.ст. 1166, 1167, 1174 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв'язок між протиправною дією та негативними наслідками.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

Вирішуючи позовну вимогу про відшкодування матеріальної шкоди, суд обґрунтовано вважав недоведеним факт спричинення матеріальної шкоди позивачу у сумі 291 472 гривень діями саме відповідачів, а також факт їх вини у заподіянні такої шкоди.

З матеріалів справи вбачається, що позивач вважає, що матеріальну шкоду йому заподіяно гр. ОСОБА_3 який шахрайським шляхом заволодів його грошовими коштами.

Жодного причинного зв'язку між завдання позивачу у справі матеріальної шкоди та діями відповідачів у справі не встановлено.

Порушення, які були допущені при проведенні слідчих дій, зокрема закриття кримінального провадження, не є підставою для відшкодування державою матеріальної шкоди, завданої злочином.

Висновок місцевого суду про відмову в задоволенні позовних вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди ґрунтується на принципі верховенства права. Рішення суду є законним та обґрунтованим.

мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу:

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).,(Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року)

Докази та обставини, на які посилається позивач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та враховані судом при вирішенні справи.

При визначенні розміру заподіяної позивачу моральної шкоди принципи викладені в рішеннях Європейського суду, зокрема у справах «Вергельський проти України», та при визначеності розміру заподіяної моральної шкоди враховано наявність порушень щодо «розумності тривалості провадження, складність справи поведінки державних органів та заявника у справі» в контексті вимог ст. 8, 41 56 Конституції України, вимог КПК України та Закону України «Про національну поліцію».

Сам по собі факт, що позивач у справі є учасником бойових дій, не надає йому жодних преференцій при визначенні розміру заподіяної моральної шкоди.

Права позивача, саме як учасника бойових дій, в жодному випадку порушені не були.

Незгода заявника виключно із визначеним судом розміром грошового відшкодування моральних збитків, сама по собі не є підставою для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення.

Суд апеляційної інстанції не знаходить підстав для визначення іншого розміру заподіяної моральної шкоди.

Враховуючи відсутність доказів на підтвердження протиправності діяння відповідачів у справі, наявності причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, що в ході кримінального провадження органами слідства, його посадовими особами, зокрема безпосередньо слідчим, при проведенні досудового розслідування допущені порушення норм кримінально- процесуального права ( дії чи бездіяльність), чи встановлено порушення розумних строків розслідування кримінальної справи, ту обставину, що досудове розслідування триває, рішення про закриття кримінального провадження слідчим не приймалося (скасовано на даний час), строки притягнення винних осіб до кримінальної відповідальності не сплинули, передбачених законом підстав для покладання на державу обов'язку відшкодувати потерпілому матеріальну шкоду, завдану злочином, не має.

При вирішенні спору суд також врахував практику Європейського суду з прав людини як в справі «Будченко проти України», так і правову позицію, викладену в ухвалі від 30 вересня 2014 року у справі «Петро Якович Петльований проти України» заява № 54904/08

З матеріалів справи вбачається, що позивачу у справі відомі особи, які завдали йому матеріальної шкоди, що не позбавляє його права безпосередньо пред'явити до них цивільний позов про відшкодування заподіяної йому матеріальної шкоди.

Посилання апелянта на порушення норм ст.ст. 3, 6 Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини також не спростовують висновків місцевого суду.

чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду;

Порушення, допущені під час розслідування кримінального провадження №0001109, завдали позивачу у справі моральних збитків, розмір яких вірно визначено судом в сумі 3 000 грн. та які повинні бути йому відшкодовані за рахунок коштів державного бюджет України.

висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції;

У відповідності з вимогами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для зміни чи скасування рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 09 листопада 2018 року.

Доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростували.

Підстави для зміни та розподілу судових витрат судом апеляційної інстанції не встановлено.

Оскільки ОСОБА_2 звільнений від сплати судового збору, судові витрати, пов'язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції скарги слід віднести за рахунок держави.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 09 листопада 2018 року -залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.

У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя : П.С. Абрамов

Судді: Ю.В. Дряниця Л.І. Пилипчук