Справа № 308/1811/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

30 січня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі :

судді-доповідача : Готри Т.Ю.,

суддів : Собослоя Г.Г., Куштана Б.П.,

з участю секретаря : Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2, подану представником ОСОБА_3, та апеляційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_5, на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 листопада 2018 року, постановлену суддею Придачук О.А., в справі за скаргою ОСОБА_6, заінтересовані особи ОСОБА_2, ОСОБА_4, на дії державного виконавця,

в с т а н о в и в :

У лютому 2018 року ОСОБА_6, в особі представника ОСОБА_7, звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця, яку обґрунтовував тим, що 21.04.2015 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області було видано виконавчий лист №308/4172/14-ц на виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду від 23.12.2014 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 суму в розмірі 57500 доларів США, що еквівалентно 911375 грн., а також сплачений позивачем судовий збір в розмірі 3754 грн.

Вказаний виконавчий лист стягувачем 05.05.2015 року був поданий до Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області. Постановою головного державного виконавця Плиска А.С. від 08.05.2015 року відкрито виконавче провадження №47456986 з виконання зазначеного виконавчого листа.

У рахунок погашення заборгованості Ужгородським МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області частково проведено стягнення боргу з ОСОБА_2 в загальній сумі 914969 грн., а саме: 28.07.2016 року передано стягувачу автомобіль марки «Мазда 6», р.н. НОМЕР_1, вартістю 249973 грн.; 09.08.2017 року перераховано стягувачу 524 000 грн.; 30.11.2017 року перераховано стягувачу 140 996 грн.

12.02.2018 року під час ознайомлення в приміщенні Ужгородського МВ ДВС з матеріалами виконавчого провадження виявилося, що 29.11.2017 року головним державним виконавцем Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області Плиска А.С. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв»язку з повним виконанням рішення згідно з виконавчим документом. Однак, зазначена постанова стягувачу не надсилалась. Про таку заявникові стало відомо тільки після отримання цієї постанови його представником ОСОБА_7 12.02.2018 року в приміщенні Ужгородського МВ ДВС.

Стягувач вважає, що вказана постанова про закінчення виконавчого провадження від 29.11.2017 року винесена з порушенням чинного законодавства та підлягає скасуванню, оскільки судом ухвалено рішення від 23.12.2014 року про стягнення з ОСОБА_2 боргу в іноземній валюті, а визначений судом еквівалент цієї валюти в гривнях є вираженням встановленого офіційного курсу цієї валюти до гривні на час ухвалення рішення суду. Перераховані стягувачу кошти на погашення заборгованості в сумі 914969 грн. лише частково погасили борг за виконавчим документом, залишок заборгованості складає 21843,23 доларів США. Тобто з боржника було стягнуто лише частину боргу в іноземній валюті в гривневому еквіваленті, а тому закінчення виконавчого провадження є передчасним.

Зазначає, що оскільки судовим рішенням стягнуто з боржника на користь ОСОБА_6 заборгованість за договором позики в іноземній валюті, тому і стягнення повинно виконуватися в іноземній валюті або в національній валюті за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу.

На обґрунтування своїх доводів посилається на правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 12.07.2017 року в справі №6-708цс17, де ВСУ дійшов аналогічного висновку.

За наведених обставин, заявник просив суд визнати протиправними дії головного державного виконавця Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області Плиска А.С. щодо винесення постанови від 29.11.2017 року про закінчення виконавчого провадження №47456986.

Визнати незаконною та скасувати постанову головного державного виконавця Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області Плиска А.С. від 29.11.2017 року про закінчення виконавчого провадження №47456986 по виконавчому листу №308/4172/14-ц від 23.12.2014 року, а вказаний виконавчий лист повернути Ужгородському МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області для подальшого виконання.

Також просив поновити йому строк на подання даної скарги, оскільки такий пропущено стягувачем з поважних причин, так як копію постанови про закінчення виконавчого провадження він отримав лише 12.02.2018 року після ознайомлення його представником в приміщенні Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області з матеріалами виконавчого провадження. До того часу ним не було отримано оскаржуваної постанови.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 листопада 2018 року поновлено заявнику строк для подання даної скарги до суду.

Скаргу задоволено.

Визнано дії головного державного виконавця Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області Плиска Андрія Степановича по закінченню виконавчого провадження ВП № 47456986 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 суми в розмірі 57500 доларів США, що еквівалентно 911375 грн., а також сплачений позивачем судовий збір в розмірі 3654 грн., відповідно до виконавчого листа № 308/4172/14-ц, виданого Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області 21.04.2015 року, неправомірними.

Визнано незаконною та скасовано постанову головного державного виконавця Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області Плиска Андрія Степановича про закінчення виконавчого провадження № 47456986 від 29.11.2017 року.

Виконавчий лист № 308/4172/14-ц, виданий Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області 21.04.2015 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 суми в розмірі 57500 доларів США, що еквівалентно 911375 грн., а також сплачений позивачем судовий збір в розмірі 3654 грн., - повернуто Ужгородському МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області для подальшого виконання.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, поданій його представником ОСОБА_3, просить скасувати зазначену ухвалу, як незаконну, і постановити нову ухвалу, якою у задоволенні скарги ОСОБА_6 відмовити. Вказує на те, що резолютивна частина оскаржуваної ухвали стосується вимог, які не були заявлені стороною скаржника; - що суд першої інстанції застосував практику ВСУ, яка не стосується даних правовідносин, оскільки предметом розгляду справи №761/12665/14-с є відшкодування матеріальної шкоди за втрачений багаж, і жодного відношення до договірних правовідносин щодо позики не має; - що сума стягнення з боржника ОСОБА_2 не передбачала рішенням суду, згідно якого видано виконавчий лист, стягнення боргу в доларах США в еквіваленті за офіційним курсом НБУ; - що стороні стягувача було відомо про здійснення виконавчих дій по примусовому виконанню вказаного виконавчого листа, та більше того про закриття виконавчого провадження, а тому скарга подана з пропуском строку без поважних причин.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, поданій її представником ОСОБА_5, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, як незаконну, і прийняти нове рішення, яким у задоволенні скарги, поданої в інтересах ОСОБА_6, відмовити повністю. Вказує на те, що Ужгородський міськрайонний суд в рішенні від 23.12.2014 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 грошових коштів за договором позики зафіксував на момент стягнення суму в гривнях 911375 грн., що є еквівалентною 57500 доларам США. Приведення судом суми стягуваної позики в гривнях, яка за договором підлягає поверненню в гривнях, до еквіваленту в доларах США, відповідає умовам договору позики. При цьому, висновок суду першої інстанції про те, що кошти за договором позики підлягають поверненню в доларах США, суперечать умовам договору позики, і є безпідставним та помилковим розумінням змісту рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 грошових коштів за договором позики. Також суд помилково посилався на постанову Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі №761/12665/14-ц, оскільки така не підлягає застосуванню, так як предметом позики були грошові кошти в національній валюті гривні, а тому в такій самі валюті позика і підлягає поверненню.

У відзивах на апеляційні скарги ОСОБА_2 і ОСОБА_4, ОСОБА_6 просить ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, як постановлену з додержанням вимог закону, а апеляційні скарги без задоволення, посилаючись на те, що доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду і є надуманими.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3, представника ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5, представника заявника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали справи, а також матеріали виконавчого провадження №47456986, апеляційний суд вважає, що скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу ДВС або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з ч.1 ст.448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Статтею 449 ЦПК України встановлено, що скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Судом першої інстанції встановлено, що на виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду від 23 грудня 2014 року (справа №308/4172/14-ц) про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 суми в розмірі 57500 доларів США, що еквівалентно 911375 грн., а також сплачений позивачем судовий збір в розмірі 3654 грн., - 21.04.2015 року стягувачу ОСОБА_6 було видано виконавчий лист №308/4172/14-ц (а.с.6, виконавче провадження аркуш 2).

Зазначений виконавчий лист стягувачем ОСОБА_6 до міського відділу державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області був пред'явлений до виконання 05.05.2015 року (виконавче провадження аркуш 1).

Постановою головного державного виконавця міського відділу ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції Плиска А.С. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 08.05.2015 року з примусового виконання виконавчого листа №308/4172/14-ц (виконавче провадження аркуш 4).

Однак, у цій постанові державним виконавцем зазначено про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 суму заборгованості в розмірі 911375 грн., тобто у гривнях, тоді як згідно виконавчого листа судом було стягнуто суму в доларах США (57500 доларів США), що еквівалентно 911375 грн.

На виконання вищезазначеного виконавчого листа, з боржника ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 державним виконавцем було проведено стягнення боргу в загальній сумі 914969,80 грн., а саме:

- 28.07.2016 року передано стягувачу автомобіль марки «Мазда 6», р.н.НОМЕР_1, вартістю 249973 грн., що стверджується постановою головного державного виконавця Плиски А.С. та актом про передачу майна від 28.07.2016 року (аркуші виконавчого провадження 104-105);

- 09.08.2017 року перераховано стягувачу 524 000 грн., що стверджується випискою з особового рахунку (а.с.10);

- 30.11.2017 року перераховано стягувачу 140 996,80 грн., що стверджується випискою з особового рахунку (а.с.11).

29.11.2017 року головним державним виконавцем Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області Плиска А.С. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №47456986, відповідно до п.9 ч.1 ст.39, ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» (фактичне в повному обсязі виконання рішення згідно з виконавчим документом) (а.с.7-8).

Визнаючи неправомірними дії державного виконавця Плиска А.С. та незаконною оскаржувану постанову про закінчення виконавчого провадження, з подальшим її скасуванням, суд першої інстанції правильно виходив з наступного.

Статтею першою Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно ст.99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Відповідно до вимог статті 192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Загальні положення виконання грошового зобов'язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема : грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлено договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

У разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні. Перерахування суми у національній валюті України за офіційним курсом НБУ - не вважається належним виконанням.

Аналогічні висновки містяться у пунктах 54-56 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №761/12665/14-ц, в якій Велика Палата відступила від правової позиції Верховного Суду України щодо застосування пункту 8 частини першої статті 49 Закону №606-Х1У у подібних правовідносинах, викладених в постанові від 13 вересня 2017 року у справі №6-1445цс17, і вказала, що у разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквіваленту такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Перерахування стягувачеві суми у національній валюті України чи іншій валюті, аніж валюта, зазначена у резолютивній частині судового рішення, не вважається належним виконанням судового рішення.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив, що перерахування стягувачеві ОСОБА_6 суми в національній валюті України 914969,80 грн. (яка в доларовому еквіваленті згідно офіційного курсу НБУ на день платежу становить 35656,8 доларів США), аніж валюта зазначена у резолютивній частині судового рішення в сумі 57500 доларів США, не вважається належним виконанням судового рішення.

Відповідно до п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню тільки у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, в яких, в даному випадку, сума стягнення зазначена у доларах США, а не у гривнях, як помилково вважають апелянти та помилково зазначено державним виконавцем у постанові про відкриття виконавчого провадження від 08.05.2015 року, що не звільняє державного виконавця від фактичного виконання в повному обсязі рішення суду згідно з виконавчим документом.

Отже, рішення суду державним виконавцем є невиконаним. Перераховані стягувачу кошти на погашення заборгованості в сумі 914969 грн. лише частково погасили борг за виконавчим документом, в якому чітко вказано про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 суми в розмірі 57500 доларів США (еквівалент 911375 гривень), а тому залишок заборгованості складає суму 21843,23 доларів США.

Таким чином, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про те, що дії головного державного виконавця Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області Плиска А.С. щодо винесення постанови від 29.11.2017 року про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 308/4172/14-ц є неправомірними, оскільки судове рішення про стягнення грошових коштів фактично не було виконане і цим порушені права ОСОБА_6, як стягувача, у зв»язку з чим, правильно визнав незаконною та скасував зазначену постанову, а виконавчий лист № 308/4172/14-ц повернув Ужгородському МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області для подальшого виконання.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що резолютивна частина оскаржуваної ухвали стосується вимог, які не були заявлені стороною скаржника; - що суд першої інстанції застосував практику ВСУ, яка не стосується даних правовідносин, оскільки предметом розгляду справи №761/12665/14-с є відшкодування матеріальної шкоди за втрачений багаж, і жодного відношення до договірних правовідносин щодо позики не має; - що сума стягнення з боржника ОСОБА_2 не передбачала рішенням суду, згідно якого видано виконавчий лист, стягнення боргу в доларах США в еквіваленті за офіційним курсом НБУ, не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються вище наведеними обставинами.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 також є безпідставними, оскільки суд у рішенні не зафіксував, а стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 суму в розмірі 57500 доларів США (еквівалент 911375 гривень), а тому перерахування стягувачеві суми в національній валюті України, аніж валюта, зазначена у резолютивній частині судового рішення та у виконавчому листі, в даному випадку в доларах США, не вважається належним виконанням судового рішення.

Поновлюючи скаржнику строк для подачі скарги на дії державного виконавця, суд першої інстанції правильно виходив із того, що такий строк ОСОБА_6 був пропущений з поважних причин, так як про існування оскаржуваної постанови, і тим самим про порушення своїх прав, стягувач довідався лише 12.02.2018 року, після ознайомлення його представником в приміщенні Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області з матеріалами виконавчого провадження та отримання ним копії такої постанови, про що свідчить підпис ОСОБА_7 на долученій до матеріалів скарги копії заяви про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження (а.с.22). Така заява міститься і у матеріалах виконавчого провадження (аркуш 243). Також з матеріалів виконавчого провадження №47456986 слідує, що копія оскаржуваної постанови від 29.11.2017 року сторонам державним виконавцем Плиска А.С. не надсилалась, а тому про таку стягувачу не було відомо.

Посилання представника боржника ОСОБА_3 на її письмові пояснення в іншій цивільній справі за №308/13526/16-ц від 15.01.2018р., де ОСОБА_6 є позивачем у справі, як на доказ обізнаності стягувача про закінчення виконавчого провадження, є безпідставним, оскільки стягувачу ОСОБА_6 державним виконавцем Плиска А.С. оскаржувана постанова про закінчення виконавчого провадження не надсилалась і заявник таку не отримував, а письмове пояснення у іншій справі не є належним доказом на підтвердження отримання заявником оскаржуваної постанови, а тому строк на звернення до суду із зазначеною скаргою стягувачем пропущено з поважних причин.

Таким чином, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції відповідно до ст.374 ЦПК України підлягає залишенню без змін, а апеляційні скарги ОСОБА_2 і ОСОБА_4 без задоволення, оскільки ухвалу судом постановлено з додержанням вимог закону.

Керуючись статтями 374, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та апеляційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 листопада 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, і може бути оскаржена до Верховного Суду на протязі тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 4 лютого 2019 року.

Суддя-доповідач : Судді :