Єдиний унікальний номер: 448/89/18
Провадження № 2/448/55/19
Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и
23.07.2019 року Мостиський районний суд Львівської області в складі:
головуючого судді Кічака Ю.В.,
при секретарі судового засідання Керницькій Л.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Мостиська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Чернівської сільської ради Мостиського району Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицький Роман Степанович про визнання права власності на спадкове майно,
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 належав її діду ОСОБА_2 .
Вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. Ще за життя дід ОСОБА_2 своїм майном розпорядився, заповівши таке саме їй (позивачці).
Стверджує, що з метою оформлення своїх спадкових справ зверталася до приватного нотаріуса Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицького Р.С., однак останній роз`яснив, що з метою реалізації свого права на спадкування вказаного житлового будинку чи його частки їй (позивачці) необхідно звернутись до суду з відповідним позовом.
З огляду на наведені обставини, просить суд ухвалити рішення, яким визнати за нею, позивачкою ОСОБА_1 , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті діда ОСОБА_2 .
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, а подала письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, зазначивши, що підтримує позовні вимоги повністю та просить їх задовольнити.
Представник відповідача Чернівської сільської ради Мостиського району Львівської області в судове засідання не з`явився, проте подав заяву, в якій зазначив, що проти позову не заперечує та просить розглядати справу у його відсутності.
Третя особа приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицький Роман Степанович в судове засідання не з`явився, проте подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Крім того, такий надіслав на адресу суду копію спадкової справи за №339/2017, заведеної після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; інформаційну довідку зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 30.10.2018р.
Оскільки розгляд справи відбувся за відсутності учасників справи, то відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини.
Судом встановлено, що будинковолодіння по АДРЕСА_1 відносилося до суспільної групи "колгоспний двір", головою якого був ОСОБА_2 (дід позивача), а членами такого, як вважає суд: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (позивач по справі), що підтверджується виписками з погосподарських книг по с.Старява Мостиського району за 1986-1990рр. та за 1991-1995рр. Всі зазначені члени колгоспного двору станом на 15.04.1991 року зберегли право на частку в майні такого.
Згідно вимог ст.7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно-трудове об`єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці.
Надалі порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69.
Згідно з п.9 зазначених Вказівок окремим господарством є особи, що проживають разом та ведуть спільне домашнє господарство.
Відповідно до змісту Вказівок № 5-24/26 і № 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працюють у колгоспі, але не є членами колгоспу, належать до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади.
Згідно Закону України «Про власність» від 15.04.1991 року, пункту 6постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 року, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею та коштами у веденні спільного господарства двору.
Відповідно до ст.ст.120,123 ЦК УРСР(в редакції 1963 року), чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору.
Спори щодо майна колишнього колгоспного двору мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору.
Відповідно до роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі від 16 травня 2013 року за № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вбачається, що при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.
Виходячи з вимог ст.ст.120, 123 ЦК України в редакції 1963 року, які діяли станом на 15.04.1991р. і регулювали власність колгоспного двору, право на майно колгоспного двору (спірне будинковолодіння) в рівних частках мали ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (позивач по справі), тобто кожен мав право на 1/6 частку будинковолодіння по АДРЕСА_1 .
19.12.2005 року відкрилась спадщина внаслідок смерті ОСОБА_3 .
До складу даної спадщини входить право на 1/6 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , що належало спадкодавцю ОСОБА_3 як члену колгоспного двору.
Як вбачається із матеріалів справи, спадкодавець ОСОБА_3 за життя своїм майном не розпорядилася, заповіту не склала. У зв`язку з відсутністю заповіту, спадкування здійснюється за законом.
Згідно матеріалів справи, а саме копії спадкової справи №79/2016, заведеної Мостиською державною нотаріальною конторою Львівської області після смерті спадкодавця ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкоємцями майна ОСОБА_3 на підставі статті 1261 ЦК України є її чоловік ОСОБА_2 та дочка ОСОБА_8 . Факт прийняття ними спадщини стверджується спільним проживанням зі спадкодавцем на час смерті. Кожен з зазначених спадкоємців успадкував спадкове майно ОСОБА_3 в рівних частках по 1/2 частці.
Підсумовуючи, суд вважає, що належне спадкодавцю ОСОБА_3 майно, в тому числі право на 1/6 частку у спірному будинковолодінні, що належало їй як члену колгоспного двору, успадкували саме її чоловік та дочка ОСОБА_2 та ОСОБА_8 кожен по 1/12 (1/6:2) частці будинковолодіння.
ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилася спадщина внаслідок смерті ОСОБА_2 .
До складу даної спадщини входить наступне майно: земельна ділянка площею 1,2709 га, розташована на території Чернівської сільської ради Мостиського району Львівської області, 1/2 частка права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває в колективній власності АТП «Галичина» Чернівської сільської ради Мостиського району розміром 2,26 в умовних кадастрових гектарах, а також право на частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .
В судовому засіданні не віднайшли свого підтвердження доводи позивача про належність спадкодавцю ОСОБА_2 права на спірний житловий будинок в цілому. Судом встановлено, що спадкодавцю ОСОБА_2 фактично належало право лише на 1/4 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 ((1/6 частка, що належала йому як члену колгоспного двору, +1/12 частка, яку такий успадкував в порядку спадкування за законом після смерті дружини ОСОБА_3 ).
Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця).
Згідно ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом).
Правилами ст.1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч.1 ст. 1297 ЦК України).
Як вбачається з матеріалів справи, спадкодавець ОСОБА_2 за життя усім своїм майном розпорядився, склавши заповіт на користь ОСОБА_1 , позивача по справі.
Позивач ОСОБА_1 у встановлений законом строк прийняла спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_2 , звернувшись до приватного нотаріуса Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицького Р.С. із заявою про прийняття даної спадщини.
З матеріалів спадкової справи №339/2017 вбачається, що приватним нотаріусом Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицьким Р.С. видано позивачу ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за заповітом на частину спадкового майна ОСОБА_2 (на земельну ділянку площею 1,2709 га, розташовану на території Чернівської сільської ради Мостиського району Львівської області; на 1/2 частку права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває в колективній власності АТП «Галичина» Чернівської сільської ради Мостиського району розміром 2,26 в умовних кадастрових гектарах). При цьому нотаріус відмовив позивачці у вчиненні нотаріальної дії у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спірне спадкове майно - житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , через належність такого до суспільної групи «колгоспний двір». Нотаріус роз`яснив позивачці можливість реалізації права на спадкування вказаного житлового будинку (його частки) в судовому порядку.
З огляду на наведені обставини, позивач ОСОБА_1 з метою захисту своїх майнових прав звернулася до суду із зазначеним позовом.
Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року №56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).
Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.
Так, до 01.01.2013р. державна реєстрація права особи на частку у майні колгоспного двору здійснювалась МБТІ, відповідно до Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07.02.2002 року на підставі рішення, яке виносилось сільською радою про розподіл часток майна колгоспного двору.
Пунктом 2 розділу II «Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та інших законодавчих актів України» (зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 09.12.2011 року № 4152- VI) визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно в порядку визначеному цим Законом, буде здійснюватись з 1 січня 2013 року.
З 1 січня 2013 року право власності на нерухоме майно посвідчується на загальних засадах, свідоцтвом про право власності, що видає державний реєстратор прав з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав майно та їх обтяжень». Згідно з вимогами, які визначені ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор з 01.01.2013 року не посвідчує прав власності на об`єкт нерухомого майна та не видає свідоцтва про права власності на підставі рішення сільської ради про розподіл часток майна колгоспного двору між його співвласниками.
Отже, через відсутність належного правовстановлюючого документу на спірний житловий будинок та через належність такого до суспільної групи «колгоспний двір» право позивача на спірне будинковолодіння не може бути вирішено в позасудовому порядку, у зв`язку з чим така звернулася до суду із вказаним позовом.
Вказані обставини підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: виписками з по господарських книг по с.Старява Мостиського району Львівської області за 1986-1990 роки, 1991-1995роки та за 2017 рік; копією актового запису про смерть спадкодавця ОСОБА_3 ; копіями сторінок спадкової справи №79/2016, заведеної Мостиською державною нотаріальною конторою Львівської області після смерті спадкодавця ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ; копією свідоцтва про смерть спадкодавця ОСОБА_2 ; копією заповіту спадкодавця ОСОБА_2 ; копіями сторінок спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_2 за №339//2017; інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 30.10.2018р. №53875344; копією паспорта позивача; копією технічного паспорта на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 ; іншими матеріалами справи.
Практика Верхового Суду України (п.23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Оскільки у даному випадку питання про право позивача на спірне будинковолодіння не може бути вирішено в позасудовому порядку у зв`язку з вищевикладеними обставинами, тому це питання можливо вирішити у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане майно.
Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами.
Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права.
Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).
Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Права власника майна підлягають захисту шляхом пред`явлення позову про визнання права на належне йому майно за умови, якщо власник не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб.
Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною 3 ст.12, ст.81 ЦПК України.
Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.77-78 ЦПК України.
Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Узагальнюючи, суд вважає, що є підстави для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , зокрема визнання за нею права на 5/12 ідеальних частин спірного майна - житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , зокрема: права на 1/6 ідеальну частку такого, що належало їй як члену колгоспного двору + права на 1/4 ідеальну частку, яке вона успадкувала в порядку спадкування за заповітом після смерті діда ОСОБА_2 .
Керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 258, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до Чернівської сільської ради Мостиського району Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицький Роман Степанович про визнання права власності на спадкове майно задовольнити частково.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на 5/12 ідеальних частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , уродженка с.Старява Мостиського району Львівської області, проживає за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач Чернівська сільська рада Мостиського району Львівської області, місцезнаходження: с.Черневе, вул.Хмельницького, 10 Мостиського району Львівської області, .

Третя особа Приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицький Роман Степанович, місцезнаходження: м.Мостиська, вул.Грушевського, 22 Львівської області.

Суддя Ю.В.Кічак

Рішення набрало законної сили «___» ______________ 20 р.

Суддя Ю.В.Кічак