ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 640/2744/13-ц Головуючий суддя І інстанції Бородіна Н.М.
Провадження № 22-ц/818/2147/19;
№22-ц/818/2368/19 Суддя доповідач Яцина В. Б.
Категорія: Інші справи
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2019 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді - Яцини В.Б.

суддів: - Кіся П.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря : Колесник О.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 06 лютого 2019 року, постановлену у складі головуючого судді Бородіної Н.М. за скаргою ОСОБА_1 на постанову старшого державного виконавця Київського відділу Державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції Ярмоленко Олександра Валентиновича від 03.07.2018 року у ВП № 46700285 та на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 05 лютого 2019 року у складі головуючого судді Бородіної Н.М. за скаргою ОСОБА_1 на акт від 23 червня 2018 року старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції в Харківській області Ярмоленка Олександра Валентиновича з примусового виконання рішення Київського районного суду м. Харкова від 13 березня 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи КП «Жилкомсервіс», ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про поновлення порушеного права та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 13.03.2014 р. у цивільній справі № 640/2744/13-ц, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , 3-ті особи КП «Жилкомсервіс», ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про поновлення порушеного права та зобов`язання вчинити певні дії, позовні вимоги задоволені частково.

За рішенням суду, зокрема, було зобов`язано ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 демонтувати у приміщенні кухні 4-10 самочинно встановлені дошки між коридором 4-12 та житловою кімнатою 4-11; двері між коридором 4-12 та кухнею 4-10; демонтувати дерев`яні дошки з коридору - приміщення 4-12 в житлову кімнату - приміщення 4-11.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 15.05.2014 р. рішення Київського районного суду м. Харкова залишено без змін.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 31.01.2018 р., з урахуванням ухвали про виправлення описки від 19.02.2018 р., роз`яснена резолютивна частина рішення суду від 13.03.2014 р.

Згідно вказаних роз`яснень суду рішення суду в частині демонтажу самочинно встановлених дошок між коридором 4-12 та житловою кімнатою 4-11 та самочинно встановлених дверей між кухнею 4-10 та коридором 4-12 розуміти як демонтаж, що значить розбирання або зняття дерев`яних дошок, якими закрито дверні блоки.

На виконання вказаного рішення суду 20.02.2015 року Київським районним судом м. Харкова суду були видані виконавчі листи № 640/2444/13-ц, які у лютому 2015 року пред`явлені до виконання до Київського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції в Харківській області, на підставі чого старшим державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції в Харківській області Ярмоленка Олександра Валентиновича 27 лютого 2015 року відкриті виконавчі провадження ВП №№ 46700285, 46700825, 46700327, 46700491 щодо вищевказаних солідарних боржників.

Стягувач ОСОБА_1 16.07.2018р. звернувся у суд із скаргами, в яких просив скасувати Акт старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби м. Харкова ГТУЮ в Харківській області Ярмоленка О.В. від 23.06.2018 р. по ВП №№46700825, 46702327, 46700491, а також - просив визнати незаконною та скасувати постанову старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби м. Харкова ГТУЮ в Харківській області Ярмоленка О.В. від 03.07.2018 р. по ВП №46700285, зазначаючи, що вони не відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень.

Ухвалами Київського районного суду м. Харкова від 05 лютого 2019 року та від 06 лютого 2019 року у задоволенні названих скарг ОСОБА_1 , відповідно на Акт від 23.06.2018 року та на Постанову від 03.07.2018 року - відмовлено.

З цим не погодився стягувач ОСОБА_1 , у своїх апеляційних скаргах просить скасувати вказані ухвали суду першої інстанції від 05 та від 06 лютого 2019 року та ухвалити нові судові рішення про задоволення його скарг.

Послався на те, що суд першої інстанції не звернув уваги, що існують преюдиціального значення судові рішення, якими вже було скасовано вказаний Акт від 23.06.2018. Згідно ухвали Київського районного суду м. Харкова від 18 лютого 2019 року (головуючий суддя Зуб Г.А.) по цій справі було задоволено скаргу ОСОБА_1 , зацікавлені особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , старший державний виконавець Київського ВДВС Ярмоленко О.В., та було скасовано вказаний Акт від 23.06.2018 року, складений старшим державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби м. Харкова ГТУЮ в Харківській області Ярмоленком О.В. по ВП № 46701458, ВП № 46700825, ВП № 4670194 (а.с. 233-236 т. 13).

Згідно копії оскаржуваного акту від 23.06.2018 року ВП №№ 46700825, 46702327, 46700491, старшим державним виконавцем Ярмоленко О.В., в присутності двох понятих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , за участю божника ОСОБА_4 , встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 самочинно встановлені дошки між коридором 4-12 та житловою кімнатою 4-11 - відсутні; двері між коридором 4-12 та кухнею 4-10 - відсутні; дерев`яні дошки з коридору - приміщення 4-12 в житлову кімнату - приміщення 4-11 - демонтовані та відсутні. У зв`язку з чим рішення суду виконано (а.с. 4 т. 12).

З копії оскарженої Постанови старшого державного виконавця від 03.07.2018 вбачається, що відповідно до Акту старшого державного виконавця від 23.06.2018 року боржниками виконано рішення суду у повному обсязі, на підставі чого старшим державним виконавцем Ярмоленко О.В. було постановлено про закінчення виконавчого провадження ВП 46700285 (боржник ОСОБА_3 ), яку також оскаржує ОСОБА_1

Зазначив, що під час розгляду скарги ОСОБА_3 підтвердила, що вона не виконувала рішення суду.

Вказаною постановою також було виділені в окремі виконавчі провадження Постанову про стягнення з боржника виконавчого збору ВП № 46700285 від 06.03.2015 року та Постанову про накладення штрафу ВП № 46700285 від 17.11.2016 року (а.с. 4 т. 13).

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення скаржника, за відсутності інших учасників справи, які не з`явилися у судове засідання, що передбачено ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційні скарги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

У статті 263 ЦПК України визначені наступні вимоги до законності і обґрунтованість судового рішення:

1. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

3. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

5. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону оскаржені судові рішення відповідають.

Ухвалюючи судове рішення про відмову у задоволенні скарг ОСОБА_1 , суд першої інстанції, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, дійшов правильно висновку про відсутність підстав для задоволення скарги.

Відмовляючи у задоволенні скарги на Акт старшого державного виконавця від 23.06.2018 по ВП №№ 46700825, 46702327, 46700491, яким було зафіксовано факт виконання рішення Київського районного суду м. Харкова від 13.03.2014, суд першої інстанції в ухвалі від 05 лютого 2019 року виходив з того, що цей факт підтверджується фотознімками, зробленими виконавцем в якості додатка до акту, а також - результатами огляду приміщень, здійснений судом 16.01.2019 року за письмового дозволу співвласника ОСОБА_1 , про що був складений протокол окремої процесуальної дії, огляд був зафіксований на відео, запис якого залучений до протоколу огляду.

Судом було встановлено, що оскаржуваний акт державного виконавця складний 23.06.23018 року, у суботу, що не забороняється. Ті обставини, що оскаржуваний акт стосується декількох виконавчих проваджень, не є підставою для його скасування, оскільки судове рішення стосовно демонтування дошок та дверей в приміщеннях 4-10, 4-12 стосується трьох боржників, які є співвласниками квартири - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . У оскаржуваному акті відсутні деякі відомості, передбачені п. 8 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом МЮУ від 02.04.2012 № 512/5: про кількість примірників, адреса боржника ОСОБА_4 , також за відомостями реєстру територіальної громади м. Харкова поняті, які були присутні при складанні акту, за адресами ними вказаними, не зареєстровані. Суд першої інстанції визнав, що вказані недоліки не є підставами для скасування акту, оскільки за поясненнями державного виконавця особу понятих він перевірив за посвідченнями водіїв, адресу вказав з їх слів за фактичним місцем проживання понятих. Вказані недоліки суд першої інстанції вважав незначними, оскільки здійснено основне - виконано рішення суду, про що суд пересвідчився здійснивши огляд вказаних приміщень на місці.

Відмовляючи у задоволенні скарги на постанову державного виконавця від 03.07.2018 по ВП № 46700285 з виконання рішення Київського районного суду м. Харкова від 13.03.2014 суд першої інстанції в ухвалі від 06 лютого 2019 року виходив з того, що суд пересвідчився 16.01.2019р., що рішення суду (в частині ВП №46700285) виконане. Недоліки постанови щодо порушенням строку передбаченого ч.2 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» про її винесення в день закінчення виконання рішення суду, є формальними. Вказане порушення не є підставою для скасування оскаржуваної постанови, оскільки було здійснено основне - виконано рішення суду, про що суд 16.01.2019 пересвідчився здійснивши огляд вказаних приміщень на місці. Не може бути скасовано правильне по суті рішення державного виконавця, викладене у формі постанови та відступлено від принципу правової визначеності лише за для правового пуризму - надмірного прагнення до чистоти, переваги форми над змістом, що узгоджується із рішенням ЄСПЛ від 23.07.2009 у справі «Сутяжник проти РФ».

В обох оскаржених ухвалах суд першої інстанції вказав, що наявні судові рішення по іншим скаргам ОСОБА_1 , зокрема ухвала Київського районного суду м. Харкова від 09.01.2019, 23.01.2019, за якими скарги ОСОБА_1 задоволені, не впливають на розгляд даних скарг, оскільки стосуються інших виконавчих проваджень.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Згідно ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст.22 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчі дії можуть проводитися у присутності понятих.

Присутність понятих є обов`язковою у випадку, передбаченому частиною третьою статті 53 цього Закону, а також у разі відсутності боржника або його представника під час вчинення виконавчих дій, пов`язаних з примусовим входженням на земельні ділянки, до нежитлових приміщень і сховищ, де зберігається майно боржника, на яке звернено стягнення, або майно стягувача, яке має бути повернуто йому в натурі, до житла, іншого володіння особи для забезпечення примусового виселення з нього та вселення в нього, під час проведення опису, арешту, вилучення і передачі майна.

Понятими можуть бути будь-які дієздатні особи, які не мають особистої заінтересованості у вчиненні виконавчих дій і не пов`язані між собою або з учасниками виконавчого провадження родинними зв`язками, а також підлеглі учасників виконавчого провадження. Кількість понятих під час вчинення виконавчих дій не може бути меншою ніж дві особи.

Понятий має право знати, для участі у провадженні яких виконавчих дій його запрошено, на підставі якого виконавчого документа вони провадяться, а також робити зауваження з приводу провадження виконавчих дій. Зауваження понятого підлягають занесенню до акта відповідної виконавчої дії.

Понятий зобов`язаний засвідчити факт, зміст і результати виконавчих дій, під час провадження яких він був присутній. Перед початком виконавчих дій виконавець роз`яснює понятим їхні права і обов`язки, про що зазначається в акті.

Пунктом 6 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом МЮУ 02.04.2012 № 512/5 передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Тобто акт є одним із різновиду рішення, яке приймає державний виконавець та яке можу бути оскаржено.

За ст. 1 Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 1291 Конституції України держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Пунктом 9 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Відповідно до ч.2 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Судом першої інстанції в оскаржених ухвалах встановлено, що надані на виконання ухвали суду завірені копії матеріалів виконавчого провадження № 46700285 свідчать, що на підставі виконавчого листа, виданого на виконання рішення суду від 13.03.2014р. та заяви стягувача ОСОБА_1 17.02.2015 р. було відкрито виконавче провадження, боржник ОСОБА_3 . За вказаним виконавчим провадженням в тому числі ОСОБА_3 зобов`язана демонтувати самочинно встановлені дошки між коридором 4-12 та житловою кімнатою 4-11 та самочинно встановлені двері між кухнею 4-10 та коридором 4-12.

З оскарженого акту від 23.06.2018р., який міститься у ВП №46700285, вбачається, що старшим державним виконавцем Ярмоленко О.В., в присутності двох понятих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , за участю боржника ОСОБА_4 , встановлено, що за адресою: АДРЕСА_2 у приміщенні 4-10 самочинно встановлені дошки між коридором 4-12 та житловою кімнатою 4-11 - відсутні; двері між коридором 4-12 та кухнею 4-10 - відсутні; дерев`яні дошки з коридору - приміщення 4-12 в житлову кімнату - приміщення 4-11 - демонтовані та відсутні. У зв`язку з чим рішення суду виконано.

Судом встановлено, що оскаржуваний акт державного виконавця складений 23.06.2018 р. в суботу.

Однак, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України «Про перенесення робочих днів у 2018 році» для працівників підприємств, установ та організацій, яким установлено п`ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями (субота і неділя), крім органів Пенсійного фонду, Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта», Державної казначейської служби та банківських установ, у 2018 році перенесено робочі дні з п`ятниці 29 червня на суботу 23 червня. Тобто виконавчі дії 23.06.2018 були проведені державним виконавцем у робочий день.

Крім того, як вказано у запереченнях старшого державного виконавця Ярмоленка О.В. відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 11.01.2018 року № 1-р «Про перенесення робочих днів у 2018 році» робочий день з п`ятниці 29 червня 2018 року перенесено на суботу 23 червня 2018 року.

Ті обставини, що оскаржуваний акт стосується декількох виконавчих проваджень, зокрема трьох, не є підставою для його скасування, оскільки судове рішення стосовно демонтування дошок та дверей в приміщеннях 4-10, 4-12 стосується трьох боржників, які є співвласниками квартири - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Вимоги до акту державного виконавця передбачені п.8 Інструкції. Так акт - документ, що підтверджує певні встановлені факти або події.

Текст акту складається з реквізитів виконавчого документа із зазначенням суті проведених дій; за зведеним виконавчим провадженням - повного найменування (прізвища, імені та по батькові) боржника та дати об`єднання виконавчих проваджень у зведене, а також вступної і констатуючої частин.

У вступній частині зазначаються назва акта, дата і місце його складання, посада, прізвище, ім`я, по батькові виконавця, підстава для складання акта, особи, які були присутні під час його складання, із зазначенням їхнього статусу у виконавчому провадженні, місця проживання (місцезнаходження), посад, інших наявних даних, зазначається кількість аркушів, на яких складено акт.

У констатуючій частині викладаються мета і завдання складання акта, суть і характер проведених виконавчих дій, встановлені факти, події, а також у разі потреби висновки і пропозиції.

У кінці акту (перед підписами) зазначаються відомості про кількість примірників акта та кому вони надаються (надсилаються).

Акт підписується всіма особами, які брали участь у його складанні. У разі відмови від підписання осіб, що були присутні при складанні акта, про це робиться відмітка в акті. Відмітка "від підпису відмовився" проставляється напроти прізвища особи, яка відмовилася від підпису, та засвідчується підписами інших осіб, які були присутніми під час складання акта.

Так в оскаржуваному акті, відсутні його кількість примірників, адреса боржника ОСОБА_4 Також за відомостями Реєстру територіальної громади м.Харкова, поняті, які були присутні при складанні акту, за адресами ними вказаними, не зареєстровані. Однак вказані обставини не є підставою для скасування акту.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що посилання ОСОБА_1 , що рішення суду на теперішній час не виконано, що боржники перед приходом до них державного виконавця та суду знімають двері до кухні, а після відходу ставлять назад, є безпідставними, оскільки не підтверджені.

Під час складання акту державним виконавцем здійснені фотознімки, які оглянуті судом.

За запереченнями державного виконавця та наданими матеріалами ВП № 46700285, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що хоча в оскаржуваній поставові відсутня дата акту, при її винесені державний виконавець враховував акт саме від 23.06.2018.

Як вбачається із акту державного виконавця рішення суду де боржниками визначені ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 - в частині демонтажу самочинно встановлених дошок між коридором 4-12 та житловою кімнатою 4-11 та самочинно встановлених дверей між кухнею 4-10 та коридором 4-12 - виконано, що підтверджується фотознімками зробленими виконавцем до акту.

16 січня 2019 року судом першої інстанції був проведений огляд вказаних приміщень (здійснений за письмового дозволу співвласника ОСОБА_1 а.с.164 т.312), про що складений протокол окремої процесуальної дії. Огляд зафіксований на відео, запис якого залучений до протоколу (а.с.197-199 т.№12).

Судом згідно проведеного огляду встановлено виконання рішення суду в частині демонтажу самочинно встановлених дошок між коридором 4-12 та житловою кімнатою 4-11 та самочинно встановлених дверей між кухнею 4-10 та коридором 4-12.

Тобто, під час огляду приміщення 4-10 (кухня), 4-12 (коридор) були в тому ж стані, як зафіксовано державним виконавцем в оскаржуваному акті.

Зазначені документи підтверджують основне - виконання рішення суду та поновлення прав ОСОБА_1 , які захистив суд у судовому рішення від 13.03.2014 р., внаслідок чого виконавче провадження ВП № 46700285 - закінчено.

Посилання ОСОБА_1 , що рішення суду на теперішній час не виконано, що боржники перед приходом до них державного виконавця та суду знімають двері у дверних проходах до кухні, а після уходу ставлять назад, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки вони за своїм змістом є новими підставами позову, який не був предметом розгляду по цій справі, і тому перебуває поза межами рішення Київського районного суду м. Харкова від 13.03.2014 року, яке знаходилось на примусовому виконанні ВП № 46700285, а тому відповідно до ст. 367 ЦПК України виходять поза межі апеляційного розгляду скарг ОСОБА_1 .

Згідно результатів огляду судом першої інстанції жилих приміщень 4-12, 4-10, 4-11 у квартирі АДРЕСА_3 , які зафіксовані у протоколі окремої процесуальної дії суду від 16.01.2019 р., у приміщенні 4-12 до приміщення 4-11 встановлені двері та наличники на двері, відсутні дошки, які закривають ці дверні полотна. З приміщення 4-12 в приміщення 4-10 відсутні двері, наявний дверний отвір для входу. Суд зайшов в приміщення 4-10. В приміщенні 4-10 є вхід (дверний отвір) для приміщення 4-11 без дверей, дошок, які перешкоджають входу на кухню та в приміщення 4-11 - немає. ОСОБА_1 при цьому зазначив, що в приміщенні 4-10 до приміщення 4-11 дверей не має, та квартира є ізольованою (а.с. 197-198 т. 12).

Наведені результати огляду судом жилих приміщень 4-12, 4-10, 4-11 у квартирі АДРЕСА_3 свідчить про те, що рішення Київського районного суду м. Харкова від 13.03.2014 року, яке знаходилось на примусовому виконанні ВП № 46700285, дійсно виконане, що узгоджується зі змістом оскаржених Поліщуком В.Г.: з актом державного виконавця від 23.06.2018 та постанови державного виконавця від 03.07.2018 про закінчення виконавчого провадження ВП № 46700285. Той факт, що на оскаржуваному акті від 23.06.2018 замість номера ВП № 46700285 вказані інші номери, ВП 46702327, 46700491, на зміст проведеної виконавчої дії та достовірність зафіксованих в ньому виконавчих дій не впливає та є формальною технічною помилкою, оскільки дійсність цих подій підтверджується вищевказаними результатами огляду судом місця виконання рішення суду, які підтверджують факт його виконання, та доводами скарги ОСОБА_1 та наявними у справі доказами не спростовуються.

Оскаржувана постанова прийнята з порушенням строку передбаченого ч.2 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки про виконання рішення суду державний виконавець дізнався 23.06.2018 р., однак вказана обставина не є підставою для скасування оскаржуваної постанови, оскільки суд пересвідчився 16.01.2019 р., що рішення суду (в частині ВП №46700285) виконане.

Посилання ОСОБА_1 на те, шо боржник ОСОБА_3 не підтвердила, що вона виконувала рішення суду, та доводи щодо преюдиціальності інших судових рішень по аналогічним скаргам ОСОБА_1 . є безпідставними, оскільки вони спростовуються фактичним виконанням рішення суду, що було зафіксовано судом першої інстанції при розгляді скарги ОСОБА_1 стосовно акту від 23.06.2018 та постанови від 03.07.2018 про закриття виконавчого провадження ВП № 46700285.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Колегія суддів відхиляє доводи скарги стосовно наявності преюдиціальних рішень по цій справі стосовно скасуванню чи незаконності акту державного виконавця від 23.06.2018. Зазначені ним інші судові рішення мають не преюдиціальне, а казуальне значення, оскільки стосуються не встановлених обставин справи в розумінні ч. 4 ст. 82 ЦПК України, а висновків суду першої інстанції, ухвалених в межах розгляду скарг ОСОБА_1 щодо дій та рішень державного виконавця в інших виконавчих провадженнях.

Крім того, вказані недоліки постанови є незначними, оскільки здійснено основне - виконано рішення суду, про що суд пересвідчився здійснивши огляд вказаних приміщень на місці. Не може бути скасовано правильне по суті рішення державного виконавця, викладене у формі постанови та відступлено від принципу правової визначеності лише за для правового пуризму - надмірного прагнення до чистоти, переваги форми над змістом, що узгоджується із рішенням ЄСПЛ від 23.07.2009 року у справі «Сутяжник проти РФ».

Наявні судові рішення по іншим скаргам ОСОБА_1 , зокрема ухвал Київського районного суду м.Харкова від 09.01.2019 р., 23.01.2019 р., за якими скарги ОСОБА_1 задоволені, не впливають на розгляд даної скарги, оскільки стосуються інших виконавчих проваджень.

Доводи апеляційної скарги що суддя Бородіна Н.М. змінила предмет скарги, сфальшувала оскаржувану ним ухвалу від 05.02.2019 року, та не прийняла до уваги ряд інших судових рішень по розгляду цієї скарги колегією суддів відхиляються, оскільки спростовуються матеріалами справи і є не доведеними належними і допустимим доказами.

Доводи апеляційної скарги щодо не підтвердження реєстрації місця постійного проживання двох понятих: ОСОБА_10 та ОСОБА_9 є недостатніми для спростування дійсності їх участі у виході на місце виконання рішення суду 23.06.2018 та фіксуванні виконання рішення суду, оскільки як встановлено судом першої інстанції і ці обставини не були спростовані скаржником, - особу понятих державний виконавець перевірив особисто за посвідченнями водіїв, їх адресу вказав зі слів за фактичним місцем проживання понятих.

Доводи апеляційної скарги щодо упередженості судді Бородіної Н.М. спростовуються матеріалами справи, а саме: постановленою ухвалою від 17.12.2018 року, у якій суддя Бородіна Н.М. заявлений відвід ОСОБА_1 17.12.2018 року визнала необґрунтованим та передала його заяву на розгляд відповідно до ч.1 ст.33 ЦПК України (а.с.125-126 т.13). відповідно до ст. 40 ЦПК України заява про відвід була розглянута та ухвалою від 18 грудня 2018 року іншого судді Київського районного суду м. Харкова у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Бородіній Н.М. було відмовлено (а.с132 т.13).

Судом першої інстанції правильно досліджені і оцінені обставини по справі, доводи апеляційної скарги їх не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції з передбачених ст. 375 ЦПК України підстав залишає апеляційні скарги без задоволення, а оскаржені судові рішення без змін.

В контексті правил ст. 141 ЦПК України відсутні підстави для перерозподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 268, 367,368, п. 1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвали Київського районного суду м. Харкова від 05 лютого 2019 року та від 06 лютого 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 10.09.2019 року.

Головуючий В.Б.Яцина.

Судді П.В.Кісь.

О.М.Хорошевський.