ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2348/19 Справа № 182/1577/17 Суддя у 1-й інстанції - Рунчева О. В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Барильської А.П.

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.

секретар судового засідання - Чубіна А.В.

сторони:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»,

відповідачі - ОСОБА_1, Нікопольський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 вересня 2018 року, яке постановлено суддею Рунчевою О.В. у м. Нікополі Дніпропетровської області, -

ВСТАНОВИВ:

В березні 2017 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулось з позовом до ОСОБА_1, Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про зняття арешту з майна боржника.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що 13 лютого 2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» та ОСОБА_1, було укладено кредитний договір № ML-306/022/2008, за яким останній було надано кредит у розмірі 33314,02 Швейцарських франків.

13 лютого 2008 року в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між Закритим акціонерним товариством ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки № PML-306/022/2008, за яким остання передала банку в іпотеку двокімнатну квартиру за адресою - АДРЕСА_1

Право іпотекодержателя на першочергове задоволення своїх вимог з предмета іпотеки зареєстроване у реєстрі за № 14/160, про що зазначено у договорі іпотеки.

25 листопада 2011 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю відповідно до якого, до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» перейшли наступні права : права вимоги сум основного боргу, право вимоги сплати процентів, нарахованих на суму основного боргу, право вимоги штрафних санкцій, право нараховувати проценти та штрафні санкції на суму основного боргу. У переліку договорів, за якими Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» відступив зазначені права Товариству з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», зазначений кредитний договір №; ML-306/022/2008 від 13 лютого 2008 року, що містяться за порядковим № 124.

Також 12 листопада 2011 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» відступило, а Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» прийняло право звертати стягнення на предмет іпотеки, зазначений у договорі іпотеки.

Позивач зазначає, що на підставі вищевикладеного має право вимоги до ОСОБА_1 та право звертати стягнення на предмет іпотеки, а саме - квартиру за адресою: АДРЕСА_1

05 серпня 2013 року постановою про відкриття виконавчого провадження від 19 липня 2013 року відділом державної виконавчої служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції за виконавчим провадженням № 39045809, було накладено арешт на все нерухоме майно боржника ОСОБА_1, у тому числі і на спірну квартиру та заборонено відчуження арештованого майна боржника, номер запису обтяження 2007939.

21 квітня 2016 року постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 19 квітня 2016 року відділом державної виконавчої служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції за виконавчим провадженням № 50892584 було накладено арешт на все нерухоме майно боржника ОСОБА_1, у тому числі на спірну квартиру та заборонено відчуження арештованого майна боржника номер запису про обтяження 14265955.

На теперішній час між Товариством з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" та ОСОБА_1 досягнуто домовленість про добровільний продаж предмета іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ML-306/022/2008 від 13 лютого 2008 року.

На підставі наведеного вище, позивач просив суд зняти арешт з нерухомого майна - двокімнатної квартири, що знаходиться за адресою - Дніпропетровська область, м. Нікополь, пр. Трубників, буд. 29 а, кв. 3, що належить на праві власності ОСОБА_1, що був накладений постановою про відкриття виконавчого провадження від 19 липня 2013 року відділом державної виконавчої служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції за виконавчим провадженням № 39045809 та вилучити з державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про обтяження за № 2007939.

Зняти арешт з нерухомого майна - двокімнатної квартири, що знаходиться за адресою - Дніпропетровська область, м. Нікополь, пр. Трубників, буд. 29 а, кв. 3, що належить на праві власності ОСОБА_1, що був накладений постановою про відкриття виконавчого провадження від 19 квітня 2016 року відділом державної виконавчої служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції за виконавчим провадженням № 50892584 та вилучити з державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про обтяження за № 14265955.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 вересня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог позивача, посилаючись на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що вимоги про зняття арештів не пов'язанні зі спором про право на це майно, а стосується порушень вимог виконавчого провадження з боку органів ДВС.

Зауважує на тому, що відповідно до вимог ст.ст. 1,3, 36-39 Закону «Про іпотеку», ст. 59 Закону «Про виконавче провадження» на теперішній час накладені постановами відділу державної виконавчої служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції від 19 липня 2013 року та 19 квітня 2016 року у виконавчих провадженнях № 39045809, № 50892584 арешти підлягають скасуванню, оскільки порушують права позивача, як іпотекодержателя та унеможливлюють добровільний продаж іпотечного майна в рахунок задоволення його вимог за відповідним кредитним договором.

Відзив на апеляційну скаргу не подавася.

Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явились.

Від представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з хворобою, однак, вказане клопотання задоволенню не підлягає, оскільки на підтвердження вказаних у клопотанні обставин не надано належних доказів.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволенню, а рішення суду - зміні, з огляду на наступне.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про зняття арешту з цього майна є безпідставними у зв'язку з тим, що позивач звернувся до суду не зі скаргою в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, а з позовом, у тому числі зазначивши у якості відповідача Нікопольський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській областіта з того, що у відповідності до ст. 51 ЦПК України, не було заявлено клопотань по залучення стягувача у виконавчому провадженні в якості співвідповідача.

Колегія суддів погоджується з остаточним висновком суду першої інстанції щодо необхідності відмови в задоволенні позовних вимог "ОТП Факторинг Україна", однак, не може погодитись з мотивами відмови в задоволенні позову у зв'язку з безпідставністю позовних вимог, з огляду на наступне.

Так, відповідно до роз'яснень, що викладені в п.2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути предявлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.

У спорах про зняття арешту з майна, яке є предметом застави (іпотеки) або придбано за рахунок кредиту, який не погашено, в якості третіх осіб у встановленому законом порядку залучаються заставодержатель (іпотекодержатель) або кредитор.

Отже, відповідачем у даній справі про зняття арешту з майна, крім боржника, обов'язково має бути особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, оскільки задоволенням позову у справі вирішено питання про права і обов'язки цієї особи щодо спірного майна.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта № 80240271, сформованої станом на 13 лютого 2017 року вбачається, що окрім накладеного в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «ОПТ Факторінг Україна арешту майна від 05 серпня 2013 року на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 39045809 виданої 19 липня 2013 року Відділом державної виконавчої служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції» також є арешт нерухомого майна боржника від 21 квітня 2016 року на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 50892584 виданої 19 квітня 2016 року Відділом державної виконавчої служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції. Особа, в інтересах якої встановлено обтяження - Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «Надра».

Проте, позивачем по справі не пред'явлено позову до Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Надра», в інтересах якого накладено арешт на спірне іпотечне майно, оскільки при можливості задоволення позову у даній справі було б вирішено питання про права і обов'язки ПАТ КБ «Надра» щодо спірного майна.

За таких обставин, вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що в межах заявлених вимог позов задоволенню не підлягає, оскільки позивачем до участі у справі не було залучено належного співвідповідача, в той час як відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, у зв'язку з чим зазначений позов є передчасним, що не позбавляє позивача права на звернення з аналогічним позовом до належних відповідачів.

Висновок суду першої інстанції щодо безпідставності позовних вимог у зв'язку з тим, що позивач звернувся до суду не зі скаргою в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, а з позовом, у тому числі зазначивши у якості відповідача Нікопольський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, колегія суддів вважає таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 3 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону. Іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов'язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. У разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Статтями 575, 577 ЦК України визначено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Моментом реєстрації застави є дата та час внесення відповідного запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Статтею 4 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Згідно зі статтею 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Відповідно до вимог статті 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки, незалежно від настання строку виконання зобов'язань за основним договором, у випадку, зокрема, невиконання іпотекодавцем зобов'язань за кредитним договором.

Як передбачено статтею 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Відповідно до статті 14 Закону України від 18 листопада 2003 року «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено, що пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації.

Згідно з частиною першою статті 51 Закону України від 02 червня 2016 року для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі, якщо право застави виникло після ухвалення судом рішення про стягнення з боржника коштів; вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю; наявна письмова згода заставодержателя.

За змістом частини третьої статті 51 Закону України «Про виконавче провадження» про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або коли йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі.

Відповідно до частин першої, п'ятої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Арешт з майна може бути знятий виконавцем за рішенням суду.

Згідно з роз'ясненнями, що містяться у абзаці шостому пункту 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», у разі накладення державним виконавцем арешту на майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, заставодержатель цього майна має право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.

Враховуючи вищевикладені норми закону, суд першої інстанції, дійшов помилкового висновку про безпідставність позовних вимог у зв'язку з тим, що позивач звернувся до суду не зі скаргою в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, а з позовом, у тому числі зазначивши у якості відповідача Нікопольський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, оскільки відповідно до частин першої, п'ятої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про про зняття арешту з майна.

Колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги про те, що відповідно до вимог ст.ст. 1,3, 36-39 Закону «Про іпотеку», ст. 59 Закону «Про виконавче провадження» на теперішній час накладені постановами відділу державної виконавчої служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції від 19 липня 2013 року та 19 квітня 2016 року у виконавчих провадженнях № 39045809, № 50892584 арешти підлягають скасуванню, оскільки порушують права позивача, як іпотекодержателя та унеможливлюють добровільний продаж іпотечного майна в рахунок задоволення його вимог за відповідним кредитним договором з тих підстав, що позивачем по справі не залучено до участі у справі в якості співвідповідача ПАТ КБ «Надра», в інтересах якого також було накладено арешт на спірне іпотечне майно, в той час як при можливості задоволення позову у даній справі було б вирішено питання про права і обов'язки ПАТ КБ «Надра» щодо спірного майна.

У зв'язку з наведеним вище, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що в межах заявлених вимог позов задоволенню не підлягає, у зв'язку з чим зазначений позов є передчасним, що не позбавляє позивача права на звернення з аналогічним позовом до належних відповідачів, проте рішення суду першої інстанції підлягає зміні із виключенням з мотивувальної частини рішення суду першої інстанції як підставу для відмови в задоволенні позову безпідставність позовних вимог позивача.

Керуючись ст.ст.367,374,377,381-383 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна"- залишити без задоволення.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 вересня 2018 року змінити.

Виключити з мотивувальної частини рішення суду першої інстанції як підставу для відмови в задоволенні позову безпідставність позовних вимог позивача.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 30 січня 2019 року.

Головуючий:

Судді: