Єдиний унікальний номер 237/240/18
Номер провадження 22-ц/804/84/19
Головуючий у 1-й інстанції Медведський М.Д.
Доповідач Биліна Т.І.
ПОСТАНОВА

І м е н е м У к р а ї н и

30 січня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Биліни Т.І.,

суддів Мальцевої Є.Є., Мироненко І.П.,

за участю секретаря Тулянкіної М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Мар'їнського районного суду Донецької області від 21 серпня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Еліт-Павлівське» про розірвання договору оренди землі,

в с т а н о в и в :

26 січня 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Еліт-Павлівське» (далі ТОВ «»Еліт-Павлівське) про розірвання договору оренди землі.

Позовні вимоги мотивовано тим, що він є власником земельних ділянок:

- згідно із державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 виданим 29.03.2005 року на підставі розпорядження Мар'їнської районної державної адміністрації Донецької області від 14.02.2005 року № 28, площею 14,18 га, кадастровий номер НОМЕР_1, нормативна грошова оцінка 254274,58грн.;

- згідно із свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, зареєстрованому у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 02.06.2015 року за № 438 площею 12,34 га, кадастровий номер НОМЕР_2, нормативна грошова оцінка 2154342,91грн.;

- згідно із державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4 виданим 30.03.2005 року на підставі розпорядження Мар'їнської районної державної адміністрації Донецької області від 14.02.2005 року № 28, площею 0,55 га, кадастровий номер НОМЕР_5, нормативна грошова оцінка 4224,12грн.

Земельні ділянки розташовані на території Павлівської сільської ради Мар'їнського району Донецької області, цільове призначення - ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

01 листопада 2016 року між ним та відповідачем були укладені договори оренди вказаних земельних ділянок на 10 років, які відповідач належним чином не виконує, а саме він не сплатив орендну плату за 2016 рік, а орендну плату за 2017 рік сплатив частково, тобто з пропуском строку та порядку встановленого договорами, крім того орендна плата обчислена без врахуванням індексації. Просив вказані договори оренди розірвати та стягнути на його користь судові витрати.

Рішенням Мар'їнського районного суду Донецької області від 21 серпня 2018 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що судом не встановлено порушень умов оскаржуваних договорів оренди земельних ділянок з боку відповідача в частині сплати орендних платежів позивачу за 2016, 2017 роки та їх індексації.

З вказаним рішенням суду не погодився позивач ОСОБА_1 та подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду першої інстанції він вважає хибними. А саме те, що строк визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку, а тому, обов'язковою умовою дострокового розірвання договору оренди землі в судовому порядку є порушення умов відповідного договору оренди, зокрема в частині сплати орендних платежів. Крім того підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

У судовому засіданні апеляційного суду представник позивача ОСОБА_2 підтримав доводи апеляційної скарги, просив їх задовольнити.

У судове засідання апеляційного суду позивач та представник відповідача не з'явилися, про час, дату та місце розгляду справи попереджені належним чином.

Зважаючи на положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає в повній мірі.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються ЗК України, ЦК України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Положеннями статті 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

У статті 141 ЗК України серед підстав припинення права користування земельною ділянкою, зокрема в пункті «д» частини першої цієї статті передбачено систематичну несплату земельного податку або орендної плати.

Згідно з частиною другою статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Системний аналіз зазначених положень законодавства та враховуючи врегулювання відносин, пов'язаних з орендою землі, зокрема, положеннями ЦК України, слід дійти висновку, що при вирішенні питання щодо розірвання договору оренди з підстави, передбаченої пунктом «д» статті 141 ЗК України, застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України, згідно якої необхідна наявність істотного порушення стороною договору.

Вказаний правовий висновок висловлено Верховним Судом України у постанові від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-1449цс17.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, чинній на час укладення спірного договору) договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

У частинах першій та другої статті 21 цього Закону зазначено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Судом першої інстанції було встановлено, що п. 11 оскаржуваних договорів, укладених 1 листопада 2016 року визначено порядок внесення орендної плати у строк до 31 грудня року, за який вноситься орендна плата. Тобто з урахуванням положень ч. 1 ст. 254 ЦК України першим роком дії договорів в розумінні пунктів 11 оскаржуваних договорів, є 1 листопада 2017 року.

З матеріалів справи вбачається, що плата за перший рік користування відбулася у грудні 2017 року, що не суперечить змісту п. 11 оскаржуваних договорів.

Крім того з матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду з позовом 26 січня 2018 року, тобто майже через рік і три місяці після його укладення.

З огляду на вказане доводи апеляційної скарги, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати неспроможні.

Доводи апеляційної скарги, що відповідачем не проведена індексація орендної плати необґрунтовані.

Згідно інформації Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 12.01.2018 року на виконання статті 289 Податкового кодексу України про значення коефіцієнту індексації нормативної грошової оцінки земель за 2017 рік, значення коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення за 2017 рік становить 1,0.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке не відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд. та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСІІЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції постановлено згідно вимог чинного законодавства та не може бути скасовано з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

У відповідності до ст.375 ЦПК України суд апеляційної Інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Повний текст постанови виготовлено 01 лютого 2019 року.

Керуючись ст.ст.374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Мар'їнського районного суду Донецької області від 21 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Т.І. Биліна

Судді Є.Є. Мальцева

І.П. Мироненко