Справа № 488/271/18 Суддя першої інстанції Тихонова Н.С.
Провадження № 22-ц/812/174/19 Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

31 січня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Прокопчук Л.М., Самчишиної Н.В.,

із секретарем - Гавор В.Б.,

за участю: представника позивача - Голубашенко Т.О.,

відповідача - ОСОБА_3,

його представника - ОСОБА_4,

відповідача - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10 грудня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Тихонової Н.С., в залі судового засідання в м. Миколаїв, повний текст якого складений 10 грудня 2018 року, за позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про визнання договору недійсним,

В С Т А Н О В И В:

25 січня 2018 року Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» (далі - ПАТ «Миколаївгаз») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_5, в якому просило визнати недійсним укладений між відповідачами 01 серпня 2016 року договір про наміри (далі - Договір).

Доводи позовної заяви обґрунтовувало тим, що 01 серпня 2016 року між відповідачами був укладений договір про наміри, згідно з яким ОСОБА_3 зобов'язувався продати ОСОБА_5 автомобіль марки Fiat модель Albea, 2010 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, сірого кольору згідно умов даного договору.

Договором про наміри передбачено, що вартість автомобіля складає 5000 дол. США, та, відповідно, в разі не укладення договору купівлі-продажу з вини однієї зі сторін, інша сторона сплачує штраф у розмірі 3000 грн. та відшкодовує покупцеві завдану таким не укладенням договору купівлі-продажу шкоду, в тому числі упущену вигоду.

19 серпня 2016 року сталася дорожньо-транспортна подія, за участю автомобіля позивача та зазначеного автомобіля марки Fiat, власником якого є ОСОБА_3, та винним у ДТП визнано працівника ПАТ «Миколаївгаз».

28 лютого 2017 року ОСОБА_3 звернувся до Заводського районного суду м. Миколаєва із позовом до ПАТ «Миколаївгаз», в якому просив відшкодувати майнову шкоду, завдану внаслідок ДТП, а в подальшому збільшив свої позовні вимоги, зазначивши, що стягненню з ПАТ «Миколаївгаз» підлягає сума збитків у вигляді упущеної вигоди, яку б ОСОБА_3 міг отримати при виконанні попереднього договору наміру про укладення договору купівлі-продажу.

ПАТ «Миколаївгаз» зазначало, що Договір про наміри від 01 серпня 2016 року був укладений без наміру його виконання та з метою ввести в оману позивача та стягнення упущеної вигоди внаслідок невиконання умов договору.

29 січня 2018 року Корабельним районним судом м. Миколаєва дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

Відповідно до Постанови Апеляційного суду Миколаївської області від 17 травня 2018 року вищезазначену ухвалу Корабельного районного суду м. Миколаєва скасовано та справу направлено для розгляду до Ленінського районного суду м. Миколаєва.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 червня 2018 року справу прийнято до розгляду цим судом, відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження.

Рішенням цього ж суду від 10 грудня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

При цьому суд першої інстанції дійшов висновку, що ПАТ «Миколаївгаз» не доведено фіктивність оспорюваного договору, оскільки ДТП за участю працівника позивача сталося значно пізніше, чим було укладено оспорюваний договір, за таких обставин відповідач ОСОБА_3 не міг передбачити заздалегідь, що він стане учасником ДТП в майбутньому, тобто має місце юридичний факт, який не залежить від волі людини.

В апеляційній скарзі ПАТ «Миколаївгаз», посилаючись на те, що оскаржуване рішення є таким, що прийнято при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм процесуального права, просив суд скасувати рішення та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовував, тим, що порушення норм процесуального права полягає у тому, що при ухваленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції посилається на відзив ОСОБА_3, який було прийнято судом без врахування того, що його копія не була направлена (надана) учасникам справи, в тому числі й скаржнику. Отже, скаржник, був позбавлений права надання заперечень щодо обставин викладених у відзиві шляхом подання відповіді на відзив, внаслідок чого позбавив позивача можливості довести суду відсутність у учасників правочину наміру створити юридичні наслідки.

Приймаючи оскаржуване рішення Ленінський районний суд м. Миколаєва прийняв до уваги лише той факт, що Договір укладено до ДТП, внаслідок якої пошкоджено автомобіль, намір продажу якого є предметом договору.

Отже, суд першої інстанції не надав оцінки доводам скаржника щодо того, що Договір подано ОСОБА_3 до Заводського районного суду м. Миколаєва більше ніж через 10 місяців після його укладення. Приймаючи до уваги той факт, що ОСОБА_3 посилається на Договір як на підставу для збільшення позовних вимог в межах розгляду справи в Заводському районному суді м. Миколаєва, скаржник вважає, що таке тривале неподання до суду доказу, який може відновити порушене право вказує на те, що Договір не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків.

Також скаржник зазначав, що попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена - у письмовій формі.

Між тим для договору купівлі-продажу транспортного засобу, який є основним договором до Договору про наміри від 01 серпня 2016 року, встановлена нотаріальна форма. Наведене також підтверджує недійсність Договору у зв'язку з тим, що його вчинено з порушенням вимог до його форми.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_3 доводи апеляційної скарги не визнав, вважав її необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Намір продажу автомобіля, який було ушкоджено внаслідок ДТП, яка сталася з вини працівника ПАТ «Миколаївгаз» підтверджено наданими до суду доказами у вигляді скріншоту об'яви про продаж автомобіля, розміщеної на веб-сайті AUTO.RIA 07 червня 2016 року.

Також договір про наміри є попереднім договором. За своєю сутністю він відображає волевиявлення сторін щодо укладення основного договору, який не був укладений з причин, які не залежали від волі сторін правочину.

Крім того є хибним твердження позивача про недодержання форми договору про наміри.

Відповідно до ст. 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Договори купівлі-продажу транспортних засобів можуть бути нотаріально посвідчені лише на вимогу однієї із сторін.

Відповідач ОСОБА_5 правом надати відзив на апеляційну скаргу у порядку ст. 360 ЦПК України не скористався.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом встановлено, що 01 серпня 2016 року між ОСОБА_3, як продавцем, та ОСОБА_5, як покупцем, укладений Договір про наміри, тобто попередній договір.

Згідно з п.1.1 Договору продавець зобов'язується продати покупцеві, а покупець придбати у продавця протягом 30 календарних днів з моменту підписання даного Договору автомобіль марки Fiat модель Albea, типу легковий седан - В, 2010 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, номер шасі НОМЕР_2, сірого кольору, згідно умов даного Договору.

Відповідно до п. 2.1, 2.2 Договору сторони зобов'язані протягом строку, указаного в п.1.1 цього Договору, на пропозицію один одного укласти договір купівлі-продажу.

За п. 4 Договору про наміри в разі не укладення договору купівлі-продажу з вини однієї із сторін, інша сторона сплачує штраф в розмірі 3 000,00 грн. та відшкодовує покупцеві завдану таким не укладенням договору купівлі-продажу шкоду, в тому числі й упущену вигоду.

19 серпня 2016 року з вини працівника позивача було вчинено ДТП, в результаті якого автомобіль марки Fiat модель Albea, реєстраційний номер НОМЕР_1, зазнав механічних пошкоджень.

У лютому 2017 року ОСОБА_3 звернувся до Заводського районного суду м. Миколаєва із позовом до ПАТ «Миколаївгаз», яким просив відшкодувати майнову шкоду, завдану пошкодженням транспортного засобу внаслідок ДТП, а також, посилаючись на те, що він позбавлений можливості виконати попередній договір щодо укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу просив стягнути з відповідача упущену вигоду, тобто доходи, які б він отримав від продажу пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля (а.с. 5-6). Розгляд цієї цивільної справи на теперішній час триває.

В обґрунтування своїх вимог ПАТ «Миколаївгаз» посилався на те, що вказаний договір є фіктивним, оскільки сторони не мали наміру на укладення основного договору, а натомість мали на меті ввести в оману ПАТ «Миколаївгаз» під час розгляду справи про відшкодування збитків, спричинених внаслідок ДТП.

Відповідно до ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Згідно до положень ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві) а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За визначенням, що міститься у ст. 202 ЦК України, правочин - це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Тому відповідно до ст. 234 ЦК України правочин, який вчиняється без наміру створити будь-які наслідки, визнається судом недійсним.

Стаття 234 ЦК України називає такі правочини фіктивними.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Основними ознаками фіктивного правочину є:

- введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників;

- свідомий намір невиконання зобов'язань договору;

- приховування справжніх намірів учасників правочину.

Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків, незалежно від того, в якій формі він вчинений, у тому числі у разі його нотаріального посвідчення та державної реєстрації.

Для визнання правочину фіктивним ознака вчинення його лише для вигляду має бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не можна визнати фіктивним.

Сам по собі факт невиконання сторонами умов правочину не робить його фіктивним.

В свою чергу, укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п'ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

У досліджуваній ст. 234 ЦК не передбачено коло осіб, які мають право звертатися з позовом про визнання фіктивного правочину недійсним. Це можуть зробити сторона фіктивного правочину або інші заінтересовані особи.

Отже, з аналізу цих норм вбачається, що позивач, який звертається з вимогою про визнання правочину фіктивним, має довести відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки.

Між тим, ПАТ «Миколаївгаз» при зверненні до суду з вимогою про визнання попереднього договору щодо наміру укладання договору купівлі-продажу транспортного засобу між відповідачами фіктивним, посилалося на звернення ОСОБА_3 до суду із позовом до ПАТ «Миколаївгаз» про стягнення упущеної вигоди, тобто доходи, які б він отримав від продажу пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля відповідно до попереднього договору про наміри. На підтвердження своїх доводів ПАТ «Миколаївгаз» надало копію позовної заяви ОСОБА_3

З огляду на встановлені обставини та наведені норми права, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач не довів відповідними доказами, що оспорюваний ним, як заінтересованою стороною, попередній договір про наміри було вчинено відповідачами за відсутності наміру створити юридичні наслідки, тобто укласти договір купівлі-продажу транспортного засобу.

При цьому районний суд правильно зазначив, що, по-перше, до або в момент вчинення попереднього договору про наміри ні ОСОБА_3, ні ОСОБА_6 не знали і не могли знати про те, що в майбутньому за вини працівника ПАТ «Миколаївгаз» відбудеться ДТП, внаслідок якої транспортний засіб, що був предметом договору, буде пошкоджено; по-друге, позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тільки діями однієї сторони договору - ОСОБА_3 та ніяким чином не зазначає та не доводить, що дії іншої сторони оспорюваного договору - ОСОБА_6 при укладенні такого правочину не були спрямовані на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, тобто укладання договору купівлі-продажу автомобіля; по-третє, відсутні будь-які докази, що ОСОБА_3 будь-яким чином ввів в оману ОСОБА_6 щодо фактичних обставин справи - факту ДТП в майбутньому та у зв'язку з чим автомашина марки Fiat модель Albea, реєстраційний номер НОМЕР_1, зазнає механічних пошкоджень. Крім того, намір ОСОБА_3 продати зазначений транспортний засіб підтверджує зміст об'яви про продаж автомобіля, розміщеної на веб-сайті AUTO.RIA 07 червня 2016 року, ще до укладення спірного попереднього договору.

Отже, сам по собі факт звернення ОСОБА_3 з позовом до ПАТ «Миколаївгаз» про відшкодування майнової шкоди з посиланням на умови спірного попереднього договору не доводить відсутність наміру у відповідачів створити юридичні наслідки за вказаним договором наміру. Звернення до суду з позовом про захист своїх прав та законних інтересів це конституційне право ОСОБА_3, яке пов'язано в даному випадку з фактом дорожньо-транспортної пригоди за участю транспортного засобу останнього.

Будь-яких доказів, які б підтверджували свідомий намір відповідачів не виконувати укладений попередній договір матеріали справи не містять та такі обставини не встановлені в судовому засіданні.

Що стосується доводів апеляційної скарги про порушення норм процесуального права, щодо не ознайомлення представника позивача з відзивом ОСОБА_3 на позовну заяву, то треба зазначити таке, що вказаний відзив на позов через канцелярію районного суду було подано відповідачем ОСОБА_3 7 грудня 2018 року. Матеріали не містять доказів на підтвердження направлення копії відзиву позивачу. Між тим, представник позивача мав можливість ознайомитися з цим відзивом під час розгляду справи, проте останній не скористався своїм правом взяти участь у судовому засіданні 20 грудня 2018 року, а направив до суду заяву про розгляд справи без його участі (а.с. 112). За таких обставин колегія суддів не вбачає порушень районним судом норм цивільно-процесуального законодавства при розгляді справи 10 грудня 2018 року. Більш того, цивільно - процесуальний закон не пов'язує скасування судового рішення з підстав не направлення стороною копії відзиву на позов іншому учаснику справи.

Той факт, що ОСОБА_3 збільшив свої позовні вимоги у справі за його позовом до ПАТ «Миколаївгаз» та на підтвердження надав спірний договір більше ніж через 10 місяців після його укладення правильно не прийнятий районним судом до уваги, оскільки такий факт не має правового значення, оскільки будь-яким чином не доводить відсутність наміру відповідачів створити юридичні наслідки за спірним договором у розумінні ст. 234 ЦК України. При цьому твердження скаржника, що таке тривале неподання до суду доказу, який може відновити порушене право вказує на те, що Договір не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків є припущенням, що не ґрунтується на відповідних доказах.

Щодо доводів апеляційної скарги, що спірний попередній договір про наміри не відповідає формі, встановленій для основного договору, тобто повинен був посвідчений нотаріально, не заслуговують на увагу, оскільки така правова підстава недійсності правочину, як порушення вимог щодо форми договору, не була зазначена позивачем у позові, а відтак з огляду на диспозитивність цивільного судочинства не досліджувалася судом першої інстанції та відповідних правових висновків суд в рішенні не зазначав.

Отже, суд першої інстанції правильно визначивши характер спору, суб'єктивний склад правовідносин, предмет та підстави заявлених вимог, оцінивши надані сторонами докази та надавши їм вірну правову оцінку, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

З урахуванням викладеного, згідно із приписами ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» залишити без задоволення, а рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту в порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді Л.М. Прокопчук

Н.В. Самчишина

Повний текст постанови складено 01 лютого 2019 року.