ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2019 року м. Київ

справа № 753/15472/15

провадження № 22-ц/824/9919/19

Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Іванової І.В.

суддів - Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.

при секретарі - Ярмак О.В.

сторони :

позивач - Управління справами Верховної Ради України

відповідачі - ОСОБА_6 , який також діє як законний представник неповнолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка також діє як законний представник неповнолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_6 та ОСОБА_4 на заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 14 січня 2019 року у складі судді Вовка Є.І., повний текст складений 21.01.2019 року,

встановив:

У серпні 2015 року позивач Управління справами Верховної Ради України звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , ОСОБА_5 та ОСОБА_10 про виселення з службового житлового приміщення без надання іншого жилого приміщення.

Позов мотивований тим, що будинок АДРЕСА_1 перебуває на балансі Управління справами Верховної Ради України. Однак, в даному будинку в квартирі АДРЕСА_2 всупереч волевиявленню позивача та положенням діючого законодавства, проживають відповідачі, при цьому, ОСОБА_6 отримав вказану службову квартиру згідно з ордером від 05 листопада 2009 року на вказане службове жиле приміщення на період його повноважень депутата Верховної Ради України, які були припинені 27 листопада 2014 року.

Листом за підписом Керівника Апарату ВР України за № 15/13-576 від 30 березня 2015 року було повідомлено ОСОБА_6 про необхідність звільнення у місячний термін займаного службового жилого приміщення, однак, відповідач та члени його сім`ї займану службову квартиру не звільнили.

З врахуванням наведених обставин, позивач просив виселити відповідачів ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_11 , ОСОБА_5 та ОСОБА_3 зі службового жилого приміщення у АДРЕСА_3 , без надання іншого жилого приміщення.

Заочним рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 14 січня 2019 року позов Управління справами Верховної Ради України задоволено.

Виселено ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_12 , ОСОБА_3 зі службового жилого приміщення - АДРЕСА_3 без надання іншого жилого приміщення.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_4 через свого представника адвоката Касаткіна А.М. просять скасувати заочне рішення Дарницького районного суду від 14 січня 2019 року через порушення норм матеріального і процесуального права і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги представник відповідачів вказує що суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване судове рішення, не встановив, що саме позивач є власником спірного жилого приміщення. Крім того, суд не врахував належність відповідачів до категорії осіб, яких Закон забороняє виселяти зі службового жилого приміщення без надання іншого. Представник зауважує, що при ухваленні заочного рішення суд проігнорував права малолітніх дітей, а також не врахував права відповідачів як внутрішньо переміщених осіб.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача посилається на те, що депутатські повноваження відповідача ОСОБА_6 були припинені 27 листопада 2014 року, а з 01 серпня 2016 року він та інші відповідачі постійно не проживають у спірному приміщенні, тобто мають інше постійне житло, але до цього часу відповідачі так і не звільнили службову квартиру. Позивач також зауважає, що порядок користування народними депутатами України службовою жилою площею, регулюється нормою статті 126-1 ЖК УРСР та Положенням про порядок надання народним депутатам України службових жилих приміщень і користування ними, з якого виключено пункт про надання народним депутатам пільг, стосовно того, хто не може бути виселений із займаного службового приміщення, тому просить скаргу залишити без задоволення.

В суді апеляційної інстанції представник позивача просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги з викладених у відзиві підстав.

Представник відповідачів адвокати Касаткін А.М. та Івасюк І.Ю. скаргу підтримали з викладених у ній підстав.

Інші учасники справи, будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду апеляційної скарги, до суду апеляційної інстанції не з`явились, про причини неявки не повідомили, що відповідно до ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників, розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_6 був обраний народним депутатом України шостого-сьомого скликань (т.1 а.с.14-15).

Рішенням Комітету з питань Регламенту, депутатської етики та забезпечення діяльності Верховної Ради України від 09.07.2009 року (протокол № 39) затверджено список народних депутатів України, яким надано службові жилі приміщення у м. Києві, у тому числі ОСОБА_6 - трикімнатну квартиру АДРЕСА_4 .1 а.с.9, 10).

Будинок АДРЕСА_1 , в якому ОСОБА_6 надано службову квартиру АДРЕСА_2 , перебуває на балансі Управління житловими будинками Управління справами Верховної Ради України (т.1 а.с.17).

05 листопада 2009 року ОСОБА_6 з сім`єю у складі дружини ОСОБА_4 та дітей ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 видано ордер на право зайняття службового жилого приміщення жилою площею 49,8 кв.м. за адресою АДРЕСА_3 (т.1 а.с.8).

У листопаді 2009 року позивач з членами своєї сім`ї вселився у вказану квартиру (а.с.16).

27 листопада 2014 року термін повноважень ОСОБА_6 , як народного депутата України Верховної Ради України, достроково припинений (т.1 а.с.85).

Встановлено, що листом керівника Апарату Верховної Ради України № 15/13-576 від 30 березня 2015 року ОСОБА_6 повідомлено про необхідність звільнення службового жилого приміщення, однак він та члени його сім`ї службову квартиру не звільнили (а.с.13).

Відповідно статті 126-1 ЖК Української РСР порядок надання народним депутатам України службових жилих приміщень і користування ними визначається окремим Положенням, затвердженим Верховною Радою України.

Згідно з частиною шостою статті 35 Закону України "Про статус народного депутата України" (в редакції Закону, чинній на час надання відповідачу ОСОБА_6 службового житла), народному депутату на строк виконання його повноважень надається службове жиле приміщення для проживання його та членів його сім`ї, яке він зобов`язаний звільнити не пізніш як через три місяці з дня припинення депутатських повноважень.

Частиною другою статті 118 ЖК Української РСР визначено, що жилі приміщення, які надаються народним депутатам України на період їх роботи на постійній основі у Верховній Раді України, включаються до числа службових і виключаються з їх числа за рішенням Верховної Ради України за поданням Комісії Верховної Ради України з питань Регламенту, депутатської етики та забезпечення діяльності депутатів.

Пунктом 14 Положення про порядок надання народним депутатам України службових жилих приміщень і користування ними, затвердженого Постановою Верховної Ради України № 286/95-ВР від 11 липня 1995 року визначено, що службове жиле приміщення надається народному депутату України після набуття ним депутатських повноважень.

Постановою Верховної Ради України від 21 жовтня 2009 № 1652-VI "Про деякі питання управління державним майном, що забезпечує діяльність Верховної Ради України" вказана квартира включена до числа службових жилих приміщень, яка відповідно до статті 35 Закону України "Про статус народного депутата України" може надаватися народним депутатам України на строк їх повноважень.

Частиною сьомою статті 35 Закону України "Про статус народного депутата України" визначено, що службові жилі приміщення, призначені для заселення народними депутатами та членами їх сімей, перебувають у державній власності.

Згідно з пунктом 28 Положення про порядок надання народним депутатам України службових жилих приміщень і користування ними народні депутати України, строк депутатських повноважень яких закінчився, в тримісячний строк зобов`язані звільнити займане службове жиле приміщення з усіма особами, які з ними проживають, а в разі відмови - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Пунктом 2.1 Положення про Управління житловими будинками передбачено, що основними цілями його створення є здійснення державного управління в галузі використання і забезпечення надійного збереження відомчого житлового фонду Управління справами Верховної Ради України, контроль за безперебійним функціонуванням всіх інженерно-технічних систем, обслуговування і утримання в належному технічному та санітарному стані будинків житлового фонду Управління справами Верховної Ради України та прилеглих до них територій.

Таким чином, суд першої інстанції встановивши, що займане житлове приміщення є службовим і депутатські повноваження відповідача ОСОБА_6 закінчились, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з таким висновком, оскільки відповідачі відповідно до пункту 28 Положення про порядок надання народним депутатам України службових жилих приміщень і користування ними втратили право користування спірною квартирою, тому підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення.

Зазначені обставини підтверджуються також рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 26 січня 2016 року, яким було відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до Управління справами Верховної Ради України про визнання права користування спірним житловим приміщенням.

Як вбачається з державного реєстру судових рішень, вказане рішення суду першої інстанції залишено без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 23.03.2016 року та Постановою Верховного Суду від 21.11.2018 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не встановив, що саме позивач є власником спірного жилого приміщення, спростовуються матеріалами справи.

Так, Постановою Верховної Ради України від 21 жовтня 2009 № 1652-VI "Про деякі питання управління державним майном, що забезпечує діяльність Верховної Ради України" спірна квартира включена до числа службових жилих приміщень, яка відповідно до статті 35 Закону України "Про статус народного депутата України" може надаватися народним депутатам України на строк їх повноважень.

Згідно з Законом України «Про управління об`єктами державної власності» Управління справами є уповноваженим органом, який здійснює свої повноваження щодо реалізації прав держави як власника таких об`єктів, пов`язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.

Відповідно до пункту 3.4 Положення про Управління справами Апарату верховної Ради України, затвердженого розпорядженням Голови Верховної Ради України від 05 жовтня 2015 року № 1371, Управління житловими будинками Управління справами Верховної Ради України перебуває у сфері управління Управління справами.

Таким чином, Управління справами як уповноважений орган, здійснює свої повноваження щодо реалізації прав держави як власника таких об`єктів.

Посилання відповідачів у скарзі щодо застосування до спірних правовідносин статті 125 ЖК Української РСР, Законів України «Про охорону дитинства», «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» є безпідставними, оскільки положення ст.125 ЖК Української РСР та зазначених Законів України щодо питання виселення із службових жилих приміщень, не поширюються на народних депутатів України, так як порядок користування ними службовими жилими приміщеннями регулюється спеціальними правовими нормами, зокрема ст.126-1 ЖК УРСР та Положенням про порядок надання народним депутатам України службових жилих приміщень і користування ними, затвердженим Постановою Верховної Ради України від 11 липня 1995 року № 286/95-ВР.

Отже за таких обставин колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції є правильними, оскільки ґрунтуються на обставинах, які встановлені в судовому засіданні, наданих сторонами доказах, у відповідності з нормами матеріального і процесуального законодавства, підстав для скасування рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги немає, тому рішення суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381 ЦПК України, Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 та ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 14 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді :