ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2019 року Дніпровський Апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Каратаєвої Л.О.

за участю секретаря Гречишникової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до Обласної медико-соціальної експертної комісії №4 Комунального закладу «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи Дніпропетровської обласної ради», треті особи ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», Павлоградське відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області про визнання незаконним та скасування рішення, зобовязання вчинити певні дії

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31 жовтня 2018 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

30 жовтня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Обласної медико-соціальної експертної комісії №4 Комунального закладу «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи Дніпропетровської обласної ради», треті особи: ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», Павлоградське відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, про визнання незаконним та скасування рішення та зобовязання вчинити певні дії. Після подання позовної заяви до суду заявником подано заяву про забезпечення доказів по цій справі (а.с. 1-5, 8-12).

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31 жовтня 2018 року відмовлено у відкритті провадження за даною позовною заявою (а.с. 14-15)

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення суддею першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду (а.с. 19-22).

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали судді в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалу слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відмовляючи у відкритті провадження, суддя першої інстанції посилався на п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України та виходив з того, що заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки спір є публічно-правовим, так як рішення медико-соціальних експертних комісій мають публічний характер та відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 19 КАС України підлягають оскарженню в порядку адміністративного судочинства.

Із вказаним висновком судді 1 інстанції колегія суддів погоджується, виходячи з наступних підстав.

Відповідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у звязку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобовязує надавати такі послуги виключно субєкта владних повноважень, і спір виник у звязку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є субєктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у звязку із порушенням її прав у такому процесі з боку субєкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, у спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обовязковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб.

Отже, справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, який виник між конкретними суб'єктами стосовно їхніх прав та обов'язків у правовідносинах, які передбачають владний вплив уповноваженого законом одного суб'єкта владних повноважень на поведінку іншого (підпорядкованого) суб'єкта, які відповідно до законодавства зобов'язані виконувати його вимоги та приписи.

Пунктом 15 Постанови № 8 Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» передбачено, що у розумінні статті 1 Закону України від 6 жовтня 2005 року № 2961-IV "Про реабілітацію інвалідів в Україні" медико-соціальна експертиза - це визначення на основі комплексного обстеження усіх систем організму конкретної особи міри втрати здоров'я, ступеня обмеження її життєдіяльності, викликаного стійким розладом функцій організму, групи інвалідності, причини і часу її настання, а також рекомендацій щодо можливих для особи за станом здоров'я видів трудової діяльності та умов праці, потреби у сторонньому догляді, відповідних видів санаторно-курортного лікування і соціального захисту для найповнішого відновлення усіх функцій життєдіяльності особи.

Статтею 3 Закону України від 21 березня 1991 року № 875-XII "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" інвалідність як міра втрати здоров'я визначається шляхом експертного обстеження в органах медико-соціальної експертизи центрального органу виконавчої влади, який забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я.

Відповідно до підпункту 6.13 пункту 6 та абзацу двадцять третього підпункту 8.8 пункту 8 Положення про Міністерство охорони здоров'я України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 467, Міністерство охорони здоров'я відповідно до покладених на нього завдань проводить медико-соціальну експертизу з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності особи та затверджує порядок її проведення.

Медико-соціальну експертизу, відповідно до абзацу першого пункту 4 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року № 1317, проводять медико-соціальні експертні комісії (далі - комісії), з яких утворюються в установленому порядку центри (бюро), що належать до закладів охорони здоров'я при Міністерстві охорони здоров'я Автономної Республіки Крим, управліннях охорони здоров'я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій.

Комісії перебувають у віданні Міністерства охорони здоров'я України і утворюються за таким територіальним принципом: Кримська республіканська; обласні; центральні міські у м. Києві та м. Севастополі; міські, міжрайонні, районні комісії (абзац третій пункту 4 згаданого Положення).

Абзац 4 п. 10 цього Положення визначає, що комісія складається з представників Міністерства охорони здоров'я України, Міністерства соціальної політики України, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, а також військово-медичної служби Служби безпеки України та військово-медичного підрозділу Служби зовнішньої розвідки у разі розгляду медичних справ стосовно потерпілих на виробництві чи пенсіонерів з числа військовослужбовців Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки. У проведенні медико-соціальної експертизи беруть участь також представники Пенсійного фонду України, органів державної служби зайнятості та, у разі потреби, працівники науково-педагогічної та соціальної сфери.

Відповідно до ч. 3 ст. 8 Закону України від 6 жовтня 2005 року № 2961-IV "Про реабілітацію інвалідів в Україні" рішення медико-соціальних експертних комісій є обов'язковими для виконання органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями, реабілітаційними установами незалежно від типу і форми власності.

Таким чином, рішення медико-соціальних експертних комісій спрямовані на забезпечення реалізації державної політики у сфері реабілітації інвалідів, створення правових, економічних, політичних, соціально-побутових і соціально-психологічних умов для задоволення їхніх потреб у відновленні здоров'я, матеріальному забезпеченні, посильній трудовій та громадській діяльності, а тому вони мають публічний характер та підлягають оскарженню в порядку адміністративного судочинства.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу рішення відповідача, який є державною установою і відноситься до суб'єкту владних повноважень, а оскільки дії і рішення медико-соціальних експертних комісій спрямовані на забезпечення реалізації державної політики у сфері реабілітації інвалідів, створення правових, економічних, політичних, соціально-побутових і соціально-психологічних умов для задоволення їхніх потреб у відновленні здоровя, матеріальному забезпеченні, посильній трудовій та громадській діяльності, тому вони мають публічний характер та підлягають оскарженню в порядку адміністративного судочинства.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суддя першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку про те, що оскільки відповідачем у позові є субєкт владних повноважень, а предметом спору є оскарження рішень медико-соціальної експертної комісій, то в даному випадку заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а позивачу слід звернутися до належного суду в порядку адміністративного судочинства. Крім того, враховуючи, що у відкритті провадження по цій справі відмовлено, суд обґрунтовано виходив з того, що заява про забезпечення доказів по справі підлягає поверненню.

Доводи апеляційної скарги про те, що суддя при постановленні ухвали про відмову у відкритті провадження не врахував роз'яснень, викладених у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 01.03.2013 року Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ, згідно з якими справи про оскарження рішень медико-соціальної експертної комісії, повідомлень медичних установ і актів розслідування нещасних випадків й хронічних професійних захворювань підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, а також не застосував правову позицію Верховного суду України, викладену у постанові у справі №6-1093цс17 від 23.08.2017 року, - колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони суперечать діючим нормам КАС України та ЦПК України.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права при вирішенні питання про відкриття провадження у справі, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу судді про відмову у відкриття провадження - без змін, з вищезазначених підстав.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: