провадження 2а/201/7/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2019 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

в складі головуючого

судді Антонюка О.А.

з секретарем Плевако О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора патрульної поліції 1-ї роти 4-го батальйону Управління патрульної поліції в Дніпропетровський області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_2 про визнання дій протиправними, визнання незаконною і скасування постанови про адміністративне правопорушення та закриття провадження в справі, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 24 вересня 2018 року звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача інспектора ПП 1-ї роти 4-го батальйону УПП в Дніпропетровський області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_2 про визнання дій протиправними, визнання незаконною і скасування постанови про адміністративне правопорушення та закриття провадження в справі. Позивач в своєму позові посилається на те, що 13 вересня 2018 року інспектором ПП 3-ї роти 4-го батальйону УПП лейтенантом ОСОБА_2 винесена постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності по ч. 9 ст. 133-1 КУпАПП (перевозка пасажирів без проходження щозмінного передрейсового медичного огляду та контролю технічного стану транспортного засобу /маршрутки/) і накладено штраф в розмірі 510 грн. Вважає вказану постанову незаконною, оскільки хоча він як водій маршрутного таксі і стояв на автомобілі в тому місці, де вказав інспектор поліції в постанові, перевозив пасажирів, був на маршруті, працював за графіком та пройшов обовязковий медичний огляд і ТО ТЗ, про що є належні документи, діяв без порушення правил робіт і паркування, руху по належній смузі чи відповідно до дорожнього знаку та дорожнього руху, світлофору, обгону, ближнього світла фар та інш., постанова складалася інспектором без врахування його зауважень та конкретної дорожньої обстановки, автомобіль інших учасників цієї пригоди інспектор поліції не зупиняв і не оглядав, постанову йому не вручив і складав її невідомо коли і де, доказів правопорушення не надано, тобто факт порушення оснований на припущенні, що є порушенням закону, протокол про адміністративне правопорушення не складався, місце розгляду правопорушення вказане не вірно. Вважає дії, вчинені вказаним інспектором протиправними і незаконними, оскаржувана постанова є протиправною, не відображає дійсних обставин справи, складена за відсутності належних доказів та з порушенням законодавства, тому просив поновити строк на оскарження цієї постанови і її скасувати, задовольнивши позов в повному обсязі.

Відповідач інспектор ПП Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту ПП лейтенант поліції ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суду не повідомила; вказаним і наданими поясненнями позовні вимоги не визнала, надали з департаментом письмові заперечення суду, вказавши, що дійсно у вказаний позивачем день і час інспектором дійсно було зафіксоване адміністративне правопорушення з боку водія маршрутного таксі ОСОБА_1, в передбаченому законом порядку інспектором було складено постанову з розясненням її змісту йому, постанова вручена. Оспорювана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності по ч. 9 ст. 133-1 КУпАПП та накладенню штрафу в розмірі 510 грн. обґрунтована. Вважає вказану постанову законною, складена постанова вірно, всі істотні умови при її складанні дотримано і правильно відображено; все інспектором зроблено згідно вимог закону. Ніяких інших зобовязань відносно позивача на себе не брав і не бере, нічиїх прав не порушував і будь-якої шкоди не завдавав. Позов вважає не доведеним і безпідставним та не можливим його задоволення. Просив справу розглянути без його участі і в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності вказаного відповідача згідно ст. 205 КАС України.

Зясувавши думку сторін, дослідивши матеріали адміністративної справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позов обгрунтованим і підлягаючим задоволенню.

Відповідно до ст. 5 КАС України кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів незалежним та неупередженим судом.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України орган державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб передбачений Конституцією та законами України.

У судовому засіданні встановлено, що, як вказано в постанові, 13 вересня 2018 року о 07 годині 06 хвилин інспектором ПП 1-ї роти 4-го батальйону УПП в Дніпропетровській області ДПП лейтенантом поліції ОСОБА_2 було зафіксовано і помічено, що в місті Дніпро по пр. Героїв, в районі будинку № 12 водій маршрутного транспортного засобу ОСОБА_1, керуючи автомобілем ОСОБА_3 313Д ПЕ, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, що використовується для перевезення пасажирів на комерційній основі, здійснив перевезення пасажирів не пройшовши щозмінний передрейсовий медичний огляд та контроль технічного стану транспортного засобу, чим порушив ПДР України. Стосовно вказаного водія позивача ОСОБА_1 складено постанову ЕАВ № 594877 від 13 вересня 2018 року його притягнуто до адміністративної відповідальності по ч. 9 ст. 133-1 КУпАП в вигляді штрафу в дохід держави в сумі 510 грн., вказану постанову про адміністративне правопорушення відразу в той же день не було вручено позивачу як порушнику.

Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами, Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кодексу адміністративного судочинства України.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 288 КУпАП передбачено, що може бути оскаржено постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, в районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими законом.

Згідно ст. 289 КУпАП, скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Суд вважає, що позивачем по даній справі не пропущено строк для оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення, позивач відразу отримав вказану оскаржувану постанову і в десятиденний термін (з урахуванням отримання інформації про постанову) звернувся з позовом до суду (безпосередньо), не позбавлений права на оскарження постанови інспектора ПП.

У тексті постанови зазначено, що начебто 13 вересня 2018 року о 07 годині 06 хвилин в місті Дніпро по пр. Героїв, в районі будинку № 12 водій маршрутного транспортного засобу ОСОБА_1, керуючи автомобілем ОСОБА_3 313Д ПЕ, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, що використовується для перевезення пасажирів на комерційній основі, здійснив перевезення пасажирів не пройшовши щозмінний передрейсовий медичний огляд та контроль технічного стану транспортного засобу, чим порушив ПДР України. Стосовно вказаного водія позивача ОСОБА_1 складено постанову ЕАВ № 594877 від 13 вересня 2018 року його притягнуто до адміністративної відповідальності по ч. 9 ст. 133-1 КУпАП в вигляді штрафу в дохід держави в сумі 510 грн..

Проте для таких висновків у особи, яка винесла постанову, не було жодних підстав. При розгляді справи не були зясовані і доведені обставини, які б свідчили, що в діях позивача є ознаки проступку, за який законом встановлено адміністративну відповідальність, посадовою особою не було зясовано чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність; повинен своєчасно, всебічно, повно і обєктивно зясувати обставини справи. Істотне значення має та обставина, що у вказаний в постанові інспектором день і час позивач як водій маршрутного транспортного засобу 13 вересня 2018 року дійсно знаходився на роботі, відповідно до графіка роботи, яка починається в нього о 05 годині 20 хвилин, був за кермом транспортного засобу ОСОБА_3 313Д ПЕ на зупинці автобусного маршруту, очікуючи відправлення згідно графіку руху, що підтверджується маршрутним листом; відповідно до довідки № 3/50 від 21 вересня 2018 року водій ОСОБА_1 пройшов щозмінний передрейсовий медичний огляд та надав вказаний транспортний засіб на передрейсовий технічний огляд згідно договору № 13/17 від 27 грудня 2017 року. Отже, позивач виконував роботу на підставі і в порядку, визначеному трудовим договором, законодавством. Він не зберігав там (або поза стоянкою) вказаний транспортний засіб, пройшов медичний огляд, перевірив транспортний засіб, вже розпочав роботу і це пояснив інспектору ПП.

До нього під час стоянки на маршруті дійсно підходив відповідач, перевірив документи, зясував характер і обсяг робіт, ніяких претензій не висловив, але виніс оспорювану постанову, не слухаючи його пояснень.

У зазначеній постанові від 13 вересня 2018 року не зазначено, не зясовано і взагалі немає посилань на те, де ж знаходилося мершрутне таксі, за кермом якого був позивач, точна адреса і знаходження відносно маршруту руху транспортного засобу, на якому працює позивача і чи не пересікається вона з зупинкою автобусного маршруту, чи зобовязаний саме позивач визначати це, чи входить це до його обовязків під час виконання своїх функціональних обовязків та чи взагалі він їхав на тому транспортному засобі та перевозив пасажирів чи стояв або взагалі не працював; можливо за цим (медичний огляд, ТО) повинна робити служба підтримки вказаного маршруту руху, техніки безпеки, спеціальна дорожна служба чи зміна, відповідальна конкретна особа (а не просто водій, керівник) зміни або інш. Особа не може бути притягнута до відповідальності за те, що вона не повинна робити за своїми трудовими чи посадовими обовязками.

В оскаржуваній постанові не зазначено, чи правильно було припарковано автомобіль, на якому працював позивач в той день, чи спричинило це (не вірне зберігання маршрутного транспортного засобу) якісь наслідки, чи може була створена аварійна ситуація з пішоходами чи інш. (тобто не вказано точно або хоча б приблизно суть і обєктивна сторона правопорушення), це в самій постанові не відображено хто що конкретно робив, куди та як їхав, чи стояв, які саме пункти ПДР порушив позивач, пояснення на місці від порушника ніхто не відбирав, додатків до постанови немає, належних доказів про інше суду не надано, взагалі не вказано про якесь порушення і його суть. Тобто порушено принцип юридичної визначеності, а отже і права позивача. Постанова інспектора є незаконною та такою, що підлягає скасуванню з наступних підстав: в даній постанові під час встановлення обставин для повного та всебічного розгляду справи, згідно з вимогами ст. 251, 280 КУпАП у постанові немає даних чи були свідки правопорушення, дані цих осіб є відомостями, які мають зазначатися у постанові (сам характер порушення ПДР і його обставини, про які йде мова, говорить про неможливість його вчинення без свідків або доказів вище викладеного). У відповідності до ст. 251 КУпАП, пояснення цих осіб є доказами по справі. Відсутність у справі не тільки пояснень, але й даних свідків грубо протирічить вищезазначеним нормам та призводить до відсутності у справі передбачених законом доказів. В постанові навіть не вказано куди та звідки їхав позивач, з ким і на якому автомобілі, яким складом бригади чи зміни, що саме робив чи повинен був зробити (конкретно) і не зробив та інш., чи була ввімкнена на автомобілі аварійна сигналізація і чому, тобто взагалі не зазначена обєктивна сторона правопорушення в цій частині. Взагалі суть правопорушення і обєктивна сторона скоєного не тільки не розяснені порушнику, але і не розписані в постанові і не зрозумілі з пояснень і заперечень проти позову.

Крім того, обставини вчиненого позивачем адміністративного правопорушення, зазначені в постанові, що оскаржується, не відповідають дійсності, оскільки ОСОБА_1 не порушував вимог ПДР України, надавав витребовувані документи в передбаченому законом порядку.

Склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 9 статті 133-1 КУпАП, потребує умисної форми вини особи, коли, відповідно до положень статті 10 КУпАП, особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Однак в діях позивача не було ніякого умислу, оскільки він виконав вимоги ПДР, і був переконаний, що виконує свої обовязки правильно в передбаченому законом порядку, не створив нікому перешкод чи аварійної ситуації для інших учасників дорожнього руху, документи надавав, не рухався з перевищенням швидкості чи по тротуару.

В постанові не зрозуміло і інспектором не відображено чому такий штраф і за яке порушення накладено на позивача, не вказано чому саме так і як індивідуалізоване покарання та інш..

Згідно з частиною другою статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Необхідність індивідуалізації адміністративної відповідальності передбачена частиною другою статті 33 Кодексу, якою визначено, що при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність. У Кодексі конкретизовано й інші конституційні принципи, зокрема принцип рівності громадян перед законом (стаття 248). Кодексом закріплено низку гарантій забезпечення прав субєктів, які притягаються до адміністративної відповідальності. В сукупності з наведеними конституційними нормами ці гарантії створюють систему процесуальних механізмів захисту вказаних осіб. У контексті питання, що розглядається, Конституційний Суд України враховує положення статей 9, 33, 248, 268 Кодексу. За змістом статті 9 Кодексу саме винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність субєкта адміністративної відповідальності є однією з ознак адміністративного правопорушення (проступку).

При таких обставинах суд вважає, що дії, вчинені інспектором УПП при розгляді справи про адміністративне правопорушення, слід визнати не правомірними, а постанову АЕВ № 594877 від 13 вересня 2018 року по справі про адміністративне правопорушення про накладення адміністративного стягнення на позивача за ч. 9 ст. 133-1 КУпАП слід вважати як винесену бездоказово, вона основана на припущеннях і в порушення прав позивача, а тому її слід скасувати та закрити провадження в адміністративній справі.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов'язки сторін. Всі ці складові можуть бути з'ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є всебічне і повне з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають обєктивні підстави вважати, що дії відповідачів стосовно спірного питання відповідають вимогам діючого законодавства, а тому позов підлягає задоволенню повністю.

Не може суд прийняти до уваги заперечення відповідача проти позову, оскільки вони спростовуються вищенаведеним і нічим обєктивно не підтверджуються.

Таким чином суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, вони ґрунтуються на законі і підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 8, 19, 41, 55, 124, 129 Конституції України, ст. 255, 2565, 258, 288, 289 КУпАП, ст. 5, 15, 72-77, 79, 241-246, 250, 251, 286 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Постанову серії ЕАВ № 594877 від 13 вересня 2018 року, винесену інспектором патрульної поліції 1-ї роти 4-го батальйону Управління патрульної поліції в Дніпропетровський області Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції ОСОБА_2 про накладання адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч. 9 ст. 133-1 КУпАП скасувати.

Провадження по адміністративній справі у відношенні ОСОБА_1 в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 9 ст. 133-1 КУпАП закрити.

Рішення може бути оскаржене в Третій апеляційний адміністративний суд протягом 10 днів з дня його проголошення в порядку, передбаченому ст. 286, 295-297 КАС України.

Повний текст рішення складено 08 лютого 2019 року.

Суддя -