ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 627/475/18 Головуючий суддя І інстанції Вовк Л. В.
Провадження № 22-ц/818/550/19 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із сімейних правовідносин про стягнення аліментів
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2019 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Яцини В.Б.,

суддів колегії: Бурлака І.В., Пилипчук Н.П.,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 05 жовтня 2018 року, ухвалене у складі судді Вовк Л.В., по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання дітей,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання дітей.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказала, що вона з 2006 року по 2016 рік перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від цього шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 Оскільки діти знаходяться на утриманні позивача і батько матеріальної допомоги на їх утримання не надає, прохала стягнути з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі на її користь на утримання дітей в розмірі 3723 грн. на кожну дитину, до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Позивач ОСОБА_3 08 серпня 2018 року уточнила позов, просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей у розмірі 7796,80 грн. та моральну шкоду у розмірі 100000 грн.

Пізніше позивач позовні вимоги змінила та просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей у розмірі 2800 грн. на кожну дитину, до досягнення найстаршою дитиною повноліття. В частині стягнення моральної шкоди відмовилася.

Відповідачем суду було надано відзив на позовну заяву. Обґрунтовуючи відзив, ОСОБА_4 послався на те, що він не заперечує проти стягнення з нього аліментів, однак вважав можливим сплачувати їх у розмірі 1000 грн. на одну дитину з огляду на те, що він не працевлаштований на території України, а в Республіці Польща йому відмовлено у наданні дозволу на працевлаштування.

Позивач у відкритому судовому засіданні підтримала позов у кінцевій редакції у повному обсязі, просила задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні позов визнав частково, пояснивши, що відповідач не заперечує щодо сплати аліментів , однак вважає, що розмір аліментів завищений і просив стягнути аліменти у розмірі 1000 грн. на кожну дитину щомісячно.

Рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 05 жовтня 2018 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання дітей.

Стягнуто щомісячно з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання двох дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 (одна тисяча п'ятсот) грн. 00 коп. на кожну дитину, до досягнення найстаршою дитиною повноліття, починаючи з 27.04.2018.

Стягнуто з ОСОБА_4 судовий збір на користь держави в розмірі 704 грн. 80 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги - стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей у розмірі 2800 грн. на одну дитину на місяць.

В обґрунтування скарги зазначено, що оскаржуване рішення ухвалено із порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вказано, що судом не було враховано докази у вигляді касових чеків, які підтверджують реальні витрати на утримання дітей, не були враховані аргументи позивача про необхідні витрати на дітей з урахуванням їх проживання у місті.

Послалась на те, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» №2475-VIII від 03.07.2018 було визначено мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Представником ОСОБА_4 - ОСОБА_8 суду було надано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить останню залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Обґрунтовуючи відзив, зазначив, що позивачем невірно трактуються норми матеріального права, оскільки зміни до сімейного законодавства передбачають стягнення аліментів у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку за наявності у платника аліментів можливості нести таки витрати.

Вказано, що ОСОБА_4 не має доходів на території України, про що суду першої інстанції була надана довідка. На території Республіки Польща він має мінливий заробіток, та скоро буде вимушений повернутись та працевлаштовуватись на території України. Розмір його майбутніх доходів невідомий.

Послався на те, що рішення суду ніяким чином не порушує прав дітей, оскільки визначений судом розмір аліментів перевищує 50% розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, які передбачені у ч. 1 ст. 369 ЦПК України, з огляду на те, що спір у даній справі виник з приводу стягнення суми, розмір якої є меншим ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, без повідомленням учасників справи.

Згідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до вказаних норм ЦПК України, вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У статті 263 ЦПК України визначені наступні вимоги до законності і обґрунтованість судового рішення:

1. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

3. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

5. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що з 05 серпня 2006 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 04 жовтня 2016 року розірвано.

Сторони мають неповнолітніх дітей: доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1, та сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_2

Позивач із дітьми проживають окремо від відповідача.

Судом встановлено, що відповідач не має постійного місця роботи, а відповідно регулярного і сталого розміру доходу, який би надавав йому можливість сплачувати аліменти у розмірі, значно більшому ніж мінімально визначений законом на кожну дитину.

Не подала щодо цього будь-яких належних і допустимих доказів і позивач.

Судом встановлена відсутність згоди між сторонами стосовно утримання дітей.

Частково задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції свої висновки мотивував тим, що врахувавши стан здоров'я та матеріальне становище дітей, стан здоров'я та матеріальне становище відповідача, те, що стягнень за іншими виконавчими листами він не має, вважав за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн. на кожну дитину, до досягнення найстаршою дитиною повноліття. На думку суду, аліменти в такому розмірі достатні для забезпечення мінімальних потреб дитини та не ставлять у скрутне становище платника аліментів.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

З огляду на законодавчо закріплений обов'язок батьків утримувати свою дитину, обґрунтованим є висновок суду про необхідність стягнення аліментів з відповідача на утримання неповнолітніх дітей.

Що стосується розміру та способу стягнення вказаних платежів суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Так, позивачем було обрано спосіб стягнення аліментів у твердій грошовій сумі.

Нормами ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

У статті 77 ЦПК України вказано про належність доказів:

1. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

2. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

3. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

4. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

У статті 78 ЦПК України зазначено про допустимість доказів:

1. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Про достатність доказів вказано у ст. 80 ЦПК України:

1. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

2. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991, частин 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини.

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дітям відповідного розміру утримання не звільняє батьків від обов'язку по утриманню дітей, проте, безумовно, враховується судом при визначенні розміру аліментів.

Позивачем суду апеляційної інстанції було надано копії фіскальних чеків на придбання пального та продуктів харчування, квитанції про придбання та ремонт побутової техніки.

Вказані документи підтверджують несення нею витрат на організацію побуту та утримання дітей.

Однак, позивачем в порушення вимоги ч. 1 ст. 81 ЦПК України суду не надано доказів того, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання дітей у розмірі більшому, ніж визначено судом.

Колегія суддів враховує посилання ОСОБА_3 на Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» №2475-VIII від 03.07.2018.

Так, п.п. 3 п. 3 вказаного Закону постановлено у статті 182 СК України:

пункт 3-1 частини першої викласти в такій редакції:

«3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав»;

у частині другій:

абзац другий після слова «Мінімальний» доповнити словом «гарантований»;

доповнити абзацом третім такого змісту:

«Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів»;

доповнити частиною третьою такого змісту:

«3. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати».

Таким чином, законодавчо було розмежовано поняття мінімального гарантованого - не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та мінімального рекомендованого розміру аліментів - розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що умовою для присудження аліментів у мінімальному рекомендованому розмірі є наявність у платника аліментів достатнього заробітку (доходу), що всупереч обов'язку ст. 81 ЦПК України не було доведено позивачем.

Судовим розглядом не було встановлено наявності у відповідача витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких не доведено джерело походження коштів для їх оплати, що могло бути підставою для неврахування розміру доходів ОСОБА_4 при визначенні розміру аліментів.

Суд зазначає, що за наявності доказів отримання відповідачем доходів, що дозволяють йому сплачувати аліменти у мінімальному рекомендованому розмірі, позивач має можливість ініціювати в подальшому питання про збільшенням розміру аліментів, що був встановлений рішенням суду.

За відсутності на даний час таких доказів колегія суддів не вбачає порушення прав дітей, оскільки розмір аліментів, визначений судом, є більшим за мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину.

З огляду на те, що при ухваленні рішення районним судом було додержано норм матеріального і процесуального права, доводи скарги висновків суду не спростовують, колегія суддів на підставі ст. 375 ЦПК України залишає скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 05 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 07.02.2019.

Головуючий -

В.Б. Яцина

Судді -

І.В. Бурлака.

Н.П. Пилипчук.