ПОСТАНОВА

Іменем України

29 січня 2019 року м. Кропивницький

справа № 388/313/18

провадження № 22-ц/4809/63/19

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Письменного О.А.,

суддів - Дуковського О.Л., Суровицької Л.В.,

при секретарі - Федоренко Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Долинського районного суду Кіровоградської області у складі судді Баранського Д.М. від 06 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2, третя особа - приватний нотаріус Кропивницького міського нотаріального округу Буліч Наталя Володимирівна про визнання правочину недійсним, -

встановив:

У березні 2018 року ОСОБА_3 звернулася в суд із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що їй належала земельна ділянка за кадастровим НОМЕР_1 площею 24,9254 га, що розташована на території Суходільської сільської ради Долинського району Кіровоградської області. 15.09.2005 року приватним нотаріусом Новгородківського районного нотаріального округу Кіровоградської області Щербанем С.Ф. була посвідчена довіреність, якою вона уповноважила ОСОБА_2 бути її представником в усіх підприємствах, установах та організаціях незалежно від форми власності, в тому числі з правом користування та розпоряджання вказаною земельною ділянкою.

15.03.2012 року ОСОБА_2 діючи від її імені уклав з Товариством з обмеженою відповідальністю «НЕОАЛЬЯНС» договір оренди зазначеної земельної ділянки, який було зареєстровано у встановленому законом порядку 02.08.2012 року за № 000799.

19.06.2017 року нею були отримані відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків ДФС України щодо суми виплачених їй доходів, з яких їй стало відомо, що у квітні 2016 року було задекларовано дохід від продажу (обміну) нерухомості в розмірі 812 173,68 грн., однак вказаних коштів вона не отримувала.

Після чого, 13.09.2017 року вона отримала Інформаційну довідку № 97165862 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до якої, вказана земельна ділянка належить на праві власності ОСОБА_1, на підставі договору міни укладеного між нею в особі представника ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_6, який 07.12.2016 року був посвідчений приватним нотаріусом Буліч Н.В. та зареєстрований за номером 836.

Згідно вказаного договору, ОСОБА_1 передала їй у власність належну земельну ділянку площею 0,0100 гектарів, що розташована на території Новгородківської сільської ради Новгородківського району Кіровоградської області та цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в обмін на належну їй на праві особистої приватної власності земельну ділянку площею 24,9254 гектарів, що розташована на території Суходільської сільської ради Долинського району Кіровоградської області та цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вважає, що оспорюваний правочин є недійсним, оскільки укладений за відсутності її волевиявлення та з порушенням законодавства, яке регулює відчуження та порядок набуття права власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Посилаючись на ці обставини, позивач просила визнати вказаний договір міни земельних ділянок недійсним.

Рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 06 липня 2018 року позов задоволено частково. Визнано недійсним договір міни земельних ділянок кадастровий номер НОМЕР_2 та кадастровий номер НОМЕР_3, укладений 7 грудня 2016 року між ОСОБА_1 від імені якої діяв представник ОСОБА_7 та ОСОБА_3 від імені якої діяв представник ОСОБА_2, що посвідчений приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Буліч Наталею Володимирівною, зареєстрований у реєстрі за № 836. У задоволенні позову до ОСОБА_2 відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі відповідачі, посилаючись неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Зокрема, відповідачі, вказали, що нотаріус, який посвідчував спірний договір, не порушив вимоги чинного законодавства. Цивільний Кодекс України, який за своєю природою є вищим правовим актом ніж Закон України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», не передбачає обмежень прав власників землі щодо укладення договорів міни земельних ділянок.

Заслухавши доповідача, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч.1 ст. 203 ЦК України).

Судом встановлено, що на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_4 виданого 17 квітня 2001 року ОСОБА_3 належала земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 24,93 га, що розташована на території Суходільської сільської ради Долинського району Кіровоградської області /а.с.5/.

Згідно довіреності від 15 вересня 2005 року, яка посвідчена приватним нотаріусом Новгородківського районного нотаріального округу Кіровоградської області Щербанем С.Ф. та зареєстрована у реєстрі за № 1822, ОСОБА_3 уповноважила ОСОБА_2 користуватися та розпоряджатися вказаною земельною ділянкою /а.с.6/.

7 грудня 2016 року між ОСОБА_1, від імені якої діяла представник ОСОБА_7 та ОСОБА_3, від імені якої діяв представник ОСОБА_2 укладено договір міни земельних ділянок, відповідно до якого ОСОБА_1 набула право власності земельну ділянку площею 24,9254 гектарів, що розташована на території Суходільської сільської ради Долинського району Кіровоградської області, кадастровий номер НОМЕР_3, цільове призначення якої ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а ОСОБА_3 на була право власності на земельну ділянку, площею 0,0100 гектарів, що розташована на території Новгородківської селищної ради Новгородківського району Кіровоградської області, кадастровий номер НОМЕР_2, цільове призначення якої ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Даний договір посвідчений приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області Буліч Н.В та зареєстрований у реєстрі за № 836 /а. с. 10-12/ .

Згідно із частинами першою, другою, четвертою статті 715 ЦК України за договором міни (бартеру) кожна із сторін зобов'язується передати другій стороні у власність один товар в обмін на інший товар. Кожна із сторін договору міни є продавцем того товару, який він передає в обмін, і покупцем товару, який він одержує взамін. Право власності на обмінювані товари переходить до сторін одночасно після виконання зобов'язань щодо передання майна обома сторонами, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Згідно зі статтею 131 ЗК України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Укладення таких угод здійснюється відповідно до Цивільного кодексу України з урахуванням вимог цього Кодексу.

За пунктом 15 Перехідних положень ЗК України, в редакції до набрання чинності законом про обіг земель сільськогосподарського призначення, але не раніше 1 січня 2017 року, не допускається: а) купівля-продаж земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної та комунальної власності, крім вилучення (викупу) їх для суспільних потреб; б)купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок і зміна цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв), крім передачі їх у спадщину, обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону та вилучення (викупу) земельних ділянок для суспільних потреб.

Міна (обмін) земельних часток (паїв) відповідно до вимог закону є цивільно-правовою угодою, яка може укладатися та реалізовуватись лише у порядку, передбаченому в Законі України від 05 червня 2003 року «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» № 899-IV.

Статтею 14 цього Закону передбачено, що в разі якщо власник земельної ділянки, яка знаходиться всередині єдиного масиву, що використовується спільно власниками земельних ділянок чи іншими особами для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, виявляє бажання використовувати належну йому земельну ділянку самостійно, він може обміняти її на іншу земельну ділянку на межі цього або іншого масиву. Обмін земельними ділянками здійснюється за згодою їх власників відповідно до закону та посвідчується нотаріально.

Пунктом 2статті 15 «Прикінцеві положення» цього Закону зобов'язано Кабінет Міністрів України розробити рекомендації щодо обміну земельними ділянками, одержаними власниками земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості).

Наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 17 листопада 2003 року № 288 було затверджено рекомендації щодо обміну земельними ділянками, згідно підпунктів 3, 5 яких власник земельної ділянки, яка знаходиться всередині єдиного масиву, що використовується спільно власниками земельних ділянок чи іншими особами для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, звертається усно або письмово до власника іншої земельної ділянки на межі цього або іншого масиву, на яку він бажає обміняти свою земельну ділянку, із пропозицією укласти договір міни земельних ділянок. Оскільки обмін земельними ділянками здійснюється за згодою їх власників, то у разі відхилення пропозиції укласти договір міни земельних ділянок власник земельної ділянки, який виявив бажання її обміняти, має право звернутись із зазначеною вище пропозицією до власника іншої земельної ділянки на межі цього або іншого масиву. У разі прийняття пропозиції власником іншої земельної ділянки щодо обміну земельними ділянками власники земельних ділянок укладають договір міни земельних ділянок. Договір міни земельних ділянок укладається відповідно до вимог Земельного кодексу України та Цивільного кодексу України. Право власності на земельну ділянку за договором міни виникає після нотаріального посвідчення договору міни земельних ділянок, одержання документа, що посвідчує право власності на земельну ділянку, та його державної реєстрації.

Частиною першою статті 5 Закону № 899-IVвстановлено, що матеріали обміну земельними частками (паями), проведеного за бажанням їх власників, оформлюють сільські, селищні,міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості)до моменту видачі державних актів на право власності на земельну ділянку.

Отже, право на обмін земельних часток (паїв) можна реалізувати в період між проведенням зборів власників земельних часток (паїв) щодо розподілу земельних ділянок та видачею їхнім власникам державних актів на право власності на землю.

Законодавець не закріпив у ЗК України чи інших законах України порядок міни земельних часток (паїв) в інших випадках.

Враховуючи вищевикладене, обміну підлягають тільки земельні ділянки за схемою «пай на пай» та лише у випадку, передбаченому статтею 14 Закону № 899-IV.

Отже, суд першої інстанції встановивши, що зміст оспорюваного правочину суперечить вимогам закону, оскільки укладений у період дії заборони на відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв) та в порушення вимог Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», дійшов обґрунтованого висновку про визнання його недійсним.

Доводи апеляційної скарги, зазначені вище, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 06 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 06.02.2019 року.

Головуючий:

Судді: