Справа № 137/2154/18
Провадження № 22-ц/801/1531/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Желіховський В. М.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2019 рокуСправа № 137/2154/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого : Копаничук С.Г.

суддів: Денишенко Т.О., Оніщука В.В.

при секретарі: Богацькій О.М.

учасники справи :

заявник ОСОБА_1 ;

заінтересована особа Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області в особі Літинського районного сектору Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області в особі Літинського районного сектору Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області на рішення Літинського районного суду Вінницької області від 22 травня 2019 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовано особа Літинський РС УДМС України у Вінницькій області про встановлення факту, що має юридичне значення,-

В с т а н о в и в :
В грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України. Вказав, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Осолинка, Літинського району, Вінницької області. В подальшому він проживав у м. Ташкент, Узбекистанської РСР, звідки повернувся 05.04.1982 року для постійного проживання до смт. Літин, Вінницької області. Зазначив, що в 2005 році він втратив паспорт та з того часу проживає без паспорта. 18.09.2018 року ОСОБА_1 звернувся до Літинського відділу РС УДМС у Вінницькій області із заявою, у якій просив надати інформацію, які документи та яка інформація необхідна для оформлення паспорта громадянина України, проте отримав повідомлення про неможливість видачі йому паспорта громадянина України без наявності доказів належності до громадянина України, зокрема судового рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 р. Вказане стало підставою для звернення ОСОБА_1 до суду.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22 травня 2019 року заяву ОСОБА_1 задоволено, встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 на території України, станом на 24.08.1991 р. та на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» від 13.11.1991 року.

В апеляційній скарзі управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області в особі Літинського районного сектору Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області просить зазначене рішення суду скасувати через порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Зазначило, що суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи та допустив невідповідність висновків суду обставинам справи. ОСОБА_1 паспорт громадянина України під час паспортизації не отримував, а отримати у 1994 році паспорт громадянина СРСР зразка 1974 року він не міг, оскільки на той час Україна вже була незалежною державою. Покази свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , допитаних в судовому засіданні судом першої інстанції, не підтверджуються жодними доказами, а всі інші докази, що наявні в матеріалах справи, є суперечливими.
У відзиві ОСОБА_1 проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін. Вважає, що матеріали справи містять докази, що підтверджують його проживання на території України станом на 24.08.1991 року, а наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінких цих доказів апеляційним судом та не спростовують висновків суду першої інстанції. Щодо неможливості отримання ним у 1994 році паспорта громадянина СРСР зразка 1974 року вказав, що фактичне виготовлення бланків паспортів громадяни України розпочалось лише у 1995 році, оскільки саме у 1995 році було започатковано серійне виготовлення бланків таких паспортів.
Апеляційний суд, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Підстави та порядок набуття громадянства України врегульовані нормами Закону України «Про громадянство» від 18 січня 2001 року № 2235-ІІІ.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України.

Відповідно до п. 8 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215 (далі Порядок № 215), для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, проходить процедуру встановлення її належності до громадянства України, зокрема, подає судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

У пункті 44 Порядку № 215 встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про громадянство України» безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України.

Статтею 1 Закону України «Про громадянство України» встановлено, що безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Не є порушенням вимоги про безперервне проживання виїзд особи за кордон у службове відрядження, на навчання, у відпустку, на лікування за рекомендацією відповідного медичного закладу або зміна особою місця проживання на території України. Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 18.09.2018 року звернувся до Літинського відділу РС УДМС України у Вінницькій області із зверненням про надання інформації щодо переліку документів, необхідних для оформлення паспорта громадянина України у вигляді ID картки. 12.10.2018 р. Літинським РС УДМС України у Вінницькій області ОСОБА_1 надано відповідь (а.с. 5-6) про необхідність наявності судового рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 року. Відповідно до свідоцтва про народження (а.с. 7) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , його батьками зазначені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Відповідно до виписки з домової книги (а.с. 8-9) встановлено, що ОСОБА_1 постійно проживає за адресою АДРЕСА_1 із 03.04.1982 року. Відповідно до водійського посвідчення від 16.12.1988 р. (а.с. 10) місцем проживання ОСОБА_1 зазначено смт. Літин, Вінницької області. Трудовою книжкою виданою на ім`я ОСОБА_1 (а.с. 12-15) підтверджується факт проживання останнього на території України. Відповідно до довідки Літинської селищної ради за № 2731 від 21.09.2018 р. (а.с. 16), ОСОБА_1 проживає за адресою АДРЕСА_1 . Згідно відповіді Вінницького обласного військового комісаріату за № 10/536 від 18.03.2019 р., ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець с. Осолинка Літинського району Вінницької області перебував на військовому обліку у Хмільницькому об`єднаному військовому комісаріаті Вінницької області, знятий з військового обліку 08.10.2007 р. по досягненню граничного віку перебування в запасі.

Окрім того, Літинським районним судом було допитано свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які підтвердили факт проживання ОСОБА_1 на території України з 1982 року.

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що факт, проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на території України на момент проголошення незалежності - 24.08.1991 р., та на момент набрання чинності Законом України «Про Громадянство України» - 13.11.1991 р. є доведений доказами, зібраними в матеріалах справи та показами свідків, допитаних у судовому засіданні.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки суд вірно встановив обставини справи ,які перевірив доказами ,оціненими відповідно до ст.89 ЦПК України, правильно визначив спірні правовідносини та застосував до них норми права та дійшов обгрунтованого висновку про встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 на території України, станом на 24.08.1991 р. та на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» від 13.11.1991 року.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про неможливість отримання ОСОБА_1 13.05.1994 року паспорта громадянина СРСР зразка 1974 року, виходячи з наступного.
Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року затверджено «Положення про паспорт громадянина України та про паспорт громадянина України для виїзду за кордон». Пунктом 1 постанови Кабінету міністрів України №1086 від 31.12.1993 року «Про першочергові заходи щодо забезпечення видачі паспортів громадянина України» визначено, що видачу паспорта громадянина України нового зразка і видачу паспорта громадянина України для виїзду за кордон (надалі - паспортів) почати у січні 1994 року. Пунктом 4 вказаної Постанови визначено Міністерству внутрішніх справ відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради від 26 червня 1992 р. ( 2503-12 ) "Про затвердження положень про паспорт громадянина України та свідоцтво про народження" (в редакції постанови Верховної Ради України від 2 вересня 1993 р. ( 3412-12 ), розробити і затвердити до початку паспортизації інструкцію щодо правил та порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України. Інструкція щодо правил та порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України була затверджена Міністерством внутрішніх справ України лише 17.08.1994 року наказом №316, який пройшов державну реєстрацію 05.09.1994 року, а відтак вступив в дію з цієї ж дати. Зразок бланку паспорта громадянина України було затверджено Постановою Кабінету міністрів України № 353 від 04.06.1994 року «Про затвердження зразка бланка паспорта громадянина України». З огляду на вказане, ОСОБА_1 не мав змоги отримати до 04.06.1994 року паспорт громадянина України, оскільки виготовлення таких паспортів на той момент ще не здійснювалось. Окрім того, заявником апеляційної скарги не надано доказів щодо неможливості отримання 13.05.1994 року ОСОБА_1 паспорта зразка 1974 року.

Доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для визнання факту постійного проживання ОСОБА_1 на території України через не звернення останнього з 2005 року по 2018 рік, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки вони не можуть свідчити про не проживання ОСОБА_1 на території України станом на 24.08.1991 р. та на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» від 13.11.1991 року та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами. Крім того, на користь висновку про його проживання на території України на час проголошення незалежності свідчать і додатково надані апеляційному суду докази, неподання яких зумовлено поважними причинами довідкою ТОВ «Літинський цегельний завод» про нарахування ОСОБА_1 заробітної плати з лютого 192 року по серпень 1992 року. Оцінюючи вказаний доказ, що містить дані зі строком зберігання 75 років, у сукупності з іншими доказами у справі, зокрема даними трудової книжки ОСОБА_1 про його роботу у червні 1991 року на території України та показами свідків, колегія суддів вважає, що вони вказують на проживання заявника в період 1991-1992 років на території України.

Інші доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а вказане рішення - без змін.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України, судові витрати за подання апеляційної скарги залишити за її заявником.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області в особі Літинського районного сектору Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області залишити без задоволення.

Рішення Літинського районного суду Вінницької області від 22 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Судді /підписи/

Згідно з оригіналом

Суддя : Копаничук С.Г.