ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2019 року

м. Черкаси

справа № 693/602/17; провадження № 22-ц/821/125/19 категорія 307010000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого - Бородійчука В.Г.,

суддів: Єльцова В.О., Нерушак Л.В.

секретар: Попова М.В.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ;

ОСОБА_2 ;

ОСОБА_3 ;

ОСОБА_4 ;

відповідач: ОСОБА_5 ;

третя особа: приватний нотаріус Жашківського районного нотаріального округу Шелудько Валентина Петрівна

розглянув у судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 22 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , третя особа: приватний нотаріус Жашківського нотаріального округу Шелудько В.П., про визнання заповіту недійсним, у складі: головуючого судді Костенко А.І., дата складання повного тексту не вказано.

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2017 року позивачі звернулись до суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання заповіту недійсним.

Позов обґрунтований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_8 .

З заявами про прийняття спадщини звернулись спадкоємці за законом першої черги: дружина ОСОБА_1 , дочка ОСОБА_4 , син ОСОБА_3 , дочка ОСОБА_2

13 квітня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до Жашківської державної нотаріальної контори із листом, яким просила повідомити, чи складались покійним чоловіком будь-які заповіти. Після такого звернення позивачам стало відомо, що від імені спадкодавця було складено та посвідчено заповіт, яким останній заповів сторонній особі ОСОБА_5 земельну ділянку (пай) розміром 2,15 га, яка розташована на території Баштечківської сільської ради Жашківського району Черкаської області та майновий пай члена КСП ім. Суворова.

Після ознайомлення зі змістом заповіту, позивачі дійшли висновку, що він не відповідає внутрішній волі спадкодавця, оскільки ОСОБА_8 на момент посвідчення заповіту не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними, так як систематично зловживав алкогольними напоями, перебував на обліку в лікаря-нарколога Жашківської ЦРЛ з 03.06.2008 року та лікуватись відмовлявся. За вказівкою лікаря ОСОБА_8 через зловживання алкоголем мав психічні та поведінкові розлади та мав алкогольну залежність.

Тому просили суд визнати вказаний заповіт недійсним.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Маньківського районного суду Черкаської області від 22 лютого 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що складання оспорюваного заповіту було наслідком усвідомлених дій спадкодавця, який був дієздатною особою та вів самостійний спосіб життя.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У березні 2019 року позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 подали до Апеляційного суду Черкаської області апеляційну скаргу, в якій просили скасувати рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 22 лютого 2019 року та ухвалити нове яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , заповіт на користь ОСОБА_5 складений ОСОБА_8 та посвідчений 24 квітня 2009 року приватним нотаріусом Жашківського районного нотаріального округу Шелудько В.П., зареєстрований в реєстрі за № 1090, визнати недійсним.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що що суд неправомірно не взяв до уваги висновок експерта про те, що у ОСОБА_8 на момент посвідчення заповіту 24.04.2009 року відмічались прояви психічного розладу внаслідок вживання алкоголю з синдромом залежності, що істотно впливало на його здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Такий висновок підтверджений допитом судових експертів та інших свідків.

Крім того, на волю заповідача впливала не лише його хвороба, а з самого тексту заповіту не можливо дійсно встановити його волю. У заповіті відсутні ознаки можливої ідентифікації ОСОБА_5 , а саме: рік її народження, ідентифікаційний код, місце проживання тощо. Крім того, позивачі надавали докази про те, що ОСОБА_8 не оплачував нотаріальну дію.

Позивачі вказують, що заповіт складено з порушенням щодо його форми та посвідчення: не вказано часу посвідчення заповіту, не встановлено особу заповідача, не конкретизовано особу, на користь якої складено заповіт. Крім того, ОСОБА_5 пояснювала, що знала про заповіт, була присутня при його посвідченні і відразу його отримала, тобто було порушено нотаріальну таємницю заповіту.

Також позивачі вважають оспорюваний заповіт удаваним правочином, оскільки ОСОБА_5 та ОСОБА_8 фактично уклали договір купівлі-продажу.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах від 25 квітня 2019 року відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах від 26 квітня 2015 року справу призначено до розгляду.

Указом Президента України від 29 грудня 2017 № 452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» апеляційний суд Черкаської області ліквідовано, утворено Черкаський апеляційний суд.

Відповідно до ч. 5 ст 31 ЦПК України у разі ліквідації суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом.

26 липня 2019 року розпочав свою роботу Черкаський апеляційний суд, у зв`язку з чим було передано дана цивільна справа для розгляду.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду в особі судді Бородійчука В.Г. цивільну справу за вищевказаним позовом прийнято до свого провадження.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду в складі колегії суддів від 14 серпня 2019 року призначено розгляд справи з повідомленням учасників справи про її розгляд та з викликом сторін в судове засідання.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

14 ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_8 , про що виконавчим комітетом Баштечківської сільської ради Жашківського району Черкаської області 05 липня 2017 року (повторно) видано свідоцтво серії НОМЕР_1 , актовий запис № 9.

Після смерті ОСОБА_8 залишились спадкоємці за законом першої черги: дружина ОСОБА_1 (відповідно до свідоцтва про шлюб від 13 лютого 1977 року, виданого Баштечківською сільською радою Жашківського району Черкаської області, актовий запис № 6), дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (відповідно до свідоцтва про народження виданого 30.03.1978 року Дніпровським РАГС м. Києва, актовий запис № 1010), син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (відповідно до свідоцтва про народження виданого 22.08.1981 року Баштечківською сільською радою Жашківського району Черкаської області, актовий запис № 98), дочка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (відповідно до свідоцтва про народження виданого 19.05.1984 року Баштечківською сільською радою Жашківського району Черкаської області, актовий запис № 9. (а.с. 7-10, т. 1).

Відповідно до заповіту від 24.04.2009 року ОСОБА_8 заповів належну йому земельну ділянку (пай) розміром 2,15 га., яка розташована на території Баштечківської сільської ради Жашківського району Черкаської області та майновий пай члена КСП ім. Суворова Радзівіл К. П. Даний заповіт записаний нотаріусом зі слів ОСОБА_8 , прочитаний та підписаний особисто заповідачем. (а.с. 13, т.1).

1.Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 підлягає до відхилення.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду відповідає повністю.

Звертаючись до суду з позовом про визнання вказаного заповіту недійсним на підставі статей 215, 1234, 1247, 1257 ЦК України, позивачі посилалися на те, що на момент складання заповіту ОСОБА_8 не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, а також на те, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

У статті 1233 ЦК України зазначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до статті 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Відповідно до вимог статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно із статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені статтею 1247 ЦК України, згідно якої загальними вимогами до форми заповіту є складання заповіту в письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт повинен бути особисто підписаний заповідачем.

Стаття 1257 ЦК України передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Таке ж положення міститься і у частині 3 статті 203 ЦК України.

Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

Із змісту наведених норм вбачається, що дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі.

Відповідно до частини першої статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

У контексті викладеного слід розуміти, що підставою для визнання правочину недійсним відповідно до частини першої статті 225 ЦК України, має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Для визначення наявності стану, в якому громадянин не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння та ін.) на момент укладення угоди, суд, відповідно до вимог ст. 105 ЦПК України, призначає судово-психіатричну експертизу. Вимоги про визнання угоди недійсною з цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи про те, що в момент укладення угоди особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постановах Верховного Суду України від 29 лютого 2012 року № 6-9цс12, від 28 вересня 2016 року № 6-1531цс16, та постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 462/3286/16-ц (провадження № 61-5896св18).

Ухвалою Жашківського районного суду Черкаської області від 08.09.2017 року у справі призначено посмертну судово-психіатричну експертизу (а.с. 55, т. 1).

За висновком амбулаторної судово-психіатричної експертної комісії №91/08-02 від 07.02.2018 року у ОСОБА_8 на момент посвідчення ним заповіту 24.04.2009 року відмічалися прояви психічного розладу у формі психічних і поведінкових розладів внаслідок вживання алкоголю з синдромом залежності з проявами емоційного огрубіння, особистісними змінами по алкогольному типу, зміненими соціальними і моральними орієнтирами, втратою етичних принципів і емоційної прив`язаності, розладами мотиваційної регуляції поведінки, що істотно впливало на здатність ОСОБА_8 усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними (а.с. 116-120, т. 1).

В обґрунтування скарги позивачі посилаються на висновок судово-психіатричного експерта № 47від 17.01.2018 року. Суд першої інстанції прийшов до висновку, з яким погоджується і колегія суддів, що даний висновок експерта не є належним, допустимим і достатнім доказом у справі.

Так, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази (параграф 34 рішення у справі Тейксейраде Кастор проти Португалії від 09.06.1998 р., параграф 54 рішення у справі Шабельника проти України від 19.02.2009 р.).

У п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.1997 р. №8 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» роз`яснено, що при перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен з`ясувати: чи було додержано вимоги законодавства при призначенні та проведенні експертизи;чи не було обставин, які виключали участь експерта у справі; компетентність експерта і чи не вийшов він за межі своїх повноважень; достатність поданих експертові об`єктів дослідження; повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи; обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи.

Жашківським районним судом Черкаської області не було додержано вимоги законодавства при призначенні та проведенні посмертної судово-психіатричної експертизи, оскільки ухвалою суду від 08.09.2017 року було зупинено провадження у справі на час проведення експертизи. Провадження у справі було поновлено згідно ухвали Жашківського районного суду 28.02.2018 року (а.с. 122 т. 1).

Водночас, порушуючи норми ЦПК України, після 08.09.2017 року суддя Жашківського районного суду проводила процесуальні дії, викликала сторони на 25.10.2017 року, допитувала свідків позивача, постановила ухвалу 25.10.2017 року про задоволення клопотання представника позивача і витребування медичних документів (а.с. 103 т. 1).

Відповідно до ч.1 ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Висновок судово-психіатричного експерта № 47 від 17.01.2018 року ґрунтується на матеріалах, які Жашківський районний суд Черкаської області здобув із порушенням процесуальних норм, бо показання свідків та їх письмові заяви, характеристики ОСОБА_8 , отримані судом і долучені до матеріалів справи після зупинення провадження без відновлення провадження.

Клопотання про проведення іншої судово-психіатричної експертизи сторона позивачів не заявляла. Вказаний висновок експерта не є доказом абсолютної неспроможності ОСОБА_8 в момент складення ним заповіту усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Згідно з довідкою Жашківської ЦРЛ від 16.05.2017 року № 102 ОСОБА_8 перебував під диспансерним наглядом в лікаря-нарколога наркологічного кабінету Жашківської ЦРЛ з 03.06.2008 року з діагнозом психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, алкогольна залежність. З приводу алкогольної залежності не лікувався (а.с. 16, т. 1).

Проте, така довідка не підтверджує, що саме на момент укладення заповіту ОСОБА_8 був не в стані усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними.

Посилання позивачів про те, що в заповіті не вказані ідентифікуючі ознаки особи, на користь якої складено заповіт, також не впливають на висновок про відсутність волі заповідача на укладення заповіту саме на ОСОБА_5 .

Досліджуючи доводи апеляційної скарги про те, що оспорюваний заповіт складено з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, колегія суддів виходить із наступного.

Відповідно до ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем, а також заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

За змістом пункту 157 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5 в редакції, чинній станом на момент складення заповіту, визначено, що заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем. Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з його слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним, про що зазначається ним перед його підписом.

Як вбачається з тексту заповіту, він складений 24 квітня 2009 року в місті Жашків Черкаської області. Заповіт посвідчено приватним нотаріусом Жашківського районного нотаріального округу Черкаської області Шелудько В.П. Заповіт записаний нотаріусом зі слів ОСОБА_11 Заповіт до підписання прочитаний вголос заповідачем ОСОБА_11 і власноручно підписаний ним у присутності нотаріуса.

Таким чином, при дослідженні заповіту апеляційний суд встановив, що при його складенні були виконані всі передбачені нормативними актами вимоги щодо укладання цього правочину.

Доводи про те, що нотаріус не стягнув збір за вчинення нотаріальної дії не є підставою для визнання заповіту недійсним.

Непереконливим, на думку апеляційного суду, є і посилання в апеляційній скарзі на невстановлення особи заповідача ОСОБА_8 при посвідченні заповіту.

Згідно з вимогами ст. 43 Закону України «Про нотаріат» (в редакції, що діяла на момент складання заповіту) При вчиненні нотаріальної дії нотаріуси встановлюють особу учасників цивільних відносин, які звернулися за вчиненням нотаріальної дії. Встановлення особи здійснюється за паспортом або за іншими документами, які унеможливлюють виникнення будь-яких сумнівів щодо особи громадянина, який звернувся за вчиненням нотаріальної дії (паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичний чи службовий паспорт, посвідчення особи моряка, посвідка на проживання особи, яка мешкає в Україні, національний паспорт іноземця або документ, що його замінює, посвідчення інваліда чи учасника Великої Вітчизняної війни, посвідчення, видане за місцем роботи фізичної особи). Посвідчення водія, особи моряка, інваліда чи учасника Великої Вітчизняної війни, посвідчення, видане за місцем роботи фізичної особи, не можуть бути використані громадянином України для встановлення його особи під час укладення правочинів.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що приватним нотаріусом Жашківського районного нотаріального округу Черкаської області Шелудько В.П. при складанні та посвідчені заповіту не перевірялась особа заповідача.

Враховуючи відсутність прямої заборони в законі у використанні інших, ніж паспорт, засобів посвідчення особи заповідача, колегія суддів не вбачає порушення законодавства у використанні при складанні заповіту ідентифікаційного коду.

Крім того, позивачі стверджують, що відповідач ОСОБА_5 неодноразово заявляла, що фактично «купила» у заповідача ОСОБА_8 земельну ділянку (пай) за 550-600 дол. США та оформила даний правочин заповітом. Заповіт вважають удаваним правочином. За твердження позивачів фактично укладений договір купівлі-продажу є нікчемним правочином, оскільки його предметом є відчуження землі сільськогосподарського призначення. А тому з цієї підстави нікчемним є і сам заповіт.

Положеннями статті 235 ЦК України передбачено, що удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

За удаваним правочином (стаття 235 ЦК України) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним. До удаваних правочинів наслідки недійсності, передбачені статтею 216 ЦК, можуть застосовуватися тільки у випадку, коли правочин, який сторони насправді вчинили, є нікчемним або суд визнає його недійсним як оспорюваний.

Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Доводи позивачів не містять достатнього обґрунтування підстав, не підтверджено дотримання сторонами усіх істотних умов купівлі-продажу, за яких укладений правочин можна було б кваліфікувати як договір купівлі-продажу.

За таких обставин, врахувавши доводи як позивачів, так і відповідачки, дослідивши форму та зміст оспорюваного заповіту, оглянувши докази на підтвердження наявності/відсутності волі заповідача на укладення заповіту, колегія суддів дійшла висновку про те, що за матеріалами справи не можливо встановити дефект форми заповіту чи дефект волі заповідача.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що відповідно до вище наведених положень ЦПК України, оскаржуваний заповіт відповідає внутрішній волі заповідача, складений та посвідчений нотаріусом з дотриманням вимог діючого законодавства і порушень при його посвідченні не встановлено.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

У відповідності ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами колегія суддів не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Черкаський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 22 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , третя особа: приватний нотаріус Жашківського нотаріального округу Шелудько В.П., про визнання заповіту недійсним - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлено 12 вересня 2019 року.

Головуючий

Судді