Постанова

Іменем України

10 вересня 2019 року

м. Київ

провадження №22-ц/824/10665/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Мельника Я.С., Шкоріної О.І.,

за участю секретаря Ратушного А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва

в складі судді Журибеди О.М.

від 10 вересня 2018 року

по справі №759/3935/18 Святошинського районного суду м. Києва

за позовом ОСОБА_2

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «Вест»

про визнання майнового права на отримання в натурі об'єкта будівництва,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «Вест» (далі - ТОВ «НВФ «Вест», Товариство) про визнання майнового права на частку в об'єкті незавершеного будівництва.

Позовні вимоги обгрунтовував тим, що 08 грудня 2003 року між ним та ТОВ «НВФ «Вест» укладено договір інвестування будівництва НОМЕР_3, а саме трикімнатної квартири, загальною площею 106,18 кв.м. в будинку за адресою: АДРЕСА_1 на 17 поверсі. Термін введення будинку до експлуатації 4 квартал 2004 року.

Вказував, що він оплатив повну вартість об`єкту інвестування, проте будівництво призупинено, чим порушуються його права, як інвестора за договором інвестування, у частині термінів здачі та введення будинку в експлуатацію, а також оформлення права власності на квартиру.

Посилаючись на вказані обставини ОСОБА_2 просив визнати за ним майнові права на частку в об'єкті незавершеного будівництва у розмірі проінвестованої квартири НОМЕР_3 , загальною площею 106,18 кв.м., в будинку АДРЕСА_1 та визнати майнове (речове) право на отримання в натурі об'єкта інвестування квартири НОМЕР_3 , загальною площею 106,18 кв.м., в будинку АДРЕСА_1 .

Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 10 вересня 2018 року позов задоволено у повному обсязі.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 , як особа, яка не брала участі у справі, посилаючись на те, що судом вирішено питання про її права та обов`язки, звернулася до суду з апеляційною скаргою.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, ОСОБА_1 посилалась на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з'ясування всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд першої інстанції, задовольнивши позов ОСОБА_2 про визнання майнового права на спірну квартиру, завдав їй - ОСОБА_1 шкоди, що виражається у несприятливих наслідках, як власника частки в об`єкті незавершеного будівництва та власника майнового права на отримання в натурі об`єкта інвестування - квартири НОМЕР_3 , загальною площею 106,18 кв.м., в будинку АДРЕСА_1 .

Зазначила, що заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 12.05.2009 за нею визнано право власності на частку в об'єкті незавершеного будівництва, що була нею проінвестована у розмірі 415503,02 грн для будівництва квартири НОМЕР_3 , загальною площею 106,18 кв.м. , відповідно до запланованого розташування на 17 поверсі АДРЕСА_1 , а також визнано майнове право на отримання в натурі об'єкту інвестування. Рішення набрало законної сили та зареєстровано у Київському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, як правовстановлюючий документ.

Судом не враховано, що особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадку та в порядку, встановлених законом.

Посилаючись на те, що суд першої інстанції вищевказаного не врахував, не з'ясував у сіх обставин справи, вирішив питання про права та обов'язки особи, яка не приймала участі у справі, без залучення такої особи до участі у справі, просила скасувати заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 10 вересня 2018 року з підстав, передбачених п. 4 ч. 3 ст. 376 ЦПК України з ухваленням нового рішення про відмову ОСОБА_2 у задоволенні позову.

Учасники справи своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористалися.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити з підстав, наведених в ній.

Позивач ОСОБА_4 , належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив.

Відповідач ТОВ «НВФ «Вест», належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання свого представника не направив, причини неявки суду не повідомив.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що між ОСОБА_2 та TOB«НВФ «Вест» 08 грудня 2003 року укладено договір інвестування будівництва НОМЕР_3, відповідно до якого Товариство після закінчення будівництва у четвертому кварталі 2004 року та здачі будинку Державній комісії по прийому будинків у експлуатацію зобов`язалось передати ОСОБА_2 трикімнатну квартиру НОМЕР_3, загальною площею 106,18 кв.м., в будинку за адресою: АДРЕСА_1 на 17 поверсі, за умови сплати ним повної вартості квартири.

Після укладення договору, ОСОБА_2 у відповідності до вимог пункту 2.1. вищевказаного договору сплатив вартість квартири в розмірі 291 995 грн та став інвестором з визначеними правами і обов`язками, передбаченими договором, про що свідчить квитанція до прибуткового касового ордеру від 08.12.2003 №329.

За умовами договору інвестування від 08.12.2003 ОСОБА_2 повинен був забезпечити фінансування будівництва об`єкту інвестування та прийняти його у власність після закінчення будівництва, а ТОВ «НВФ «Вест» своїми силами і засобами, за рахунок коштів інвестора повинно було здійснити будівництво об`єкту інвестування, а саме чотирикімнатної квартири НОМЕР_3, загальною площею 106,18 кв.м., в будинку за адресою: АДРЕСА_1 на 17 поверсі та передати його позивачу по акту разом з необхідними документами для оформлення права власності.

Згідно квитанцій до прибуткового касового ордеру ОСОБА_2 на виконання договірних зобов'язань за інвестиційним договором сплачено грошові кошти у сумі 291 995,00 грн, на що Товариством видано довідку від 08.12.2003 НОМЕР_3 про 100% сплату інвестиційного внеску.

У визначений в договорі термін - 4 квартал 2004 року, ТОВ «НВФ «Вест» об'єкт інвестиції не збудував та в експлуатацію не здав, побудувавши лише залізобетонний каркас з міжповерховими залізобетонними перекриттями 18 поверхів, цегляні фасади 10 поверхів, внутрішні цегляні перегородки 17 поверхів, після чого будівництво зупинилося.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанці, посилаючись на те, що спірна квартира є об'єктом фінансування в об'єкті будівництва, який не введено в експлуатацію, а позивачем сплачено повну вартість кватири, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою ОСОБА_1 посилалась на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Вказувала, що рішенням суду порушено її права та законні інтереси, як особи, яка не приймала участі у справі.

Колегія суддів погоджується з такими доводами апеляційної скарги, виходячи з наступного.

За змістом частин 1, 2 статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини 1 статті 129 Конституції України).

Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац 3 підпункт 3 пункту 3.1 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.12.2007 №11-рп/2007).

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Важливим елементом верховенства права є гарантія справедливого судочинства. Так, у рішенні у справі "Белле проти Франції" ("Bellet v. France", заява N 13343/87) від 04.12.1995 Європейський суд з прав людини зазначив, що "стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів якого є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права у демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання в її права". Як засвідчує позиція Європейського суду з прав людини, основною складовою права на суд є право доступу в тому розумінні, що особі має бути забезпечено можливість звернутися до суду для вирішення певного питання, і держава, у свою чергу, не повинна чинити правових чи практичних перешкод для здійснення цього права.

Отже, реалізація конституційного права на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення ставиться у залежність від положень процесуального закону (постанова Верховного Суду від 22.07.2019 по справі №911/2635/17.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

ОСОБА_1 , як особа, яка не брала участі у справі, звертаючись до суду з апеляційною скаргою, вказувала, що 12.05.2009 Святошинським районним судом м. Києва прийнято рішення, яким визнано за нею право власності на частку в об`єкті незавершеного будівництва, що була нею про інвестована у розмірі 415 503,02 грн для будівництва квартири НОМЕР_3 , загальною проектною площею 106,18 кв.м., відповідно до запланованого розташування на сімнадцятому поверсі житлового будинку «Г » з АДРЕСА_1 , а також визнано майнове (речове) право на тримання в натурі об`єкту інвестування - трикімнатної квартири НОМЕР_3 . Рішення набрало законної сили 25.05.2009 та відповідно до порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, які діяли на час набрання рішенням законної сили, зареєстровано у Київському бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об`єкти нерухомого майна, як правовстановлюючий документ.

Вказала, що задоволення позову по даній справі прямо впливає на її законні права та інтереси, завдає їй шкоди, що виражається у несприятливих для неї наслідках, як власника частки в об`єкті незавершеного будівництва та власника речового (майнового) права на отримання в натурі об`єкту інвестування, що позбавляє можливості реалізації права користування, володіння та розпорядження своїм майном.

З огляду на викладене, є обґрунтованими доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції вирішив питання про права та обов`язки особи, що не приймала участі у розгляді справи, а саме ОСОБА_1 .

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що суд ухвалив рішення з порушенням норм процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 12 травня 2009 року Святошинським районним судом міста Києва ухвалене заочне рішення у цивільній справі №2-1596-1/09 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «БудІнвестХолдінг» про визнання майнових прав на об`єкт інвестування, визнання права власності на частку в об`єкті незавершеного будівництва. Визнано за ОСОБА_1 право власності на частку в об`єкті незавершеного будівництва, що була нею проінвестована у розмірі 415503,02 грн. для будівництва квартири НОМЕР_3 , загальною проектною площею 106,18кв. м , відповідно до запланованого розташування на сімнадцятому поверсі житлового будинку «Г» за адресою: АДРЕСА_1 та визнано майнове (речове) право на отримання в натурі об`єкту інвестування - трикімнатної квартири НОМЕР_3 , загальною проектною площею 106,18 кв.м , відповідно до запланованого розташування на сімнадцятому поверсі житлового будинку «Г» за адресою: АДРЕСА_1 , після введення його в експлуатацію.

У вказаному рішенні судом встановлено, що 10.01.2004 між ЗАТ МЖК «Академмістечко» та ТОВ «Будівельна компанія «БудІнвестХолдінг» укладений договір №10/01-2004 на організацію та здійснення будівництва корпусу «Г» жилого будинку за адресою АДРЕСА_1 , за умовами якого є здійснення ТОВ «Будівельна компанія «БудІнвестХолдінг» функцій замовника будівництва, проектування та коригування проектування кошторисної документації та інше, а також залучення інвесторів та укладення з ними відповідних контрактів.

13.01.2005 між та ТОВ «Будівельна компанія «БудІнвестХолдінг» та ТОВ «Сіпан-ЛТД» був укладений договір №НП(2)-Д/12, а також 08.09.2005 додаткова угода №1 інвестування будівництва, за умовами якого ТОВ «Сіпан-ЛТД» інвестує кошти у будівництво трикімнатної квартири НОМЕР_3 за адресою АДРЕСА_1 , загальною будівельною площею 106,18 кв.м. Станом на 17.10.2005 ТОВ «Сіпан-ЛТД» було повністю проінвестовано будівництво трикімнатної квартири НОМЕР_3 , загальною площею 106,18 кв.м., у будинку за адресою: АДРЕСА_1, корпус «Г », про що свідчить довідка ТОВ «Будівельна компанія «БудІнвестХолдінг».

12.04.2007 між ТОВ «Сіпан-ЛТД» та ОСОБА_1 укладений договір уступки вимоги, за яким ТОВ «Сіпан-ЛТД» за згодою з ТОВ «Будівельна компанія «БудінвестХолдинг» відступив, а ОСОБА_5 набула права вимоги на квартиру НОМЕР_3 в корпусі Г , житлового будинку АДРЕСА_1, який визначений у договорі про інвестування будівництва №НП(2)-Д/12 від 13.01.2005, що уклали між собою ТОВ «Будівельна компанія «БудІнвестХолдінг» та ТОВ «Сіпан-Лтд» на суму 415 503, 02 грн. Відповідно до пункту 2.3. цього договору за отримання права вимоги ОСОБА_1 сплачує під час підписання цього договору ТОВ «Сіпан-Лтд» 415 503, 02 грн. Сторони підтвердили факт повного розрахунку за цим договором.

Крім цього, право вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «Будівельна компанія «БудІнвестХолдінг», яке виникло на підставі договору про інвестування будівництва №НП(2)-Д/12 від 13.01.2005, договору уступки права вимоги від 12.04.2017 на квартиру НОМЕР_3 в корпусі Г, житлового будинку №1 на площі Святошинській у м . Києві, визнано Господарським судом міста Києва шляхом включення до реєстру кредиторів у справі №23/297-6-44/163-6 про банкрутство ТОВ «Будівельна компанія «БудІнвестХолдінг».

Судом також встановлено, що ОСОБА_1 виконано всі умови договору про інвестування у житлове будівництво, оскільки було виконано 100% інвестиційних зобов`язань. ТОВ «Будівельна компанія «БудІнвестХолдінг» безпідставно не виконало своїх договірних зобов`язань щодо ОСОБА_1 .

З матеріалів справи також вбачається, що рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12 травня 2009 року набрало законної сили 25 травня 2009 року та зареєстровано у Київському бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об`єкти нерухомого майна, як правовстановлюючий документ, що підтверджується відповідним реєстраційним написом на рішенні суду від 23 червня 2009 року.

Наведені фактичні обставини свідчать, що на момент ухвалення рішення, яке переглядається, набрало законної сили рішення суду яким за ОСОБА_1 визнано право власності на частку в об`єкті незавершеного будівництва, а саме на спірну квартиру, та визнано майнове (речове) право на отримання в натурі об`єкту інвестування - спірної квартири.

В порушення вимог, передбачених ст. 12 ЦПК України суд не роз`яснив позивачу його обов`язок, передбачений ст. 53 ЦПК України за приписами якої сторона, в якої за рішенням суду виникне право заявити вимогу до третьої особи або до якої у такому випадку може заявити вимогу сама третя особа, зобов`язана повідомити суд про цю третю особу.

Вирішуючи спір та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вказаних обставин та наведених положень закону не врахував, неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, у зв`язку з чим в порушення вимог, передбачених статтями 12 і 13 ЦПК України вирішив питання про права та обов`язки осіб не залучених до участі у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Згідно положень ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За приписами пункту 4 частини 3 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Отже, враховуючи те, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, порушивши норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору, а суд апеляційної інстанції позбавлений повноважень залучення до участі у справі осіб, що не приймали участі у справі в суді першої інстанції та дослідження нових доказів, які не досліджувалися судом першої інстанції, рішення суду не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу п. 4 ч. 3 ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Заочне рішення Святошинського районного суду Київської області від 10 вересня 2018 року - скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «Вест» про визнання майнового права на отримання в натурі об'єкта будівництва - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 , ідентифікаційний код: НОМЕР_2 ) судовий збір у сумі 4 379 (чотири тисячі триста сімдесят дев`ять) грн 93 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови складено 10 вересня 2019 року.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді Я.С. Мельник

О.І. Шкоріна