Постанова

Іменем України

09 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 522/2676/16-ц

провадження № 61-19744св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В.,

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Продімпекс»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07 липня 2016 року в складі судді: Нікітіной С. І., та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 18 травня 2017 року у складі колегії суддів: Вадовської Л. М., Ващенко Л. Г., Колеснікова Г. Я.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю «Продімпекс» (далі - ТОВ «Продімпекс») звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики.

Позовна заява обґрунтована тим, що 30 березня 2015 року між товариством в особі директора та співробітником товариства ОСОБА_1 укладено договір безвідсоткової позики, за яким позичальник отримала в позику 3 000 грн. під зобов`язання повернення коштів не пізніше 30 квітня 2015 року. Крім того, 25 травня 2015 року між товариством в особі директора та ОСОБА_1 укладено договір безвідсоткової позики, за яким позичальник отримала в позику 3000 грн. під зобов`язання повернення коштів не пізніше 29 червня 2016 року. Відповідач порушила умови позики та зобов`язання за договорами не виконала, кошти не повернула.

ТОВ «Продімпекс» просив стягнути з ОСОБА_1 :

борг за позикою в сумі 6 000 грн;

інфляційні втрати в сумі 246,00 грн;

3 % річних в сумі 129,20 грн;

судові витрати.

Короткий зміст рішень суду першої інстанції

Заочним рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07 липня 2016 року позов ТОВ «Продімпекс» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Продімпекс» суму в розмірі 6 375,20 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позичальник порушив обов`язок по поверненню грошових коштів (суми позики) в установлений строк.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 16 лютого 2017 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення у справі за позовом ТОВ «Продімпекс» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики залишено без задоволення.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 18 травня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено. Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07 липня 2016 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що підписання між ТОВ «Продімпекс» та ОСОБА_1 договорів безвідсоткової позики 30 березня 2015 року та 29 травня 2015 року не є спірним, договори є укладеним, оскільки грошові кошти (суму позики) передано при підписанні договорів; договори укладено у письмовій формі, договорами встановлено їх безоплатність. Таким чином, на підставі договорів між сторонами виникли правовідносини позики грошових коштів, врегульовані параграфом 1 глави 71 ЦК України.

При відхиленні доводів апеляційної скарги про недоведеність передання їй грошових коштів в загальній сумі 6000,00 грн. за двома договорами апеляційний суд вказав, що відповідно до положень частини 1 статті 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей. За умовами договорів безвідсоткової позики від 30 березня 2015 року та від 29 травня 2015 року позика надається шляхом передання грошових коштів позичальнику під час підписання сторонами договору; підписанням договору позичальник підтверджує факт одержання ним від позикодавця позики в розмірі, зазначеному в пункті 1 договору. Договори безвідсоткової позики від 30 березня 2015 року та від 29 травня 2015 року підписані сторонами 30 березня 2015 року та 29 травня 2015 року відповідно. ОСОБА_1 підписання договорів не заперечує. За таких обставини, у сенсі положень пунктів 3, 4 договорів грошові кошти ТОВ «Продімпекс» передано ОСОБА_1 та нею отримано під час підписання договорів, тобто 30 березня 2015 року в сумі 3000 грн та 29 травня 2015 року в сумі 3000 грн, фактом підписання ОСОБА_1 договорів підтверджено отримання коштів 30 березня 2015 року в сумі 3000 грн та 29 травня 2015 року в сумі 3 000 грн. Крім того, договори містять власноручно зроблений ОСОБА_1 запис про отримання нею грошових коштів в сумі 3000 грн. по кожному з договорів. ТОВ «Продімпекс» не надано видаткового касового ордеру чи видаткової відомості, чи касової книги, однак це не спростовує укладення договорів безвідсоткової позики, передачу та отримання в позику коштів під зобов`язання повернення суми позики через 30 днів з дня підписання договорів. Порушення ведення касових операцій, якщо таке й мало місце, не звільняє ОСОБА_1 від виконання обов`язку по поверненню сум позики.

Аргументи учасників справи

У червні 2017 року ОСОБА_1 подала касаційну скаргу, в якій просила оскаржені рішення скасувати та направити справу на новий розгляд. При цьому посилалася на те, що судами неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що належним та допустимим доказом отримання позики має бути виключно видатковий касовий ордер або видаткова відомість та касова книга підприємства. Проте ці документи не надані позивачем, а суди прийняли рішення всупереч Положенню про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року № 637.

У липні 2017 року ТОВ «Продімпекс» через представника Сердюкова Б . Л. направило заперечення на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу відхилити, а оскаржені рішення залишити без змін. Заперечення мотивовані безпідставністю та необґрунтованістю доводів касаційної скарги. Вказує, що у пунктах 4 договорів позики передбачено, що підписанням цього договору позичальник підтверджує факт одержання ним від позикодавця позики. У постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 вказано, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Короткий зміст ухвали суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі та зупинено виконання заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07 липня 2016 року до закінчення касаційного провадження у справі.

Рух справи

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справа передана до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Згідно статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

У статті 16 ЦК України встановлено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема примусове виконання обов`язку в натурі.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно частини першої статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

В цивільному законодавстві передбачена презумпція відплатності договору (частина 5 статті 626 ЦК України). У частині першій статті 1048 ЦК України закріплено загальне правило про відплатність договору позики, за яким позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто у частині першій статті 1048 ЦК України передбачена презумпція відплатності договору позики, яка діє за умови, якщо безоплатність договору позики прямо не встановлена нормою закону або конкретним договором.

Аналогічний висновок зроблений і Верховним Судом України в постанові від 02 липня 2014 року у справі № 6-36цс14.

У постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі № 6-50цс16 зроблено висновок, що договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України).Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Суди встановили, що між ТОВ «Продімпекс» та працівником товариства ОСОБА_1 укладено договір безвідсоткової позики від 30 березня 2015 року, за яким позикодавець передав позичальнику у власність грошові кошти в сумі 3 000 грн, а позичальник зобов`язався повернути їх позикодавцю на умовах і в строк, встановлені договором (пункт 1). Договір підписано сторонами, договір містить власноручно зроблений ОСОБА_1 запис (розписку) про отримання нею 3 000 грн.

У договорі безвідсоткової позики від 30 березня 2015 року передбачено, що:

проценти за надання позики не нараховуються та не сплачуються (пункт 2);

позика надається шляхом передання грошових коштів позичальнику під час підписання сторонами цього договору (пункт 3);

підписанням цього договору позичальник підтверджує факт одержання ним від позикодавця позики в розмірі, зазначеному в пункт 1 договору (пункт 4);

строк повернення позики складає 30 календарних днів з дня отримання позики (з дня підписання договору) (пункт 5).

Між ТОВ «Продімпекс» та працівником товариства ОСОБА_1 . укладено договір безвідсоткової позики від 29 травня 2015 року, за яким позикодавець передав позичальнику у власність грошові кошти в сумі 3 000 грн, а позичальник зобов`язався повернути їх позикодавцю на умовах і в строк, встановлені договором (пункт 1). Договір підписано сторонами, договір містить власноручно зроблений ОСОБА_1 запис (розписку) про отримання нею 3 000 грн.

У договорі безвідсоткової позики від 29 травня 2015 року передбачено, що:

проценти за надання позики не нараховуються та не сплачуються (пункт 2);

позика надається шляхом передання грошових коштів позичальнику під час підписання сторонами цього договору (пункт 3);

підписанням цього договору позичальник підтверджує факт одержання ним від позикодавця позики в розмірі, зазначеному в пункті 1 договору (пункт 4);

строк повернення позики складає 30 календарних днів з дня отримання позики (з дня підписання договору) (пункт 5).

Згідно абзацу 1 частини першої статті 60 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржених рішень) кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Встановивши, що договори від 30 березня 2015 року та від 29 травня 2015 року підтверджують не лише укладення договорів позики, а й отримання ОСОБА_1 від ТОВ «Продімпекс» грошових коштів з зобов`язанням повернути їх, ОСОБА_1 порушила умови договорів позики і не повернула отримані гроші, а тому суди зробили правильний висновок про часткове задоволення зустрічного позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про те, що оскаржені рішення ухвалені без додержання норм матеріального та процесуального права, і зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржені рішення без змін, поновити виконання рішення суду першої інстанції, а тому судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 18 травня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07 липня 2016 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков