Провадження № 2/760/2376/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2019 року Солом'янський районний суд м.Києва у складі:

головуючого- судді -Кушнір С.І,

при секретарі - Гаєвській С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни, Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» про визнання незаконним рішення та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно,-

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2016 р. позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А.М., третя особа: ТОВ «Кей-Колект», в якому просила визнати незаконним та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 27428473 від 23.12.2015 р. за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект».

Обґрунтовуючи підстави звернення до суду позивач посилається на наступне.

Так, 25 вересня 2006 р. між позивачем та Акціонерним комерційний інноваційним банком «УкрСиббанком» було укладено кредитні договори №0 та №0.

В забезпечення виконання усіх грошових зобов'язань за вищезазначеними кредитними договорами між позивачем та Акціонерним комерційний інноваційним банком «УкрСиббанк» було укладено договір іпотеки № 23108 від 25.09.2006 р.

Відповідно до п. 1.1 цього Договору, Іпотекодавець передав в іпотеку нерухоме майно - трикімнатну квартиру, загальною площею - 90,6 кв.м., житловою площею - 46,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Зазначений предмет іпотеки являється власністю позивача (за договором - Іпотекодавця) на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скляр О.С. від 25 вересня 2006 р. за реєстром 4540.

З інформаційних довідок 53653093 та 53650296 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкту від 19.02.2016 р., позивач дізналася, що право власності на нерухоме майно, яким було забезпечено виконання зазначених вище кредитних договорів, було зареєстровано за ТОВ «Кей-Колект» (правонаступник, згідно договору відступлення прав вимоги за договором іпотеки), на підставі ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Так, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою Аллою Михайлівною було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 27428473 від 23.12.2015 р. за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект».

Позивач вважає, що таке рішення приватного нотаріуса КМНО Кобелєвої А.М. порушує її житлові та майнові права, що стало причиною звернення до суду з даною позовною заявою.

Так, позивач посилається на те, що Банк не повідомив її про відступлення ТОВ «Кей-Колект» права вимоги заборгованості за кредитним договором, що свідчить про незаконність рішення відповідача про проведення реєстрації та слугує підставою для визнання його незаконним.

Позивач не отримувала будь-якої вимоги про усунення порушень, що вимагає п. 46 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а значить рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за іпотекодержателем є незаконним та підлягає скасуванню.

Відповідно до інформаційної довідки № 53653093 від 19.02.2016 р. з 18.12.2012 р., існував арешт всього нерухомого майна позивача, який був накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 18.12.2012 р. ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві. Про існування такого арешту нотаріус мав довідатись з Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Наявність в записі про арешт майна є перешкодою для здійснення державним реєстратором реєстраційних дій до того часу, поки такий арешт не буде знятий.

Враховуючи, що існування арешту є перешкодою у вчиненні оскаржуваної реєстраційної дії, а тому відповідач не мав права здійснювати реєстрацію права власності на квартиру за третьою особою - ТОВ «Кей-Колект».

Таким чином, позивач вважає, що рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яке оскаржується, не може вважатися таким, що прийнято з дотриманням вимог відповідачем Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та має бути скасовано.

Крім того, як зазначає позивач, оскільки квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, має площу менше ніж 250 кв.м. (загальна площа - 90,6 кв.м., житлова площа - 46,9 кв.м.), використовується як постійне житло позичальника та зазначений будинок виступає як забезпечення зобов'язань позивача за кредитом, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, тому на цей випадок розповсюджується мораторій, застосований Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Позивач не надавала своєї згоди на відчуження своєї нерухомості на користь ТОВ «Кей-Колект» після 07.06.2014 р.

Так позивач вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 р. у її сім'ї народилася онука - ОСОБА_5, батьки якої ввесь час проживають з позивачем. Право на користування цим житлом малолітньою дитиною виникло з моменту її народження. Як підтвердження факту постійного проживання дитини у спірній квартирі є довідка від 03.10.2016 р. № 518, видана житлово-експлуатаційною дільницею №5 ТОВ «Новобудова». Ця квартира є її єдиним місцем проживання. При цьому, відповідач не витребовував у іпотекодержателя дозволу органу опіки та піклування, чим порушив майнові права та позбавив дитину єдиного місця проживання.

Тому усі зазначені в позовній заяві обставини свідчать про те, що у відповідача були відсутні правові підстави для прийняття рішення від 23.12.2015 р. про проведення державної реєстрації права власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, а значить таке рішення відповідача є незаконним та підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 23.11.2016 р., відкрито провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ», про визнання незаконним рішень.

Під час розгляду справи позивачем ОСОБА_1 було подано заяву про залучення співвідповідача та заяву про уточнення позовних вимог та зміну предмету позову.

Ухвалою суду від 17.07.2017 р. до участі у справі в якості співвідповідача було залучено Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект».

Відповідно до поданої заяви про уточнення позовних вимог та зміну предмету позову, позивач просила: визнати незаконним та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 27428473 від 23 грудня 2015 р. за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» на нерухоме майно - квартиру за адресою: АДРЕСА_1 та скасувати державну реєстрацію права власності на нерухоме майно - квартиру за адресою: АДРЕСА_1 здійснену 23 грудня 2015 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою Аллою Михайлівною (з відкриттям розділу), індексний номер: 27428473 від 23 грудня 2015 р., номер запису про право власності 12708119.

В ході розгляду справи відповідачем приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою А.М. до суду подано клопотання про закриття провадження у справі, так як на думку учасника процесу дана справа не підвідомча судам загальної юрисдикції та не може розглядатися в порядку цивільно - процесуального законодавства, оскільки відповідно до позовних вимог оскаржуються дії приватного нотаріуса як реєстратора, в зв'язку з чим на нотаріуса розповсюджуються функції суб'єкта владних повноважень та вказаний спір повинен розглядатися в порядку адміністративного судочинства України.

Ухвалою суду від 19.09.2018 р., у задоволенні клопотання приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни, Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» про визнання незаконним та скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмовлено.

Позивач та її представник в судовому засіданні заявлені позовні вимоги (з урахуванням поданої заяви про уточнення позовних вимог та зміну предмету позову) підтримали в повному обсязі та просили задовольнити, посилаючись на підстави та обставини, викладені в позовній заяві, та надані докази.

Представник позивача в судовому засіданні звернула увагу суду на те, що однією з підстав позову є порушення приватним нотаріусом КМНО Кобелєвою А.М. вимог п.п. 15, 28, 46 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 р. № 868, та ст. 35 Закону України «Про іпотеку», а саме відповідачем було прийнято рішення про державну реєстрацію без надання копії письмової Вимоги про усунення порушення зобов'язань за договором та без належного підтвердження направлення такої Вимоги і без підтвердження факту отримання іпотекодавцем (боржником). Так, в матеріалах реєстраційної справи міститься копія Повідомлення ТОВ «Кей-Колект» про намір звернення стягнення на предмет іпотеки, датована 27.12.2013 р. Однак, відсутні докази направлення цього повідомлення позивачу і отримання нею цього повідомлення, з закінченням якого у ТОВ «Кей-Колект» могло б з'явитись право на звернення стягнення на предмет іпотеки.

Разом з тим, в матеріалах реєстраційної справи міститься «рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення», з якого вбачається, що невідоме ТОВ «Укрборг» 27.11.2014 р. направило на адресу ОСОБА_1 рекомендований лист з невідомим змістом та ще й на неправильну адресу, оскільки в адресі зазначено: АДРЕСА_4.

Таким чином, позивач не отримувала та не могла отримати Вимоги про усунення порушення зобов'язань від ТОВ «Кей-Колект» чи АБК «УкрСиббанк», а отже строк на виникнення права іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки не настав і прийняття приватним нотаріусом КМНО Кобелєвою А.М. оскаржуваного рішення є незаконним.

Додатково звернула увагу на те, що заявлені ТОВ «Кей-Колект» права на державну реєстрацію, зазначені в нотаріально завіреній заяві від 23.12.2015 р. не відповідають поданим заявником документам.

У заяві від 23.12.2015 р., зареєстрованій під № 1307, що подано з пакетом документів для державної реєстрації прав на квартиру позивача, підставами для виникнення прав на вищезазначену квартиру вказано Договір факторингу №4 від 12.12.2011 р. та Договір відступлення права вимоги за договором іпотеки від 12.12.2011 р. за реєстровим № 5207-5208. Однак, в реєстраційній справі відсутні ці договори. Натомість, містяться абсолютно інші договори з іншими реквізитами.

Крім того, представник позивача вказала, що однією з підстав позову є порушення п. 5 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в ред. на дату прийняття рішення), а саме реєстрація прав на нерухоме майно, при наявності не знятих обтяжень (заборона відчуження). Під час реєстрації відповідачем заявленого ТОВ «Кей-Колект» права власності, в реєстрі прав на нерухоме майно були зареєстровані 3 обтяження (арешт даного нерухомого майна та 2 іпотечних обтяження) (Витяг № 53653093 від 19.12.2016 р.), що не були зняті. Ці обтяження були зняті самим приватним нотаріусом КМНО Кобелєвою А.М. вже після прийнятого оскаржуваного рішення і проведення реєстрації права власності на вищевказану квартиру за ТОВ «Кей-Колект» (Витяг № 53650296 від 19.02.2016 р.).

Таким чином, приватний нотаріус КМНО Кобелєва А.М., в порушення вимог законодавства, прийняла рішення і перереєструвала право власності на квартиру, на яку було накладено арешт ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві і дане обтяження знято не було.

Крім того, приватним нотаріусом КМНО Кобелєвою А.М. було прийнято оскаржуване рішення без згоди органів опіки та піклування, без довідки про склад сім'ї, в результаті чого порушено конституційне право малолітньої дитини на житло.

Разом з тим, приватним нотаріусом КМНО Кобелєвою А.М. не спростовано доводи позивача щодо прийняття оскаржуваного рішення під час дії мораторію на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, а в матеріалах реєстраційної справи відсутні будь-які документи, що б свідчили про перевірку відповідачем наявності або відсутності у позивача іншого місця, придатного для постійного проживання і наявність згоди позивача на таке відчуження.

Відповідач приватний нотаріус КМНО Кобелєва А.М. в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. До суду від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності, відповідно до якого відповідач з позовом не погоджується та просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Представник відповідача ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на необґрунтованість позовних вимог, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, наданому суду. Зазначила, що ТОВ «Кей-Колект» набули право власності на спірну квартиру на законних підставах.

Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника, пояснення представника відповідача ТОВ «Кей-Колект», дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Як вбачається з матеріалів справи, 25 вересня 2006 р. між ОСОБА_1 та Акціонерним комерційний інноваційним банком «УкрСиббанком» було укладено кредитні договори №0 та №0.

В забезпечення виконання усіх грошових зобов'язань за вищезазначеними кредитними договорами між ОСОБА_1 та Акціонерним комерційний інноваційним банком «УкрСиббанк» було укладено договір іпотеки № 23108 від 25.09.2006 р., посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скляр О.С. та зареєстрованого в реєстрі за № 4546.

Відповідно до п. 1.1 цього Договору, Іпотекодавець передав в іпотеку нерухоме майно - трикімнатну квартиру, загальною площею - 90,6 кв.м., житловою площею - 46,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно п. 1.2 Договору іпотеки, Іпотекою забезпечується в повному обсязі виконання усіх грошових зобов'язань Іпотекодавця за Кредитним договором № 0 від 25.09.2006 р. (Кредитний договір 1), за Кредитним договором № 0 від 25.09.2006 р. (Кредитний договір №2).

Зазначений предмет іпотеки являється власністю позивача (за договором - Іпотекодавця) на підставі договору купівлі-продажу квартири від 25.09.2006 р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скляр О.С. від 25 вересня 2006 р. за реєстром 4540.

Як на підставу своїх вимог, позивач посилається на те, що з інформаційних довідок 53653093 та 53650296 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкту від 19.02.2016 р., позивач дізналася, що право власності на нерухоме майно, яким було забезпечено виконання зазначених вище кредитних договорів, було зареєстровано за ТОВ «Кей-Колект» (правонаступник, згідно договору відступлення прав вимоги за договором іпотеки), на підставі ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Так, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою Аллою Михайлівною було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 27428473 від 23.12.2015 р. за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект».

Судом встановлено, що 23.12.2015 р. державним реєстратором прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Кобелєвою Аллою Михайлівною, Київський міський нотаріальний округ, місто Київ, за результатами розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняту 23.12.2015 р. 16:50:02 реєстраційний номер 15056429, яку подала ОСОБА_8, що діє на підставі довіреності, серія і номер: 14430, виданий 20.10.2015 р., видавник: приватний нотаріус КМНО Чуловський В.А., прийнято рішення № 27428473, згідно з яким проведено державну реєстрацію права власності; форма власності приватна на спірну квартиру, що розташована: АДРЕСА_5, за Товариством з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ», .

Правовідносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень врегульовані Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 №1952-IV (надалі - Закон №1952-IV).

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону №1952-IV, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державній реєстрації, відповідно до ч. 4 ст. 15 Закону №1952-IV, підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Вимогами ч. 1 ст.15 Закону №1952-IV (в редакції станом на 23.12.2015) встановлено, що державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

В той же час, ч. 1 ст. 9 Закону №1952-IV, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно.

Згідно ч. 9 ст. 15 Закону № 1952-IV, державна реєстрація прав, їх обтяжень у результаті вчинення нотаріальної дії (надання відмови в ній) проводиться одночасно з вчиненням такої дії.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що спосіб захисту права запропонований позивачем: скасування рішення про державну реєстрацію визначений як ефективний, що узгоджується з правовою позицією постанови Верховного Суду України від 12.06.2012р. по справі № 6-32цс13: «Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст. ст. 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема ст. 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.».

При перереєстрації права власності на нерухоме майно, Відповідач зобов'язаний був керуватися вимогами затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року № 868 «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень»(далі - Порядок).

Пунктом 46 вказаного вище «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень», для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає: 1) завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобов'язання, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш як 30- денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги; 2) документ, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у письмовій вимозі, надісланій іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця.

Так, однією з підстав позову є порушення приватним нотаріусом КМНО Кобелєвою А.М. вимог п.п. 15, 28, 46 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 р. № 868, та ст. 35 Закону України «Про іпотеку», а саме відповідачем було прийнято рішення про державну реєстрацію без надання копії письмової Вимоги про усунення порушення зобов'язань за договором та без належного підтвердження направлення такої Вимоги і без підтвердження факту отримання іпотекодавцем (боржником).

З копій документів реєстраційної справи, які надані на вимогу суду приватним нотаріусом КМНО Кобелєвою А.М. судом встановлено, що для перереєстрації права власності ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» надало приватному нотаріусу КМНО Кобелєвій А.М. повідомлення про намір звернути стягнення на предмет іпотеки від 27.12.2013 р. Вих. №1354-юр, яке адресовано ОСОБА_1, адреса: АДРЕСА_6.

Крім того, в матеріалах реєстраційної справи міститься «рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення», з якого вбачається, що ТОВ «Укрборг» 01.2014 р. направило на адресу ОСОБА_1 рекомендований лист з невідомим змістом на адресу: АДРЕСА_4.

Інших доказів направлення ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» повідомлення позивачу про намір звернення стягнення на предмет іпотеки і отримання нею цього повідомлення, з закінченням якого у ТОВ«КЕЙ-КОЛЕКТ» могло б з'явитись право на звернення стягнення на предмет іпотеки, матеріали реєстраційної справи не містять.

Таких доказів в спростування зазначеного також не було надано суду представником ТОВ «Кей-Колект» під час розгляду справи, що свідчить про те, що позивач ОСОБА_1 не отримувала та не могла отримати Вимоги про усунення порушення зобов'язань від ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» чи АБК «УкрСиббанк», а отже строк на виникнення права іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки не настав.

Відповідно до п. 46 Порядку, ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» був зобов'язаний надати, а Державний реєстратор-приватний нотаріус КМНО Кобєлєва А.М, який мав повноваження провести перереєстрацію права власності на спірне майно, тільки у разі наявності доказів отримання позивачем вимоги про усунення порушень, а також за наявності доказів того, що з моменту отримання ними цієї вимоги сплило 30 днів провести перереєстрацію права власності спірного майна. Ця вимога закону була порушена.

Крім того, як вбачається з копій матеріалів реєстраційної справи, заявлені ТОВ «Кей-Колект» права на державну реєстрацію, зазначені в нотаріально завіреній заяві від 23.12.2015 р. не відповідають поданим заявником документам.

У заяві від 23.12.2015 р., зареєстрованій під № 1307, що подано з пакетом документів для державної реєстрації прав на квартиру позивача, підставами для виникнення прав на вищезазначену квартиру вказано Договір факторингу №1 від 12.12.2011 р. та Договір відступлення права вимоги за договором іпотеки від 12.12.2011 р. за реєстровим № 5207-5208, згідно яких право вимоги за кредитним договором та договором іпотеки перейшло до ТОВ «Кей-Колект». Однак, в реєстраційній справі відсутні ці договори.

До заяви ТОВ "Кей-Колект" додано договір про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки від 11.06.2012 року, за реєстровим № 2459-2460. Відповідно до п. 1.1 договору ПАТ "УкрСиббанк" передає, а ТОВ "Кей-Колект" приймає права вимоги за договорами іпотеки, зазначеними у додатку 1 до цього договору. 11.06.2012 року між ПАТ "УкрСиббанк" та ТОВ "Кей-Колект" укладено договір факторингу №4.

Відповідно до підпункту 1 пункту 37 Порядку № 868 документом, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно чи його дублікат.

Згідно статті 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Стаття 575 ЦК України визначає, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Правила про іпотеку землі та інші окремі види застав встановлюються законом.

У відповідності до статті 24 Закону України "Про іпотеку", відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням.

За змістом статті 33 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до частини 1 статті 36 Закону України "Про іпотеку" сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Частиною 2 статті 36 Закону України "Про іпотеку" визначено, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

За приписами частини 3 статті 36 Закону України "Про іпотеку" договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Згідно частини 1 статті 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

З матеріалів справи вбачається, що статтею 5 договору іпотеки № 23108 від 25.09.2006 р. передбачено, що позасудове врегулювання здійснюється одним з наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки: передачу Іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому ст. 37 Закону України; право Іпотекодержателя від свого імені продати Предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку».

Пунктом 5. 2 Договору іпотеки № 23108 від 25.09.2006 р. визначено, що у разі настання обставин, зазначених в п. 4.1 цього Договору іпотеки, Іпотекодержатель надсилає рекомендованим листом Іпотекодавцю повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя.

Відповідно до п. 4.1 Договору іпотеки звернення стягнення здійснюється Іпотекодержателем у: випадках, зазначених в п.п. 2.1.1 - 2.1.2 цього договору іпотеки, або, зокрема, у разі порушення Іпотекодавцем будь-якого зобов'язання за цим договором або будь-якого зобов'язання, що забезпечено іпотекою за цим договором, або; інших випадках відповідно до діючого законодавства.

Згідно п. 2.1.1 Договору іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем зобов'язань за Кредитним договором Іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки в повному обсязі переважно перед іншими кредиторами.

Відповідно до п. 2.1.2 Договору Іпотеки у разі порушення Іпотекодавцем обов'язків, встановлених цим Договором, Іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов'язань за кредитним договором, а у разі невиконання Іпотекодавцем цієї вимоги - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Враховуючи наведені вище норми Закону, суд приходить до висновку, що у приватного нотаріуса КМНО Кобелєвої А.М. були відсутні правові підстави для прийняття рішення № 27428473 від 23.12.2015 р. про проведення державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_7, оскільки відповідно до пункту 4 частини 1 статті 24 Закону № 1952-IV у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

Крім того, однією з підстав позову є порушення п. 5 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в ред. на дату прийняття рішення), а саме реєстрація прав на нерухоме майно, при наявності не знятих обтяжень (заборона відчуження).

Так, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону.

Судом встановлено, що під час реєстрації відповідачем заявленого ТОВ «Кей-Колект» права власності, в реєстрі прав на нерухоме майно були зареєстровані обтяження (арешт даного нерухомого майна та 2 іпотечних обтяження), що підтверджується даними витягу з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 53653093 від 19.12.2016 р.

Наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем.

За умовами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України обов'язок доказування покладається на сторони у справі.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою (ч. 4 ст. 81 ЦПК України).

В судовому засіданні достовірно не встановлено, що позивач ОСОБА_1 отримала особисто вимогу про усунення порушень, відповідні докази відповідачем ТОВ "Кей-Колект" суду не надано.

Так, в матеріалах реєстраційної справи, які надані на вимогу суду приватним нотаріусом КМНО Кобелєвою А.М., міститься копія Повідомлення ТОВ «Кей-Колект» про намір звернення стягнення на предмет іпотеки, датована 27.12.2013 р. Однак, відсутні докази направлення цього повідомлення позивачу і отримання нею цього повідомлення, з закінченням якого у ТОВ «Кей-Колект» могло б з'явитись право на звернення стягнення на предмет іпотеки.

Разом з тим, в матеріалах реєстраційної справи міститься «рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення», з якого вбачається, що ТОВ «Укрборг» 01.2014 р. направило на адресу ОСОБА_1 рекомендований лист з невідомим змістом та на адресу: АДРЕСА_4, ака відмінна від адреси проживання позивача.

Таким чином, позивач не отримувала та не могла отримати Вимоги про усунення порушення зобов'язань від ТОВ «Кей-Колект» чи АБК «УкрСиббанк», а отже строк на виникнення права іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки не настав.

Таким чином, реєстратору не було подано повного пакету необхідних документів для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки.

Право власності є непорушним (ст. 41 Конституції України). Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ст. 321 ЦК України). Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (ст. 387 ЦК України).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ст.15 ЦК України).

Відповідно до ч.2 п.4 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту прав та інтересів може бути - відновлення становища, яке існувало до порушення права». Цей спосіб пов'язаний з застосуванням певних заходів, спрямованих на відновлення порушеного суб'єктивного права особи у тому стані, в якому воно існувало до його порушення. Тобто, для того, щоб подати цей позов необхідно, щоб суб'єктивне право не було припинене, і його можна було відновити шляхом усунення наслідків правопорушення.

Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про порушення прав позивача при оформленні державної реєстрації права власності, а саме здійснення реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_8, індексний номер: 27428473 від 23.12.2015 р. - за ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з приватного нотаріуса КМНО Кобелєвої А.М. підлягає стягненню на користь позивача документально підтверджена сплачена сума судового збору у розмірі 1102,42 грн.

Керуючись Конституцією України, Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", Законом України «Про іпотеку", Законом України "Про нотаріат», ст.ст. 11, 15, 16, 572, 575 ЦК України, ст.ст. 2, 10, 12, 13, 15, 76-81, 89, 258, 263, 264, 265, 273, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни, Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» про визнання незаконним рішення та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 27428473 від 23.12.2015 року за ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» () на нерухоме майно - квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

Скасувати державну реєстрацію права власності на нерухоме майно - квартиру за адресою: АДРЕСА_1 здійснену 23.12.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою Аллою Михайлівною індексний номер 27428473 від 23.12.2015 року, номер запису про право власності 12708119.

Стягнути з Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни, на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1102,42 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СУДДЯ: С.І. Кушнір