ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/87/19 Справа № 203/1854/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Католікян М.О. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 березня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики,-

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернувся із позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики.

Позов мотивований тим, що 27.11.2013 року між сторонами було укладено договір позики, за умовами якого відповідач отримав грошові кошти в сумі 3950,00 доларів США, зобов'язавшись повернути їх до 20.02.2014 року, та 31.01.2014 року між сторонами було укладено також договір позики, за умовами якого відповідач отримав грошові кошти в сумі 500,00 доларів США, зобов'язавшись повернути їх до 20.02.2014 року. 06.06.2014 року між сторонами було укладено договір позики, за умовами якого відповідач отримав грошові кошти в сумі 84,00 долари США, зобов'язавшись повернути їх за вимогою.

Відповідач не виконує свої зобов'язання за укладеними договорами, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з позовом, уточнивши який просив стягнути з відповідача заборгованість за договорами позики основний борг - 115 617,00 грн., 3% річних - 9 169,72 грн..

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 березня 2018 року частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_2 та стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за договорами позики в сумі 115598,64 грн. та 3 % річних в сумі 9 169,72 грн..

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з обов'язку позичальника щодо повернення позикодавцеві позики, а тому враховуючи невиконання ОСОБА_1 взятих зобов'язань позовні вимоги в частині стягнення основного боргу за договорами позики та 3 % річних підлягають частковому задоволенню.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не було забезпечено відповідачеві права на правову допомогу, при цьому, апелянт зазначає, що судом першої інстанції безпідставно скасовано ухвалу про призначення судової експертизи, оскільки ним було оплачено її проведення. Також апелянт вказує, що судом неправильно розраховано кількість прострочених днів та розмір судового збору.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.

Так, матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що 27.11.2013 року між сторонами було укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач передав відповідачеві у позику 3 950,00 доларів США строком до 20.02.2014 року.

31 січня 2014 року між сторонами було укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач передав відповідачеві у позику 500,00 доларів США строком до 20.02.2014 року.

06 червня 2014 року між сторонами було укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач передав відповідачеві у позику 84,00 долари США, зобов'язавшись повернути їх за вимогою.

На підтвердження передачі коштів відповідач склав розписку.

28 березня 2016 року позивач письмово (цінним листом з описом вкладення) звернувся до відповідача з вимогою про повернення йому позичених коштів, однак останнім борг повернуто не було.

Відповідно ст. 1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду і такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст. 1049 ЦК позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти в такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, в такій же кількості, такого ж роду і такої ж якості, які були передані йому позикодавцем) у строк і в порядку, встановлені договором.

За правилами статті 1050 ЦК, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму згідно зі статтею 625 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 625 ЦК передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора має сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлено договором або законом.

Встановивши, що за укладеними договорами позики позивач передав відповідачеві 4 534,00 доларів США (еквівалент становить 115 598, 64 грн. за курсом НБУ станом на 31.10.2016 року), які відповідачем повернуті не були, суд першої інстанції керуючись зазначеними нормами права дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми вказану суму основного боргу.

Також судом першої інстанції встановлено, що умови договорів позики не містять положення про розмір відсотків за несвоєчасне виконання зобов'язання, а тому вірно вважав, що вимога позивача про стягнення з відповідача трьох відсотків річних за договорами від 27.11.2013 року та 31.01.2014 року обґрунтована й підлягає задоволенню. При цьому, здійснивши власний розрахунок судом встановлено, що 3% річних за несвоєчасне виконання зобов'язань за вказаними договорами складає 9 176,02 грн., однак враховуючи, що позивач просив стягнути на його користь 9 169,72 грн., суд вірно розглянув справу в межах заявлених вимог та вірно стягнув з відповідача 3% річних саме у цій сумі.

Доводи апелянта в скарзі про те, що судом першої інстанції безпідставно скасовано ухвалу про призначення судової експертизи, оскільки ним було оплачено її проведення, є необгрунтованими з наступних підстав.

Так, ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2017 року було задоволено клопотання ОСОБА_1 про призначення судової почеркознавчої експертизи.

Висновком Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз від 18 грудня 2017 року встановлено, що підписи від імені ОСОБА_1 та рукописні літерно-цифрові записи в розписках про отримання грошей у борг від 27.11.2013 року, від червня 2014 року, та від 31.01.2014 року виконані, саме ОСОБА_1, а тому ці доводи апеляційної скарги не впливають на законність оскаржуваного рішення суду.

Твердження апелянта про те, що судом неправильно розраховано кількість прострочених днів, - також не впливають на законність оскаржуваного рішення, так як відповідачем свого розрахунку на спростування висновків суду надано не було, а тому вказані доводи є лише припущеннями і не можуть бути взяті колегією суддів до уваги, оскільки рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції повно, всебічно та об'єктивно з'ясувавши обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_2.

Оскаржуване рішення як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинне бути залишене без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

В зв'язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення, відповідно до ст. 141 ЦПК України, сплачений апелянтом судовий збір за подання апеляційної скарги поверненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 березня 2017 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко