Постанова

Іменем України

02 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 761/2526/18

провадження № 61-3956св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Черняк Ю. В. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., Лідовця Р. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2018 року у складі судді Савицького О. А. та постанову Київського апеляційного суду від 22 січня 2019 року у складі колегії суддів: Семенюк Т. А., Кирилюк Г. М., Рейнарт І. М., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, зобов`язання вчинити дії та виселення,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, зобов`язання вчинити дії та виселення.

Уточнена позовна заява мотивована тим, що з 05 листопада 1982 року до теперішнього часу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі, за час якого ними як подружжям було придбано житловий будинок АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці загальною площею 0,1 га, кадастровий номер :91:109:0161.

Через постійні суперечки та конфліктні ситуації шлюбні відносини між ними фактично припинені в 2012 році, що, як наслідок, зумовило її окреме проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

Незважаючи на ту обставину, що житловий будинок АДРЕСА_1 належить подружжю на праві спільної сумісної власності, ОСОБА_2 самостійно (без її згоди) розпоряджається та користується цим майном.

ОСОБА_2 здійснив заміну замків та ключів від будинку, у зв`язку із чим ОСОБА_1 не має можливості потрапити як до житлового будинку, так і на територію земельної ділянки.

Крім того, без згоди ОСОБА_1 та достатніх правових підстав, передбачених чинним законодавством України, у житловому будинку проживає, окрім ОСОБА_2 , також ОСОБА_3 .

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просила суд заборонити ОСОБА_2 чинити їй перешкоди у користуванні та/або розпорядженні житловим будинком АДРЕСА_1 та земельною ділянкою загальною площею 0,1 га, кадастровий номер :91:109:0161; здійснювати розпорядження житловим будинком, та/або земельною ділянкою; зобов`язати ОСОБА_2 звільнити зазначений вище житловий будинок і земельну ділянку від сторонніх осіб, які перебувають на території цього житлового будинку, цієї земельної ділянки без згоди ОСОБА_1 та достатніх правових підстав, передбачених чинним законодавством України; передати ОСОБА_1 примірники усіх ключів, необхідних для забезпечення вільного доступу до цього житлового будинку та цієї земельної ділянки та виселити ОСОБА_3 з житлового будинку.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкоди у користуванні та/або розпорядженні житловим будинком АДРЕСА_1 та земельною ділянкою загальною площею 0,1 га, кадастровий номер :91:109:0161.

Заборонено ОСОБА_2 здійснювати розпорядження житловим будинком АДРЕСА_1 та земельною ділянкою загальною площею 0,1 га, кадастровий номер :91:109:0161, щодо передачі їх у користування іншим особам без згоди ОСОБА_1

Зобов`язано ОСОБА_2 передати ОСОБА_1 примірники усіх ключів, необхідних для забезпечення вільного доступу до житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянкою загальною площею 0,1 га, кадастровий номер :91:109:0161.

Виселено ОСОБА_3 з житлового будинку АДРЕСА_1 .

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Суд першої інстанції виходив із того, що під час розгляду справи було встановлено, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянцізагальною площею 0,1 га, кадастровий номер :91:109:0161, було придбано сторонами як подружжям під час шлюбу, ОСОБА_1 не має можливості потрапити до спірного будинку та земельної ділянки, тобто не може вільно розпоряджатися та користуватися цим майном всупереч вимог статей 60, 63 СК України, статті 358 ЦК України. Зазначені обставини, зокрема й відсутність у ОСОБА_1 ключів від цього будинку, підтверджуються копією висновку дільничного офіцера поліції Шевченківського управління поліції Головного управління національної поліції у м. Києві Твардовського А. В. від 29 листопада 2017 року, затвердженого начальником Шевченківського управління поліції Головного управління національної поліції України у м. Києві 30 листопада 2017 року.

Також в спірному житловому будинку, крім ОСОБА_2 , проживає ОСОБА_3 , матеріали цієї цивільної справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 надавала згоду на вселення ОСОБА_3 , тому наявні підстави для її виселення у відповідності до частини третьої статті 116 Житлового кодексу УРСР.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 22 січня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2018 року в частині заборони ОСОБА_2 здійснювати розпорядження житловим будинком АДРЕСА_1 та земельною ділянкою загальною площею 0,1 га, кадастровий номер :91:109:0161, щодо передачі їх у користування іншим особам без згоди ОСОБА_1 скасовано, в цій частині відмовлено у задоволенні позову.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції постановив, що висновок суду першої інстанції щодо заборони ОСОБА_2 здійснювати розпорядження житловим будинком АДРЕСА_1 та земельною ділянкою загальною площею 0,1 га, кадастровий номер :91:109:0161, щодо передачі їх у користування іншим особам без згоди ОСОБА_1 є передчасним, оскільки чинним законодавством України не передбачено судового захисту прав, які можуть бути порушені в майбутньому. У частині позовних вимог про зобов`язання ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкоди у користуванні та розпорядженні житловим будинком АДРЕСА_1 і земельною ділянкою загальною площею 0,1 га, кадастровий номер :91:109:0161 та зобов`язання ОСОБА_2 передати ОСОБА_1 примірники усіх ключів, необхідних для забезпечення вільного доступу до спірного житлового будинку і земельної ділянки, рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів

У касаційній скарзі, поданій у лютому 2019 року до Верховного Суду, ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 січня 2019 року і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають критеріям законності та обґрунтованості. Суди попередніх інстанцій необґрунтовано не взяли до уваги те, що матеріали цієї цивільної справи не містять доказів того, що ОСОБА_2 перешкоджав ОСОБА_1 проживати чи користуватися житловим будинком АДРЕСА_1 та земельною ділянкою загальною площею 0,1 га, кадастровий номер :91:109:0161, оскільки з 2012 року ОСОБА_1 жодного разу не виявила бажання проживати чи користуватися спірним будинком та земельною ділянкою.

У ОСОБА_1 відсутні ключі від спірного будинку у зв`язку з тим, що вона не мала бажання проживати та користуватися ним. Судам першої та апеляційної інстанцій не було надано доказів, що ОСОБА_1 зверталася до ОСОБА_2 з вимогою надати їй ключі.

Крім того, судом першої інстанції необґрунтовано було відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_2 про допит свідків.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 не було надано доказів щодо обмеження її права користування та розпорядження спірним майном.

Короткий зміст позиції інших учасників справи

Відзиви на касаційну скаргу від ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не надходили.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 07 березня 2019 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 січня 2019 року і витребувано із Шевченківського районного суду м. Києва цивільну справу № 761/25267/18.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги їх висновків не спростовують.

Оцінка аргументів учасників справи та висновків судів першої та апеляційної інстанцій

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що з 05 листопада 1982 року до теперішнього часу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі.

Під час перебування у шлюбі сторонами було придбано нерухоме майно, зокрема, житловий будинок АДРЕСА_1 та земельна ділянка загальною площею 0,1 га, кадастровий номер :91:109:0161.

Судами попередніх інстанцій обґрунтовано зазначено, що ОСОБА_1 не має можливості потрапити до спірного житлового будинку та на територію земельної ділянки, тобто вільно розпоряджатися та користуватися цим майном.

Крім того, ОСОБА_1 не має ключів від цього житлового будинку, що підтверджується висновком дільничного офіцера поліції Шевченківського управління поліції Головного управління національної поліції у м. Києві Твардовського А. В. від 29 листопада 2017 року, затвердженого начальником Шевченківського управління поліції Головного управління національної поліції України у м. Києві 30 листопада 2017 року.

Також сторонами не заперечувалося, що на даний час у спірному житловому будинку разом із ОСОБА_2 проживає ОСОБА_3 .

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таким чином, набуття майна за час шлюбу створює презумцію виникнення права спільної сумісної власності подружжя.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України, стаття 369 ЦК України).

Нездійснення одним із подружжя права спільної сумісної власності не припиняє його прав на подружнє майно.

Враховуючи зміст вищевикладених норм права, колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги ОСОБА_2 про те, що позивач ОСОБА_1 не має права користування спірним житловим будинком і земельною ділянкою, оскільки введення в експлуатацію та проведення ремонтних робіт у житловому будинку проводилося ним разом з його цивільною дружиною ОСОБА_3 і позивач у спірному будинку не проживала і будь-які її речі у цьому будинку відсутні.

Цивільне законодавство України визначає, що одним із способів захисту права власності є негаторний позов.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо зобов`язання ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у користуванні спірним житловим будинком і земельною ділянкою та передачі їй примірників усіх ключів, необхідних для забезпечення вільного доступу до житлового будинку та земельної ділянки.

Рішення суду першої інстанції в частині виселення ОСОБА_3 із спірного житлового будинку судом не переглядається, оскільки в цій частині воно не оскаржувалося до судів апеляційної та касаційної інстанцій.

Що стосується доводів касаційної скарги ОСОБА_2 про відмову у задоволенні його заяви про виклик свідків, то необхідно зазначити наступне.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2018 року мотивовано відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні заяви про виклик свідків, оскільки проаналізувавши зміст поданої заяви і положення статей 76, 90, 91 ЦПК України, суд обґрунтовано вважав, що обставини, для підтвердження яких була подана ця заява, не мають значення для вирішення цієї справи.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд, на виконання вимог статей 367, 374 ЦПК України, дослідив всі наявні у справі докази у їх сукупності та співставленні, надав їм належну оцінку, визначив характер спірних правовідносин і норми права, які підлягали застосуванню до цих правовідносин, скасував рішення суду першої інстанції в частині заборони ОСОБА_2 здійснювати розпорядження житловим будинком АДРЕСА_1 та земельною ділянкою, загальною площею 0,1 га, кадастровий номер :91:109:0161, щодо передачі їх у користування іншим особам без згоди ОСОБА_1 , оскільки ця позовна вимога за відсутності належних і допустимих доказів на її підтвердження є передчасною, а в іншій частині рішення суду першої інстанції - залишив без змін, у зв`язку з тим, що воно ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки касаційна скарга залишається без задоволення, то в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Ю. В. Черняк

І. А. Воробйова

Р. А. Лідовець