Справа № 645/3780/18
Провадження № 2/645/251/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

09 вересня 2019 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Іващенко С.О.,

секретаря судових засідань - Гурської С.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 про визнання майна особистою приватною власністю,

В с т а н о в и в :

09.06.2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнатийогоособистою приватною власністю Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 .

В обґрунтування пред`явлених вимог позивач вказав, що йому і його матері ОСОБА_3 на підставі Договору довічного утримання, укладеного 29 листопада 2002 року з матір`ю його батька ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності у рівних частках, належить квартира АДРЕСА_1 . ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . У 2017 року він і його мати, як співвласники,вирішили продати квартиру,але нотаріус не посвідчує договір без згоди колишньої дружини позивача ОСОБА_2 , з якою позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з 19 травня 2007 року по 31 грудня 2013 року. Фактично їх спільне проживання було припинене у грудні 2012 року, коли відповідач покинула сім`ю, залишивши з ним неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Під час спільного проживання відповідач зловживала спиртними напоями, не працювала, не доглядала як мати за їх сином і своїм сином від попереднього шлюбу ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який проживав з ними. У періоди запоїв вона зникала з дому, тривалий час перебувала у сумнівних компаніях з особами, які також зловживають спиртним. У 2015 році відповідач була позбавлена батьківських прав на неповнолітніх синів ОСОБА_5 і сина ОСОБА_6 . Позивач посилається на те, що договір довічного утримання був укладений за кілька років до реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 , і фактично весь час дії договору його умови виконували він і його мати. У період шлюбу відповідач ніякої участі у виконанні договору довічного утримання не приймала ні матеріально, ні у вигляді фізичної допомоги. На утримання ОСОБА_4 він витрачав тільки свої особисті кошти, а не спільні кошти подружжя, а тому Ѕ частка спірної квартири не є спільною власністю подружжя, а є його особистою приватною власністю.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, через канцелярію суду подав заяву, в якій просить розглянути справу у його відсутність, свій позов підтримав і просиві його.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Шевчик Л.А., яка діє на підставі укладеного між нами договору на правничу допомогу від 26.04.2018 року з усіма правами сторони по справі без обмежень, подала через канцелярію суду заяву, в якій просить розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги ОСОБА_1 повністю підтримала і просила задовольнити їх у повному обсязі та ухвалити заочне рішення по справі.

Третя особа ОСОБА_7 у судове засідання не з`явилася, через канцелярію суду подала заяву в якій просить розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 повністю визнає і підтримує і просить задовольнити позов.

Відповідач ОСОБА_2 повторно у судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином та своєчасно, у тому числі через оголошення на сайті Фрунзенського районного суду м. Харкова, причини неявки суду не повідомила, відзив на позовну заяву не надала.

За таких обставин, відповідно до ч. 4 ст.223 та ст.280 ЦПК України, суд проводить заочний розгляд справи і вирішує справу на підставі наявних у ній доказів.

Враховуючи, що судове засідання відбувається у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши і оцінивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до вимог ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 і третій особі ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності у рівних частках належить двокімнатна ізольована квартира АДРЕСА_1 загальною площею 40,6 кв. м, житловою площею 24,8 кв. м, форма власності - приватна, що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності№79323655 і №79323554 від 01.02.2017 року.

Квартира належить позивачу і третій особі на підставі Договору довічного утримання, укладеного 29 листопада 2002 року з ОСОБА_4 , посвідченого державним нотаріусом Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори, р. №1-1142. ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач мав особисті кошти, які отримав у спадщину після смерті мого батька ОСОБА_8 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 19 січня 2007 року державним нотаріусом Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори, р. №1-52.

Позивач і відповідач перебували у шлюбі, зареєстрованому 19 травня 2007 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №199.Фактично спільне проживання припинили у грудні 2012 р. Шлюб був розірваний на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18 грудня 2013 року по справі № 644/9769/13-ц, яке набрало законної сили.

Після розірвання шлюбу неповнолітній син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишився проживати з позивачем. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 01 жовтня 2015 року по справі № 644/5719/15-ц відповідач ОСОБА_2 була позбавлена батьківських прав на неповнолітнього сина ОСОБА_5 , з неї на користь позивача стягнуті аліменти на утримання дитині у розмірі ј частини від усіх видів її заробітку.

Згідно розрахунку від 20.02.2018 року, наданого державним виконавцем, ОСОБА_2 має заборгованість по аліментам у сумі 41978,50 грн.

Рішенням Куп`янського міжрайонного суду Харківської області від 16 квітня 2015 р. по справі № 628/3966/14-ц ОСОБА_2 була позбавлена батьківських прав на сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Згідно зі статтею 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

У статті 746 ЦК України визначено, що сторонами договору довічного утримання є відчужувач та набувач.

Крім того, у відповідності до частини другої статті 746 ЦК України, якщо набувачами є кілька фізичних осіб, вони стають співвласниками майна, переданого їм за договором довічного утримання (догляду), на праві спільної сумісної власності. Якщо набувачами є кілька фізичних осіб, їх обов`язок перед відчужувачем є солідарним.

Таким чином, законодавець у ЦК України закріпив, що спільна сумісна власність за договором довічного утримання (догляду) виникає у випадку наявності кількох набувачів за цим договором та їхнім солідарним виконанням обов`язку за вказаним договором перед відчужувачем.

У статті 749 ЦК України закріплено обов`язки набувача за договором довічного утримання (догляду). Так, зокрема, у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача (частина перша статті 749 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

У відповідності до частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини 1 статті 57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Пред`являючи позовні вимоги про визнання майна особистою приватною власністю, ОСОБА_1 посилався на те, що умови договору довічного утримання, укладеного з ОСОБА_4 він постійно виконував тільки за свої особисті кошти, в тому числі і в період перебування у шлюбі з відповідачкою ОСОБА_2 Договір був ним укладений за п`ять років до укладення шлюбу, мав кошти, отримані у спадщину.

Крім того, відповідачка зловживала спиртними напоями, не працювала, не доглядала за дітьми, часто на тривалий час покидала сім`ю і дітей, через що їхній шлюб було розірвано.

Дійсно, Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_1 придбав на підставі договору довічного утримання, укладеного з ОСОБА_4 29 листопада 2002 року до реєстрації шлюбу з відповідачкою ОСОБА_2 , який був укладений 19 травня 2007 року. ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач отримав у спадщину після смерті свого батька ОСОБА_8 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 19 січня 2007 року. Після розірвання шлюбу неповнолітній син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишився проживати з позивачем. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 01 жовтня 2015 року по справі № 644/5719/15-ц відповідач ОСОБА_2 була позбавлена батьківських прав на неповнолітнього сина ОСОБА_5 , з неї на користь позивача стягнуті аліменти на утримання дитині у розмірі ј частини від усіх видів її заробітку. Згідно розрахунку від 20.02.2018 року, наданого державним виконавцем, ОСОБА_2 має заборгованість по аліментам у сумі 41978,50 грн. Рішенням Куп`янського міжрайонного суду Харківської області від 16 квітня 2015 р. по справі № 628/3966/14-ц ОСОБА_2 була позбавлена батьківських прав на сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

При визначенні правового режиму спірного майна за договором довічного утримання, суд враховує, що воно було набуте позивачем до реєстрації шлюбу в своїх особистих інтересах, а не в інтересах сім`ї, і відповідачка, яка не визначена у договорі довічного утримання як набувач, у період шлюбу не виконувала обов`язки за цим договором солідарно з набувачем. У зв`язку з цим спірне майно необхідно визнати особистою приватною власністю позивача.

Керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 15, 16, 57, 59- 61, 209, 213-215, 294, 296 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 про визнання майна особистою приватною власністю - задовольнити.

Визнати особистою приватною власністю ОСОБА_1 Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 загальною площею 40,6 кв. м, житловою площею 24,8 кв. м, яка належить йому на підставі Договору довічного утримання, укладеного 29 листопада 2002 року з ОСОБА_4 , посвідченого державним нотаріусом Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори, р. №1-1142.

Відповідачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення відповідно до вимог ст. ст. 284-285 ЦПК України.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Фрунзенський районний суд м. Харкова.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_1 місце проживання: АДРЕСА_2 ;

відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ІПН невідомий, останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_3 ;

третя особа - ОСОБА_3 , 1953 року народження, РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання : АДРЕСА_4 .

Повне судове рішення складено 13 вересня 2019 року.

Суддя -