КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 361/1612/18 Головуючий 1 інстанція -РудюкО.Д.
Провадження № 22-ц/824/1445/2019 Доповідач 2 інстанція - Кулішенко Ю.М.
П О С Т А Н О В А

іменем України

01 лютого 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: судді-доповідача Кулішенка Ю.М., суддів: Ігнатченко Н.В., Олійника В.І. розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у приміщенні Київського апеляційного суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 05 червня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний «Банк ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з вказаним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що 06 березня 2014 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено Генеральну угоду б/н про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт. ОСОБА_3 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 9791,17 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом на строк 24 місяці з 06 березня 2018 року до 31 березня 2016 року. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала внаслідок чого виникла заборгованість.

Просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 23675,35 грн. за кредитним договором №б/н від 06.03.2014 року та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1600 грн.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 05 червня 2018 року в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу та просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, задовольнивши позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в повному обсязі, посилаючись на неповне з»ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам судове рішення відповідає у повній мірі.

Судом встановлено, що 06.03.2014 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, з метою створення сприятливих умов для виконання позичальником зобов'язань по кредитному договору № SAMDN2385 від 27.04.2009 року (далі Договір-1) та № SAMDN9635 від 24.11.2006 року (далі Договір-2), а також приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт.

Вирішуючи вказаний спір та відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції, дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є безпідставними, необґрунтованими та недоведеними.

З вказаним висновком погоджується і колегія суддів виходячи з наступного:

Згідно із вимогами ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, у встановлений строк, згідно умов договору та вимог закону.

Відповідно до вимог статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ст.1053 ЦК України за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов'язанням. Заміна боргу позиковим зобов'язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики (стаття 1047 цього Кодексу).

Відповідно до умов п. 1.1, 1.2 Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт сторони погодили по Договору 1 зменшити розмір заборгованості, яка виникла в період з дати надання позичальнику кредиту, а саме комісію на 294,12 грн. та штраф на 346,28 грн., сума заборгованості по Договору-1 становить - 812,34 грн.

Згідно із п. 1.1.3 Генеральної угоди дата погашення заборгованості за Договором - 1 визначено - 31.03.2016 року.

П.п. 1.2.2, 1.2.3 Генеральної угоди визначена заборгованість за Договором 2 з дати підписання Генеральної угоди становить 9 579,99 грн., остання дата погашення заборгованості за договором - 31.03.2016 року.

Сторони згідно із п. 1.2.1 Генеральної угоди, погодили по Договору 2 зменшити розмір заборгованості, яка виникла в період з дати надання кредиту, а саме, відсотки на 748,80грн. та комісія на 241,70грн.

Відповідно до умов п. 2.1 Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості (приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт) банк надав позичальнику ОСОБА_3 терміновий кредит у розмірі 9 791,17грн. на строк 24 місяців з 06.03.2016 року по 31.03.2016 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі в обмін на зобов'язання позичальника повернути кредит, сплатити відсотки у розмірі 1,5% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом у вказані в заяві, Умовах та правилах строки. Погашення заборгованості здійснюється з 1 по 25 число кожного місяця позичальник здійснює повернення кредиту банку в розмірі 489,95 грн. для погашення заборгованості по кредиту, яка складається із заборгованості по кредиту, процентів, а також інших витрат відповідно до Умов та правил. Дата останнього погашення заборгованості повинна бути не пізніше 31.03.2016 року.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Позивачем не надано суду кредитних договорів № для виконання яких було укладено генеральну угоду.

З наданого розрахунку заборгованості вбачається, що позивачем здійснено нарахування відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 18 %. Разом з тим в генеральній угоді визначено розмір відотків 1,5 %. Докази які б підтвердили домовленість сторін про збільшення відсоткової ставки за користування кредитом матеріали справи не містять.

Позивач не довів наявності у відповідача заборгованості у вказаному ним розмірі. Так, позивач не надав суду жодного доказу, який би свідчив про отримання відповідачем кредиту у розмірі 9791,17грн. чи перерахування цих коштів на платіжну картку відповідача, як про це зазначено у п.2.1 Генеральної угоди. Саме по собі підписання Генеральної угоди від 06.03.2014 року не підтверджує отримання коштів по кредиту.

Посилання апелянта на те, що на банк не було покладено обов'язку надати додаткові докази по справі, а саме: банківську виписку з особового рахунку відповідача безпідставні.

З матеріалів справи вбачається, що судом надавалась представнику позивача можливість надати докази по справі, 08 листопада 2017 року явка представника позивача була визнана обов'язковою. Проте позивач в судові засідання призначені на 11 січня 2018 року,15 березня 2018 року, 05 червня 2018 року, не з'явився, хоч був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору з власної ініціативи, що визначено статтею 82 ЦПК України.

Суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про відмову у позові у зв'язку з його недоведенністю.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, а тому підстав для її задоволення не встановлено.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Вишгородського районного Київської області від 05 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених ч. 3 ст. 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий:

Судді: