Постанова

Іменем України

21 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 442/6720/15-ц

провадження № 61-13908св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Сімоненко В. М.,

суддів: Калараша А. А. (суддя-доповідач), Лесько А. О., Мартєва С. Ю.,

Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: відділ Держземагенства у місті Дрогобичі, Дрогобицька міська рада,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 квітня

2016 року у складі судді Крамара О. В., та на ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 28 вересня 2016 року у складі колегії суддів: Приколоти Т. І., Мікуш Ю. Р., Павлишина О. Ф.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ:

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: відділ Держземагенства у місті Дрогобичі, Дрогобицька міська рада, провизнання недійсним та скасування державного акта на право власності на земельну ділянку.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 437221 ОСОБА_1 є власником земельної ділянки, яка розташована за адресою:

АДРЕСА_1 . Його земельна ділянка межує із земельною ділянкою відповідачів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

04 липня 2008 року відповідачі оформили на земельну ділянку державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 506088.

Вважав, що зазначений акт був складений із грубими порушеннями, зокрема, в Протоколі погодження меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для відповідачів, біля прізвища та ініціалів позивача як суміжного землекористувача поставлено підроблений підпис.

Посилаючись на вказане, вважав, що Протокол погодження меж земельної ділянки відповідачів є недійсним, адже насправді цей протокол

ОСОБА_1 як суміжний землекористувач не підписував, а тому просив задовольнити позовні вимоги.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від

18 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 28 вересня 2016 року,позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано недійсним та скасовано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 506088, виданий 04 липня 2008 року на підставі рішення Дрогобицької міської ради від 07 квітня 2008 року № 372 та зареєстрований у Книзі записів реєстрації актів на право власності на землю № 6; скасовано державну реєстрацію земельної ділянки, кадастровий номер :01:001:01:0196.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, виходив із того, що Протокол погодження меж земельної ділянки відповідачів є недійсним, оскільки не був підписаний суміжним землекористувачем - ОСОБА_1 , а тому існують правові підстави для задоволення позову провизнання недійсним та скасування державного акта на право власності на земельну ділянку.

Додатковим рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 07 листопада 2016 року стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 2 841,60 грн за проведення почеркознавчої експертизи.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

27 жовнтя 2016 року ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справкасаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 28 вересня 2016 року і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій неповно дослідили обставини, що мають значення для справи, та зробили помилкові висновки про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

При вирішенні спірних правовідносин суди неправильно застосували положення статті 198 Земельного кодексу України, якими передбачено, що погодження меж земельної ділянки є допоміжною стадією у процедурі приватизації землі, спрямованою на те, щоб уникнути технічних помилок.

Крім того, суди не звернули увагу на те, що сам факт накладання меж сусідніх земельних ділянок не може бути підставою для скасування державного акта на право власності. Позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження порушення чи накладання меж земельних ділянок.

Суди першої та апеляційної інстанцій не встановили, які права позивача порушені внаслідок неузгодження меж суміжних земельних ділянок, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень.

Додаткове рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 07 листопада 2016 року не оскаржується, а тому судом касаційної інстанції не переглядається.

Доводи інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Рух касаційної скарги

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 листопада 2016 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з суду першої інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 квітня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Справу № 442/6720/15-цпередано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 01 липня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позиція Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати касаційного цивільного суду

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення не відповідають.

Короткий зміст встановлених фактичних обставин справи

Судами встановлено, що ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 22 липня 2004 року № 235031, реєстровий № 855, є власником земельної ділянки площею 0, 0144 га, що розташована за адресою:

АДРЕСА_1 , що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 437221.

Відповідно до державного акта про право власності на земельну ділянку від 04 липня 2008 року серії ЯД № 506088 співвласниками суміжної земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , є: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10

Судами також встановлено, що у Протоколі погодження меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для відповідачів, біля прізвища та ініціалів позивача як суміжного землекористувача проставлений підроблений підпис, що підтверджується висновком експерта судової криміналістичної експертизи з дослідження почерку і підписів від 12 лютого 2016 року

№ 4944, виготовленим експертами Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз.

Висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду за результатом розгляду касаційної скарги та застосовані норми права

У статті 106 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин.

На виконання статті 106 ЗК України наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за N 391/17686, затверджено Інструкцію про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками.

У пункті 3.13. Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками від

18 травня 2010 року № 376 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою. Повідомлення власників (користувачів) суміжних земельних ділянок про дату і час проведення робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем завчасно, не пізніше ніж за п`ять робочих днів до початку робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Повідомлення надсилається рекомендованим листом, кур`єрською поштою, телеграмою чи за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення. Власники (користувачі) суміжних земельних ділянок, місце проживання або місцезнаходження яких невідоме, повідомляються про час проведення робіт із закріплення межовими знаками поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) через оголошення у пресі за місцезнаходженням земельної ділянки. Закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) може здійснюватися за відсутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок у випадку їх нез`явлення якщо вони були належним чином повідомлені про час проведення вищезазначених робіт, про що зазначається у акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 580/168/16-ц (провадження № 61-19526сво18) зроблено висновок, що погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов`язкових технічних помилок. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із власником та/або землекористувачем не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів чи землевласників. Не надання особою своєї згоди на погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача та/або власника не може бути перешкодою для розгляду місцевою радою питання про передачу земельної ділянки у власність відповідачу за обставин виготовлення відповідної технічної документації. Непідписання суміжним власником та/або землекористувачем акту узгодження меж земельної ділянки саме по собі не є підставою для визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку.

Аналогічний правовий висновок сформовано у постанові Верховного Суду в складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 червня 2019 року у справі № 350/1137/16-ц (провадження № 61-14260св18).

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Тлумачення вказаних норм дозволяє зробити висновок, що для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які саме права або інтереси позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем, і за захистом яких прав чи інтересів позивач звернувся до суду.

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При задоволенні позовних вимог суди першої та апеляційної інстанцій зробили висновок, що на час складення акта про погодження (встановлення) та закріплення в натурі меж земельної ділянки

ОСОБА_1 не підписував зазначений акт. Підпис ОСОБА_1 був підроблений, а тому відповідачі набули права власності на земельні ділянки з порушенням порядку виготовлення технічної документації із землеустрою.

Проте позивач не довів належними та допустимими доказами, що спірний державний акт порушує його права чи законні інтереси, зокрема, щодо права користування земельною ділянкою.

Крім того, земельна ділянка, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_1 , та земельна ділянка, що розташована за адресою:

АДРЕСА_2 , співвласниками якої є: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , не накладаються одна на одну, що підтверджується планом вказаних земельних ділянок, планом території м. Дрогобич, виготовленими Дрогобицьким районним відділом Львівської філії центру Державного земельного кадастру

від 20 листопада 2015 року, що міститься в матеріалах справи (а.с. 35, 36).

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 141 ЦПК України підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 661,20 грн, сплачений

ОСОБА_2 за подання касаційної скарги.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області

від 18 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області

від 28 вересня 2016 року скасувати, ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: відділ Держземагенства у місті Дрогобичі, Дрогобицька міська рада, - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 661,20 грн (шістсот шістдесят одну гривню двадцять копійок).

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. М. Сімоненко

Судді:

А. А. Калараш

А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

С. П. Штелик