ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 09 серпня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_4, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про стягнення суми, звернення стягнення на предмет іпотеки, зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення про стягнення суми, звернення стягнення на предмет іпотеки, зобов'язання вчинити певні дії.

Позов мотивований тим, що 29 листопада 2016 року між ним та ОСОБА_1 був укладений договір позики, за яким він надав у позику Позичальнику грошові кошти в сумі 500 000,00 грн. на строк до 29 вересня 2017 року. Позивачем в повному обсязі були виконані зобов'язання за Договором позики. Натомість ОСОБА_1 свої обов'язки по поверненню позики станом на момент подання позову не виконала. В забезпечення виконання зобов'язань за Договором позики між позивачем та ОСОБА_3 був укладений договір поруки від 29.11.2016 року. Відповідно до п. 1.1. Договору поруки Поручитель на добровільних засадах зобов'язується солідарно з ОСОБА_1 відповідати перед Кредитором за виконання Позичальником зобов'язань за договором позики від 29 листопада 2016 року. В пункті 2.1. Договору поруки сторони договору визначили, що у випадку невиконання Позичальником взятих на себе зобов'язань по Договору позики, Поручитель несе відповідальність перед Кредитором у сумі 1 000,00 грн.

Також, у забезпечення виконання зобов'язань по поверненню грошових коштів між ним та ОСОБА_1 29 листопада 2016 року було укладено іпотечний договір, відповідно до якого, з метою забезпечення виконання зобов'язань за Договором позики, ОСОБА_1 передала в іпотеку позивачу нерухоме майно: домоволодіння (житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами) загальною площею - 677,9 кв.м., житловою площею - 290,0 кв.м. під АДРЕСА_1 та земельну ділянку, кадастровий номер - НОМЕР_1, за цією ж адресою, площею 0,2 га, на якій розташовано вищевказане домоволодіння.

Проте, отримавши інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна №92283123 від 19.07.2017 року йому стало відомо, що нерухоме майно ОСОБА_1 обтяжено, а саме встановлена заборона на нерухоме майно, зареєстрована на підставі ухвали Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 06.02.2017. Таким чином, у випадку визнання права власності на предмет іпотеки за ним, заборони накладені на нерухоме майно будуть обмежувати його право власності.

Просив задовольнити позов.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 09 серпня 2018 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з наявності рішенням суду, яке набрало законної сили про визнання недійсним договору іпотеки нерухомого майна, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 29.11.2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Занько Е.П., зареєстрований в реєстрі за №1464 та яким скасовано державну реєстрацію обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1, накладену на підставі договору іпотеки від 29.11.2016 року, номер запису про обтяження 17712522. При цьому, судом вказано, що оскільки не настав строк повернення коштів за договором поруки, позовні вимоги до ОСОБА_3 також задоволенню не підлягають.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просила вказане рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення. Яким позов залишити без розгляду.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що в судове засідання 19 липня 2018 року належним чином повідомлений позивач втретє не з'явився, при цьому, його неявка перешкоджала розгляду справи. Незважаючи на це, суд першої інстанції відклав розгляд справи та 09 серпня 2018 року розглянув справу по суті. Апелянт вважає, що позивач був позбавлений можливості надати відповідь на відзив ОСОБА_4, подати заяву про залишення позову без розгляду та при необхідності звернутися із повторним позовом.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.

Так, матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що 29 листопада 2016 року між ОСОБА_2 (Позикодавець) та ОСОБА_1.(Позичальник) був укладений Договір позики, за яким Позикодавцем передано у власність Позичальникові грошові кошти в безготівковому вигляді в сумі 500 000,00 грн., а Позичальник зобов'язався повернути в обумовлений договором термін таку ж суму грошових коштів.

Відповідно до п. 2 Договору позики грошові кошти, які є предметом цього договору, передані Позикодавцем та одержані Позичальником до підписання договору.

Пунктом 3 цього договору визначено, що Позичальник зобов'язаний повернути Позикодавцю позику у строк не пізніше 29 листопада 2026 року.

29 листопада 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір поруки, відповідно до якого остання зобов'язується солідарно з ОСОБА_1 відповідати перед кредитором за виконання Позичальником зобов'язань за договором позики від 29 листопада 2016 року.

В пункті 2.1. Договору поруки сторони договору визначили, що у випадку невиконання Позичальником взятих на себе зобов'язань по Договору позики, Поручитель несе відповідальність перед Кредитором у сумі 1 000,00 грн..

02 лютого 2017 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до договору позики від 29 листопада 2016 року та викладено в новій редакції пункт 3 Договору позики, яким передбачено, що Позичальник зобов'язаний повернути Позикодавцю позику у строк не пізніше 29 вересня 2017 року.

29.11.2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки, за яким ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 в іпотеку житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку за цією ж адресою.

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 19 липня 2017 року на нерухоме майно ОСОБА_1 наявне обтяження № 19521891 на підставі ухвали Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 06 лютого 2017 року. Обтяжувач: Самарський районний суд м. Дніпропетровська, особа, в інтересах якої встановлено обтяження: ОСОБА_4.

З цієї ж довідки видно, що відомості про право власності за ОСОБА_1 на житловий будинок з господарським будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 станом на 19.07.2017 рік відсутні, наявне лише право власності на земельну ділянку на підставі договору дарування від 13.06.2016 року. Відомості з державного реєстру іпотек відсутні.

Заочним рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 24 березня 2017 року, яке набрало законної сили 23 травня 2017 року визнано недійсним договір дарування житлового будинку АДРЕСА_1 між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 від 13 червня 2016 року, скасовано державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на житловий будинок з господарським будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1; визнано недійсним договір іпотеки нерухомого майна між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 29.11.2016 року; скасовано державну реєстрацію обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1, накладену на підставі договору іпотеки від 29.11.2016 року.

28 вересня 2017 року ухвалою судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська роз'яснено заочне рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 23 березня 2017 року та зазначено, що скасування державної реєстрації права власності за ОСОБА_1 на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1, як наслідок, тягне за собою поновлення запису про реєстрацію зазначеного права за попереднім власником - ОСОБА_6, яке раніше було зареєстроване в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 29.09.2005 року на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_2, 28.09.2005 року виданого виконавчим комітетом Самарської районної у м. Дніпропетровську ради.

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06 червня 2017 року право власності на житловий будинок, з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 01.06.2017 року скасовано.

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 25.10.2017 року право власності на житловий будинок, з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 зареєстровано з 12.10.2017 року за ОСОБА_6.

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 01.06.2017 року іпотека скасована.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, і за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно, відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Положеннями ч. 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

В силу ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконанням ним грошового зобов'язання.

Згідно із ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Встановивши вказані обставини справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, оскільки рішенням суду, яке набрало законної сили визнано недійсним договір іпотеки нерухомого майна між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 29.11.2016 року та скасовано державну реєстрацію обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1, накладену на підставі договору іпотеки від 29.11.2016 року.

При цьому, судом першої інстанції вірно відмовлено у задоволенні позовних вимог і до поручителя ОСОБА_3.

Доводи апелянта в скарзі про те, що в судове засідання 19 липня 2018 року належним чином повідомлений позивач втретє не з'явився, при цьому, його неявка перешкоджала розгляду справи, незважаючи на це, суд першої інстанції відклав розгляд справи та 09 серпня 2018 року розглянув справу по суті в зв'язку із чим позивач був позбавлений можливості надати відповідь на відзив ОСОБА_4, подати заяву про залишення позову без розгляду та при необхідності звернутися із повторним позовом, є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не впливають на законність оскаржуваного рішення, оскільки доводів щодо порушення судом норм матеріального права відповідачкою у її скарзі не вказано, а зазначені твердження жодним чином не порушують її законні права та інтереси.

Крім того, позивач ОСОБА_2 із апеляційною скаргою на вказане рішення не звертався, що свідчить про його згоду з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції повно, всебічно та об'єктивно з'ясувавши обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Оскаржуване рішення як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинне бути залишене без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

В зв'язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення, відповідно до ст. 141 ЦПК України, сплачений апелянтом судовий збір за подання апеляційної скарги поверненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 09 серпня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови підготовлений 04 лютого 2019 року

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко