КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 376/896/18
Головуючий у першій інстанції - ЯрошенкоС.М.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/2910/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2019року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Яворського М.А. (суддя-доповідач), КашперськоїТ.Ц., ФінагеєваВ.О.,

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" на рішення Сквирського районного суду Київської області від 21 серпня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2018 року позивач ПАТ КБ "Приватбанк" звернувся до суду із вказаним позовом мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до договору б/н від 11 серпня 2011 року ОСОБА_5 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 3500,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає дії строку картки. Однак у порушення умов договору свої зобов'язання не виконав, внаслідок чого станом на 31 березня 2018 року має заборгованість в розмірі 78346,85 грн., з яких 3122,28 грн. - заборгованість за кредитом, 67617,58 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3400,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 3706,99 грн. - штраф (процентна складова).

Позивач просив стягнути із ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором у зазначеному розмірі та 1762,00 грн. судових витрат.

Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 21 серпня 2018 року позов ПАТ КБ "Приватбанк" задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 3122,28 грн. та судовий збір у розмірі 70,22 грн. В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник АТ КБ "Приватбанк" ЛитвиненкоО.Л. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення першої інстанції в частині відмови у стягненні суми процентів, пені, штрафів та ухвалити в цій частині нове рішення, задовольнивши позовні вимоги в цій частині у повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, зазначала, що відповідач уклав кредитний договір, а саме заповнивши анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг з позивачем, був ознайомлений та згодний з умовами надання банківських послуг та був згодний з тим, що його заява разом з Умовами надання банківських послуг та Правилами складає між ним та банком кредитний договір.

Вказує, що судом порушена презумпція правомірності правочину, закріплена у ст. 204 ЦК України, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний відповідно до закону судом недійсним. Підпис відповідача в заяві позичальника, свідчить про те, що він повністю згодний з умовами кредитування та отриманням кредиту саме на таких умовах. Вказує, що позичальник отримав кредитний ліміт на кредитну картку та активно користувався кредитним лімітом банку, що підтверджується випискою про рух коштів, а також у розрахунку заборгованості. Банк виконав свої зобов'язання за вказаним договором надавши відповідачу кошти шляхом встановленого кредитного ліміту, таким чином між банком і відповідачем було укладено кредитний договір, який ніким не оспорений, а отже є всі законні підстави для стягнення заборгованості з відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Задовольняючи частково позовні вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк" шляхом стягнення заборгованості в розмірі 3122,28 грн., суд першої інстанції виходив з того, що в Анкеті - заяві ОСОБА_5 виявив бажання оформити на своє ім'я кредитний ліміт та фактично користувався наданими Банком кредитними коштами.

Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що 11.08.2011 р. ОСОБА_5 підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, яка містить лише його персональні дані. Натомість, у вказаній анкеті відсутні дані про істотні умови кредитного договору, а саме: розмір кредитного ліміту, процентна ставка, номер кредитної картки, рахунок та строк її дії, цільове призначення кредиту, обов'язковість яких передбачено Умовами і правилами надання банківських послуг (а.с.35).

Своїм підписом в анкеті-заяві ОСОБА_5 підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладення і згоден з його умовами. Екземпляр договору про надання банківських послуг він згоден отримати шляхом роздрукування з офіційного сайту www.pb.ua.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінюючи висновки суду по суті позовних вимог та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд керується наступним.

Звертаючись до суду з позовом, ПАТ КБ "Приватбанк" вказує на те, що позичальник не виконує свої зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку з чим утворилася заборгованість.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Обґрунтовуючи позовні вимоги та апеляційну скаргу, АТ КБ "Приватбанк" зазначав, що сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору, оскільки відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві, і що відповідач поставив підпис в заяві позичальника, яким засвідчив те, що він повністю згодних з умовами кредитування та отриманням кредиту саме на таких умовах.

Судом першої інстанції дані доводи обґрунтовано не взято до уваги, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які підтверджують факт досягнення сторонами згоди про предмет договору та інші умови.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_5 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг.

Разом із тим, банківські послуги не обмежуються наданням кредитів, а тому із наданої позивачем анкети-заяви не можна дійти беззаперечного висновку, що ОСОБА_5 мав намір укласти саме кредитний договір.

Також із доказів, наявних в матеріалах справи, не вбачається підтвердження того, що відповідачем отримано та ознайомлено його під підпис з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку".

Дані документи є складовою договору про надання банківських послуг, а отже на підставі наявних в матеріалах справи доказів не можна встановити, що сторони дійшли згоди із усіх істотних умов договору.

Зазначення в анкеті-заяві про ознайомлення відповідача з Умовами та Правилами надання банківських послуг, без ідентифікації самих умов, як таких, що погоджені підписом ОСОБА_5, не може бути належним доказом ознайомлення та погодження відповідача саме з тією редакцією умов, на якій наполягає банк.

Наявні в матеріалах справи Умови та Правила надання банківських послуг і Тарифи Банку не містять підпис відповідача. Також позивач не надав належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови і Тарифи є складовою частиною укладеного між сторонами договору і що саме ці Умови і Тарифи мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника.

Вказана правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 22 березня 2017 року в справі № 6-2320цс16.

Враховуючи вищевикладене, доводи апелянта із посиланнями на положення ст. 1054 ЦК України щодо сплати відсотків за кредитним договором та ч. 1 ст. 630 ЦК України, яка регулює типові умови договору є недоведеними та колегією суддів не приймаються.

В матеріалах справи містяться докази того, що відповідна картка, зазначена у позові, була видана ОСОБА_5 строком дії до травня 2015 р., на підставі якої відповідач отримав кошти в розмірі кредитного ліміту, при цьому відповідач подав заяву про визнання боргу в частині заборгованості за кредитом у розмірі 3122,28 грн. (а.с.63-64).

Відповідно до ст. ст. 1048, 1054 ЦК України кредитний договір є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками, а отже банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором.

Розрахунок заборгованості, на думку апеляційного суду, сам по собі не може бути належним та допустимим доказом її наявності та розміру, а також укладення кредитного договору, оскільки нічим іншим не підтверджується і його правильність неможливо перевірити.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Разом із тим, в матеріалах справи міститься лише нічим не обґрунтований розрахунок заборгованості, а отже в силу принципу змагальності сторін, визначеного ст. 12 ЦПК України, позивач мав надати належні та допустимі докази надання відповідачу грошових коштів за кредитним договором та розміру заборгованості у випадку її наявності, чого ним зроблено не було, на що не звернув увагу суд першої інстанції.

Аналізуючи вищевикладене, оскільки відповідач вчиняв дії щодо часткової сплати заборгованості за кредитом та визнав заборгованість за отриманим кредитом в частині тіла кредиту в розмірі 3 122,28 грн., то суд першої інстанції правомірно стягнув з ОСОБА_5 заборгованість за кредитним договором б/н від 11 серпня 2011 року.

Однак, позивачем не доведено, що між сторонами досягнуто згоди щодо самого виду договору (кредитний або будь-який інший), а також щодо інших умов, викладених в Умовах та Правилах надання банківських послуг, тому суд першої інстанції дійшов до правомірного висновку про відмову у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача на користь Банку заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 67 617,58 грн., заборгованості за пенею та комісією - 3 400,00 грн. та штрафу у розмірі 500,00 грн. (фіксована частина), 3706,99 грн. (процентна складова).

Внаслідок чого, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції ст. 204 ЦК України, якою встановлено презумпцію правомірності правочину, враховуючи, що в матеріалах справи відсутні докази його належного укладення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для часткового скасування в суді апеляційної інстанції та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є не повне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, проте підлягає зміні в частині визначення суми судових витрат, у зв'язку з неправильним застосуванням норм п. 1.1. ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" задовольнити частково.

Рішення Сквирського районного суду Київської області від 21 серпня 2018 року змінити в частині стягнення з ОСОБА_5 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" судового збору у розмірі 70,22 грн. та викласти в такій редакції:

Стягнути зОСОБА_5 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" судовий збір у розмірі 1762,00 грн.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді :

_______________ ________________ ______________

М.А.Яворський Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв