ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 599/1353/18Головуючий у 1-й інстанції Чорна В.Г.
Провадження № 22-ц/817/63/19 Доповідач - Сташків Б.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Сташків Б.І.

суддів - Костів О. З., Парандюк Т. С.,

за участю секретаря - Сович Н.А.

та сторін - представника позивача Органу опіки та піклування Зборівської районної державної адміністрації - Громовик У.М., відповідача ОСОБА_4 її представника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі цивільну справу № 599/1353/18 за апеляційною скаргою Органу опіки та піклування Зборівської районної державної адміністрації на рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 29 жовтня 2018 року, ухваленого суддею Чорною В.Г., повний текст рішення складено 29 жовтня 2018 року, у цивільній справі за позовом Органу опіки та піклування Зборівської районної державної адміністрації до ОСОБА_4 про негайне відібрання дитини без позбавлення батьківських прав,-

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2018 року представник Органу опіки і піклування Зборівської районної державної адміністрації звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про негайне відібрання дитини без позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначав, що відповідач веде аморальний спосіб життя, ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дочки, не піклуються про її фізичний і духовний розвиток.

Також, у доводах позовної заяви посилається на те, що 31 серпня 2018 року до служби у справах дітей Зборівської районної державної адміністрації надійшло повідомлення від Золочівського ВП ГУНП в Львівській області, яким повідомлено, що гр. ОСОБА_4 разом з її малолітньою донькою, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 виявлено в АДРЕСА_1, яка мала намір заробити гроші, займаючись проституцією, надаючи сексуальні послуги. Позивач зазначав, що через виникнення загрози життю та здоров'ю малолітньої дитини, дане питання розглядалось на комісії з питань захисту прав дитини, де прийнято рішення про негайне відібрання малолітньої дитини.

Враховуючи наведене, представник позивача просив суд відібрати у відповідача ОСОБА_4 дитину та передати для подальшого влаштування органу опіки та піклування Зборівської районної державної адміністрації.

Рішенням Зборівського районного суду Тернопільської області від 29 жовтня 2018 року в задоволенні позовних вимог Органу опіки і піклування Зборівської районної державної адміністрації про відібрання у відповідача ОСОБА_4, неповнолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, відмовлено.

На позивача Орган опіки і піклування Зборівської районної державної адміністрації покладено контроль за виконанням батьківських обов'язків ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, мешканки с. Івачів, Зборівського району.

Не погодившись з вказаним рішенням, від представника Органу опіки та піклування Зборівської районної державної адміністрації поступила апеляційна скарга, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права,представник позивача просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги Органу опіки та піклування Зборівської районної державної адміністрації .

У доводах апеляційної скарги позивач зазначає, що судом першої інстанції не враховано підстави для відібрання дитини в матері, не взято до уваги, що відповідач характеризує себе з посередньої сторони, поводиться з агресією до оточуючих.

Також, апелянт вказує, що судом при вирішення справи не враховано факту присутності дитини під час надання сексуальних послуг відповідачем, що може негативно впливати на психологічний стан дитини.

Крім того зазначає, що зазначення в рішенні суду про покладення контролю на орган опіки та піклування за виконанням батьківських обов'язків, чинним законодавством не передбачено, а тому не може бути здійснено у зв'язку із відсутністю механізму реалізації службою вчинення таких дій.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

У судовому засіданні представник позивача Органу опіки та піклування Зборівської районної державної адміністрації Громовик У.М. підтримала подану апеляційну скаргу, просила її задовольнити, посилаючись на підстави викладені в ній.

Відповідач ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечили проти доводів апеляційної скарги, просили її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог, зокрема відсутності доказів існування того, що з вини ОСОБА_4 вбачається реальна загроза життю та здоров'ю дитини, також відсутності доказів про незадовільний стан здоров'я та неналежних умов проживання дитини з матір'ю.

Колегія суддів вважає, що висновки суду є правильними, оскільки ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному дослідженні наявних у справі доказів та на основі повно і всебічно з'ясованих обставинах, вірно застосовано до правовідносин, що склалися, норми матеріального та процесуального права.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_4 є матір'ю ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1, виданим виконавчим комітетом Вовчківської сільської ради Зборівського району Тернопільської області від 07 лютого 2017 року.

Згідно довідки про склад сім'ї, виданої виконкомом Зборівської міської ради Зборівського району Тернопільської області за №50 від 30.07.2018 року встановлено, що донька ОСОБА_6 проживає в АДРЕСА_2 разом із мамою ОСОБА_4, бабусею ОСОБА_7, дядьком ОСОБА_8, співжителька дядька ОСОБА_9, племінник ОСОБА_10, дочка співжительки дядька ОСОБА_11, дочка співжительки дядька ОСОБА_12

31 липня 2018 року комісією з питань захисту прав дитини Зборівської районної державної адміністрації, у зв'язку з виявленням загрози життю та здоров'ю дитини, прийнято рішення про вжиття заходів щодо вилучення доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 від матері ОСОБА_4та влаштування дитини до Тернопільського обласного спеціалізованого будинку дитини, інформувати про негайне відібрання дитини та вирішення питання про надання статусу малолітній дитині.

Згідно розпорядження Голови районної державної адміністрації за № 243-од від 01 серпня 2018 року постановлено негайно відібрати дитину ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 від відповідача та здійснити заходи щодо тимчасового влаштування до державної установи.

Відповідно до акту обстеження матеріально- побутових умов заявника ОСОБА_4 від 30 липня 2017р. в АДРЕСА_2 вбачається, що родина складається з восьми осіб: заявник ОСОБА_4, дочка ОСОБА_6, бабуся ОСОБА_7, дядько ОСОБА_8, співмешканка дядька ОСОБА_9, племінник ОСОБА_10, дочка співмешканки дядька ОСОБА_11, дочка співмешканка дядька ОСОБА_12 Житловий будинок 1959 року побудови, загальної площею 66м2., в т. ч. житлова площа 48 м2., є дві житлові кімнати, коридор, веранда. Користуються земельною ділянкою загальною площею 0, 89 га. В підсобному господарстві утримують домашню птицю.

Відповідно до характеристики ОСОБА_4 наданої виконкомом Зборівської міської ради за №49 від 30 липня 2018 року вбачається, що відповідач характеризується посередньо. Має психічне захворювання, але лікування не проходила. Не працює, одинока мати, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Вихованню дитини приділяє недостатньо уваги.

Згідно постанови інспектора СРПП №3 Золочівського ВП ГУНП у Львівській області від 31 липня 2018 року відповідача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 181-1 КУпАП .

З довідки Тернопільського обласного спеціалізованого будинку дитинки за №234 від 10 вересня 2018 року встановлено, що ОСОБА_4 відвідувала малолітню доньку ОСОБА_13 протягом часу її перебування у закладі чотирнадцять раз з 11 серпня 2018 року, 12 серпня 2018 року, 13 серпня 2018року, 15 серпня 2018року, 16 серпня 2018року, 20 серпня 2018року,25 серпня 2018 року ,28 серпня 2018р.,29 серпня 2018р.,31 серпня 2018р.,01 вересня 2018р.,02 вересня 2018р.,04 вересня 2018р., 06 вересня 2018р., під час відвідування доньки поводилась агресивно, погрожувала викрасти дитину та намагалася забрати дитину додому без належно оформлених документів.

Частиною 1 статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" встановлено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно із ч. 1 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Як на підставу позовних вимог про відібрання малолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 у матері ОСОБА_4 без позбавлення їх батьківських прав, орган опіки та піклування зазначив про виникнення реальної загрози життю та здоров'ю дитини. Однак , в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували дану обставину. Зі справи не вбачається та стороною позивача не доведено, що відповідач своїми діями несе безпосередню загрозу життю та здоров'ю дитини.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_4 надавала пояснення в яких відповідач заперечила факт зайняття проституцією, позовні вимоги ґрунтуються на припущеннях, а її пояснення були наданні на вимогу працівників поліції, оскільки вони відібрали у неї дитину та погрожували не повертати їй, також відповідач стверджує, що піклується про доньку, про її фізичним та духовний розвитком, забезпечує доньку одягом та необхідними для дитини речами, вказує ,що не мала наміру своїми діями зашкодити дочці та на даний час важко переживає розлуку з дитиною.

Згідно ч. 1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання.

У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам за їх бажанням або органові опіки та піклування.

Передбаченими пунктами 2-5 частини першої статті 164 СК України підставами для відібрання дитини від батьків є ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоке поводження з дитиною; хронічний алкоголізм або наркоманія; експлуатація дитини, примушення її до жебракування та бродяжництва.

У виняткових випадках, при безпосередній загрозі для життя або здоров'я дитини, орган опіки та піклування або прокурор мають право постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків ч. 2 ст. 170 СК України.

Таким чином, під час розгляду справи, позивачем не було надано переконливих доказів загрози життю та здоровою, внаслідок протиправних дій відповідача ОСОБА_4 малолітній дитині ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, а відтак суд дійшов обґрунтованого висновку по відсутність підстав для негайного відібрання дитини від ОСОБА_4

Разом з тим , з матеріалів справи не вбачається, що відповідач ОСОБА_4 не забезпечує дитину харчуванням, одягом, не виявляє до неї батьківської турботи і тим самим ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Відповідно до статті 51 Конституції України, статті 5 СК України, держава охороняє сім'ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім'ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України.

Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини.

Суд першої інстанції дослідив надані позивачем докази, дав їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про відсутність належних доказів, які б підтвердили факт наявності на час розгляду справи загрози життю та здоров'ю дитини.

В матеріалах справи відсутні докази того, що залишення дитини з матір'ю є небезпечним для їх життя, здоров'я і морального виховання, а також докази того, що дитина у зв'язку з неналежним за нею доглядом та вихованням має незадовільний стан здоров'я, її розвиток не відповідає її віку. Також, позивачем не доведено жорстокого поводження матері з дитиною та реальне існування такої небезпеки у разі залишення дитини з матір'ю. В судовому засіданні апеляційної інстанції, представник органу опіки та піклування підтвердила, що дитина під час негайного відібрання її у матері, була доглянутою, охайно одягненою та здоровою.

Необґрунтованими також є доводи апеляційної скарги про наявність небезпеки для життя та здоров'я дитини, внаслідок можливих психічних захворювань відповідача, оскільки в матеріалах справи відсутні належні докази, які б підтверджували незадовільний психічний стан відповідача.

Довідка - характеристика Зборівської міської ради за №49 від 30 липня 2018 року, в якій зазначається про психічне захворювання ОСОБА_4 не може бути належним доказом, підтвердження такого виду психічного захворювання відповідача, який унеможливлює нею виконання батьківських обов'язків, оскільки даний факт не підтверджується жодним відповідним документом, зокрема медичною довідкою чи випискою з хвороби відповідача.

Разом з тим, у суді першої інстанції допитувався спеціаліст (лікар психіатр) ОСОБА_14, який у своїх поясненнях зазначив, що відповідач ОСОБА_4 перебуває у нього на обліку, проте діагноз, який поставлено відповідачці, не перешкоджає виконувати покладених на неї батьківських обов'язків по вихованню дитини. Вказана поведінка ОСОБА_4 не вплинула на психологічний стан дитини і не відобразилася негативно на її моральному розвитку.

Відповідно із статтею 9 Конвенції про права дитини держава має забезпечити, щоб дитина не розлучалась з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли за рішенням суду встановлено, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини.

Ураховуючи положення частини 1 статті 3 Конвенції про права дитини, частини 7 статті 7 СК при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

Згідно з вимогами ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні.

Європейський суд з прав людини в контексті статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, серед іншого зазначив, що головним критерієм при вирішенні таких справ є інтереси дитини, розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин, і відповідне рішення має підкріплюватись достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини (пункт 49 рішення від 18 грудня 2008 року в справі «Савіни проти України»).

Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв'язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам'ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з'ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров'я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз'єднання сім'ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (SAVINY v. UKRAINE, № 39948/06, § 50, ЄСПЛ, від 18 грудня 2008 року).

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в оточенні любові і моральної та матеріальної забезпеченості, дитина може бути розлучена з матір'ю у виняткових випадках.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про передчасність негайного відібрання дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 в матері, оскільки такий захід, на даний час недостатньо обґрунтований та такий, що суперечить інтересам дитини, матері та засадам справедливості.

Суд першої інстанції врахував дійсні обставини справи, дав належну оцінку доказам та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Відібрання дитини від матері призведе до страждань дитини, органом опіки та піклування не доведено, що встановлення державної опіки над дитиною виправдовує примусове відібрання її від матері та відповідатиме інтересам дитини.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст.367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції ,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Органу опіки та піклування Зборівської районної державної адміністрації- залишити без задоволення.

Рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 29 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова Тернопільського апеляційного суду набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Дата складання повного тексту постанови - 04 лютого 2019 року.

Головуючий: Сташків Б.І.

Костів О.З.

Судді: Парандюк Т.С.