24.01.2019 Справа №607/3985/18
ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2019 року м.Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

-головуючої судді Черніцької І.М.

-за участю секретаря судового засідання Бойко І.І.

сторони в судове засідання не з'явились

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (далі банк) звернулось в суд з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту в сумі 66570,06 грн.

В обґрунтування вимог позивач вказує, що 25.10.2013 року відповідачем підписано заяву, згідно якої останній отримав кредит у розмірі 15000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Шляхом підписання вказаної заяви, відповідач підтвердив свою згоду на те, що дана заява разом із "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами банку", які викладені на сайті банку, складає між ними договір про надання банківських послуг. Щодо встановлення та зміни кредитного банком керувався положеннями п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4. Договору, згідно яких відповідач при укладенні договору надав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішення банку. Порядок та розміри сплати процентів та неустойки встановленні «Умовами, правилами надання банківських послуг" та "Тарифами банку", з якими відповідач, підписавши заяву був ознайомлений та погодився. Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у відповідних розмірах згідно доданого розрахунку. Відповідач ОСОБА_1 порушив умови договору, суми кредиту в повному обсязі не повернув, внаслідок чого станом на 15 лютого 2018 року утворилась заборгованість у розмірі 66570,06 грн., з яких: 24 719,93 грн.- тіло кредиту; 20 503,92 грн. -відсотки по кредиту; 17 699,97 грн.- пеня; 500 грн. -штраф (фіксована частина); 3146,19 грн. -штраф (процентна складова).

Посилаючись на наведене, банк просив позов задовольнити.

Заочним рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 23 травня 2018 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредиту задоволено повністю.

Відповідач подав до суду заяву про перегляд заочного рішення Тернопільського міськрайонного суду від 23 травня 2018 року. Як на підстави перегляду заочного рішення посилався на те, що банк пред'явив позов про стягнення кредитної заборгованості та пені із пропуском загальної та спеціальної позовної давності. Банк не надав суду належних розрахунків розміру боргу, оскільки в матеріалах справи містяться два взаємовиключаючі розрахунки суми боргу, з яких не зрозуміло як вказані суми утворись та за який період.

Також, звернув увагу суду на те, що банком неправомірно здійснено нарахування одночасно штрафу та пені, що суперечить правовій позиції Верховного Суду України викладеній у поставної від 11 жовтня 2017 року за № 6-1374цс17. Крім того, вказав, що між ними не було укладеного будь-якого договору, який би встановлював нарахування пені та штрафів, їх розмірів та підстави нарахування. Заява, яка підписана відповідачем не містить відомостей про тим банківської картки, розмір кредитного ліміту, розмір штрафних санкцій, процентів за користування коштами. Умови та Правила надання банківських послуг відповідач не підписував, відтак не погоджувався на умови кредитування, зазначені позивачем у позові.

Посилаючись на наведене, вважав, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 10.09.2018 року заочне рішення Тернопільського мськрайонного суду від 23 травня 2018 року скасовано та призначено справу до розгляду .

У судове засідання представник позивача не з'явився, хоча про час та місце був повідомлений належним чином. Попередньо подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує та просить задовольнити.

Відповідач та його представник в судове засідання також не з'явилися, хоча про час та місце були повідомлені належним чином. Попередньо представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Також надав додаткові письмові пояснення. Вказав, що Умови та Правила надання бнківських послуг не підписані відповідачем, а тому не можуть бути прийняті судом до уваги. Зазначене, на думку представника, узгоджується із правовою позицією Верховного Суду у справі за № 754/13763/15ц від 12 вересня 2018 року.

Представник відповідача був присутній у попередніх судових засідання, позов визнав частково, в частині отримання кредиту на суму 15000грн., і саме на цю суму у нього перед банком є заборгованість, яку він зобов'язаний повернути. Решту вимог заперечив, з підстав зазначених у заяві про перегляд заочного рішення суду.

Судом встановлено, що 25.10.2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір кредиту б/н, шляхом підписання відповідачем анкети-заяви, в якій вказано, що заява разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам та тарифами складає договір про надання банківських послуг.

У заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк» міститься інформація про те, що позичальник ознайомився з Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами ПАТ КБ «ПриватБанк» та погодився з ними. Позичальник ОСОБА_1 висловив свою згоду з тим, що ця заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Вказана заява підписана позичальником та представником банку, що не заперечується сторонами спору.

Встановлено, що банк виконав свої зобов'язання згідно з умовами договором та видав ОСОБА_1 кредит в сумі 15000 гривень., ліміт якого в подальшому був збільшений, із сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 43,2 % -за період з 2015 року по 13.11.2015 року, та 42 % -починаючи з 12 січня 2016 року, на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, що підтверджується розрахунок заборгованості долученим банком до позову.

З довідки банку за №20180306/0429 від 06 вересня 2018 року встановлено, що ОСОБА_1 згідно кредитного договору б/н від 25 жовтня 2013 року отримав картки за №№ НОМЕР_2, НОМЕР_3, остання з яких мала термін дії до 06.2018 року.

Факт отримання кредитних коштів, відкриття та використання карткового рахунку, користування платіжною карткою відповідачем не заперечується, що також підтверджується письмовими пояснення його представника викладеними у заяві про перегляд заочного рішення суду та в судовому засіданні.

З розрахунку заборгованості по рахунку відповідача вбачається, що останній користувався встановленим банком кредитним лімітом та частково сплачував заборгованості, останній раз вніс платіж на погашення заборгованості 24 грудня 2017 року на суму 1000грн.

Відповідно до вимог п.2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг,позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором.

Згідно умов п. 2.1.1.5.6 боржник зобов'язаний у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку.

В силу умов п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушення позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених даним договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф, розмір кого встановлений тарифами банку. Відповідно до долучених банком тарифів розмір штрафу за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов'язань становить 500, 00 грн. та 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахування нарахованих і прострочених процентів і комісії.

Відповідно до умов п. 1.1.7.11 Умов та правил надання банківських послуг, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього терміну жодна із сторін не проінформує другу сторону про розірвання даного договору, він автоматично пролонговується на такий же термін.

Згідно з умовами п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4. Умов та правил надання банківських послуг, після отримання від клієнта необхідних документів, а також заяви, банк приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну картку, а клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку. Клієнт дає право банку в будь -який момент змінити кредитний ліміт. Підписання договору є прямою і безумовною згодою клієнта щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.

Відповідач ОСОБА_1 належним чином не виконував свої зобов'язання згідно Умов і правил надання банківських послуг , внаслідок чого виникла заборгованість за кредитом, яка станом на 15.02.2018 рік складає 66 570,06 грн., з яких: 24 719,93 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 20 503,97 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 17 699,97 грн. - пеня, а також штрафи у розмірі 500 грн. та 3146,19 грн.

Факт наявності заборгованості підтверджується розрахунком заборгованості за договором №б/н від 25.10.2013 року станом на 15.02.2018 р., який не спростований відповідачем.

Відповідно до витягом із Статуту ПАТ КБ «ПриватБанк», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.04.2017 року та погодженого НБУ від 19.04.2017 року вбачається, що відбулась зміна типу та найменування ЗАТ на ПАТ, яке є правонаступником всіх прав та обов'язків ЗАТ КБ «ПриватБанк».

Згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що відбулась зміна назви товариства з ПАТ КБ «ПриватБанк» на Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк».

Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення.

В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу,в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

За вимогами ст.ст. 263,264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Положенням ст.610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до вимог ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частинами першою, другою статті 10561 ЦК України встановлено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною; тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Згідно з частинами першою та другою статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов'язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

В силу вимог ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

З матеріалів справи встановлено, що 25 жовтня 2013 року між сторонами укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 15000грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, який у подальшому був збільшений банком, із сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 43,2 % -за період з 2015 року по 13.11.2015 року, та 42 % -починаючи з 12 січня 2016 року, на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Підписавши заяву-анкету про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, ОСОБА_1 погодився на те, що ця заява разом з Пам"яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг в ПриватБанку, а також тарифами, складає договір про надання банківських послуг.

Згідно кредитного договору б/н від 25 жовтня 2013 року відповідач отримав картки за №№ НОМЕР_2, НОМЕР_3, остання з яких мала термін дії до 06.2018 року.

Встановлено, що банк належним чином виконав взяті на себе зобов'язання, надавши відповідачу банківську послугу з кредитування шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжні карти за №№ НОМЕР_2, НОМЕР_3, остання з яких мала термін дії до 06.2018 року.

Відповідач ОСОБА_1 отримав картку, користувався наданими йому позивачем кредитними коштами та частково сплачував заборгованість, а також сплачував проценти за користування кредитним коштами.

На підтвердження факту укладення кредитного договору, отримання платіжної картки та користування нею, часткової сплати заборгованості за кредитом позивачем надано розрахунок заборгованості по кредиту, з якого вбачаться факт використання коштів та часткове погашення відповідачем заборгованості. Більше того, відповідач не заперечив сам факт укладення договору, отримання кредиту на картку, користування нею та часткове погашення боргу.

Останній платіж на погашення заборгованості за кредитом та процентами відповідачем був внесений 24.12.2017 року нас уму 1000грн.

За таких обставин, відповідач зобов"язаний повернути кредит та сплатити проценти відповідно до умов договору.

Суд не приймає до уваги доводи відповідача про те, що Банком не надано доказів на підтвердження існування домовленості між сторонами про Умови та Правила надання банківських послуг в тому числі щодо розміру нарахованих процентів, неустойки, порядок їх зміни чи збільшення.

Так, п.1.1.3.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, передбачено, що Банк вправі вносити зміни тарифів та інших умов обслуговування рахунків. Банк має право в односторонньому порядку збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт, без попереднього повідомлення клієнта. При цьому банк, за винятком випадків зміни розміру кредиту, зобов'язаний не менше ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці по картрахунку. Якщо протягом 7 днів банк не отримував повідомлення від клієнта про свою незгоду зі змінами, рахується, що клієнт приймає нові умови.

Встановлено, що кредитний договір підписаний сторонами, їх волевиявлення було вільним і відповідало внутрішній волі. Відповідач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору, не скористався правом на відкликання згоди на укладання договору та в подальшому виконував його умови, сплачував кредитні кошти, тобто визнавав їх.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловлених за результатами перегляду справи №164/3576/15-ц від 06 лютого 2018 року.

Так, з матеріалів справи вбачається, що по картковому рахунку відповідача кредитний ліміт було збільшено та відповідач погодився на збільшення кредитного ліміту, продовжуючи користуватись кредитними коштами та будь-яких заперечень не висловлював.

Таким чином, суд приходить до висновку, що сума заборгованості по тілу кредиту у розмірі 24719,93 грн. підлягає поверненню відповідачем банку. Більше того, відповідачем не надано суду будь-яких належних, достатні та достовірних доказів на підтвердження іншої суми кредитного ліміту.

Суд також погоджується з нарахованими процентами позивача за користування кредитом відповідачем починаючи з 01 червня 2016 року на суму 20 503,97 грн., оскільки вони є обґрунтованими, такими що відповідають відсотковій ставці відповідно до умов договору №б/н від 25 жовтня 2013 року, Правил надання банківських послуг та встановленим тарифам банку.

Відповідачем власний розрахунок процентів за користування кредитними коштами, на спростування доводів позивача, суду не подавався.

Відтак, суд, виходячи із принципу змагальності, вважає, що відповідач зобов'язаний повернути банку проценти за користування коштами на суму 20 503,97 грн.

Доказів на спростування вказаного розрахунку відповідачем суду надано не було.

Оскільки доказів належного виконання ОСОБА_1 своїх зобов'язань за договором матеріали справи не містять, а сума заборгованості останнього підтверджується розрахунком заборгованості, який наданий суду та ніким не спростований, позовні вимоги в частині стягнення кредиту та процентів за користування кредитними коштами є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Разом з тим, суд приймає до уваги твердження відповідача щодо подвійної відповідальності у випадку одночасного стягнення штрафів (фіксованої частини та процентної складової) та пені.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до вимог ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.2 ст.549 ЦК).

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день простроченнявиконання (ч.3 ст.549 ЦК).

За положеннями ст.61 Конституції, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те сааме правопорушення.

Умовами спірного договору, а саме - пп.1.1.5.21, 1.1.5.25, передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошовихзобов'язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення.

У той самий час згідно з пп.1.1.5.20, 2.1.1.12.7.4, 2.1.1.12.8.1 Умов та правил надання банківських послуг передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за невиконання або неналежне виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, процентів за користування кредитом, комісії за обслуговування.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до вимог ст.549 ЦК штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те сааме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення.

Аналогічна правова позиція висловлена ВСУ у постановах від 21.10.2015 №6-2003цс15 та за №347/1910/15-ц від 11.10.2017 року.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення пені не підлягають до задоволення, виходячи із заборони застосування подвійної відповідальності за одне й те саме правопорушення

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення шляхом стягнення з ОСОБА_1 в користь банку заборгованості по кредитному договору на загальну суму 47 985 грн. 10 коп. станом на 15.02.2018 р., з яких: 24 719,93 грн. - заборгованість за кредитом; 20 503,97 грн. -заборгованість по відсотках за користування кредитом; а також штрафи у розмірі 500 ( фіксована сума) грн. та 2261,20 грн. ( 5% від суми заборгованості по кредиту з врахуванням процентів- (24 719,93+20 503,97)*5%).

Щодо застосування позовної давності, заявленої відповідачем у справі, слід зазначити про те, що у правовідносинах, в яких використовуються платіжні картки як спосіб надання/отримання кредитних коштів, якщо умовами договору визначено щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-167цс14 від 12 листопада 2014 року.

Відповідно до інформації наданої банком строк дії картки за № НОМЕР_3 до червня 2018 року, із позовом до відповідача банк звернувся 12 березня 2018 року, тобто в межах загального строку позовної давності щодо повернення кредиту в цілому.

Більше того, останній платіж відповідач здійснив 24 грудня 2017 року, що підтверджується розрахунком заборгованості та не спростовано жодними доказами відповідачем.

Доводи відповідача про те, що позивач не надав доказів щодо погодження розміру кредиту, процентів, порядку їх повернення, нарахування штрафних санкцій, типу кредитної картки є необґрунтованими, оскільки відповідач не спростував доводів позивача щодо отримання відповідачем кредитних коштів та наявності заборгованості.

Суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на правову позицію Верховного Суду викладену у постанові при розгляді справи за № 754/13763/15ц від 12 вересня 2018 року, оскільки обставини у даній справі стосується погодження сторонами умов щодо збільшення строку позовної давності. Крім того, Об'єднана палата Верховного Суду зазначила про наявність суперечливим правових висновків Верховного Суду, у зв'язку з чим передала справу за № 754/13763/15ц на розгляд до Великої Палати Верховного Суду.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1762,00 грн.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 81, 259, 263, 265, 268, 273, 354,355 ЦПК України, ст.ст. 509, 526, 553, 625, 1046, 1048, 1049,1050,1054 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (вул. Грушевського, 1Д м. Київ, ) до ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1) про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" (01001, м.Київ вул. Грушевського, 1Д, , рахунок №3111 (для погашення заборгованості та судових витрат), МФО 305299) заборгованість за кредитним договором від 25.10.2013 року у сумі 47 985 (сорок сім тисяч дев'ятсот вісімдесят п'ять) грн. 10 коп. станом на 15.02.2018 р., з яких: 24 719,93 грн. - заборгованість за кредитом; 20 503,97 грн. -заборгованість по відсотках за користування кредитом; штрафи у розмірі 500 грн. та 2261,20 грн.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" 1762,00 грн. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», вул. Грушевського, 1Д м. Київ, код ЄДРПОУ- 14360570.

Відповідач: ОСОБА_1, АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1.

Повне судове рішення виготовлено 29 січня 2019 року.

Головуюча