Справа № 485/1573/16-ц
Провадження № 22ц/812/158/19 Головуючий у 1-ї інстанції Квєтка І.А.
Доповідач в апеляційній інстанції Ямкова О.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

6 лютого 2019 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого: Ямкової О.О.,

суддів: Колосовського С.Ю., Локтіонової О.В.,

із секретарем: Горенко Ю.В.,

за участю: прокурора - Середи Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на ухвалу Снігурівського районного суду Миколаївської області від 22 листопада 2018 року, постановлену під головуванням судді Квєтка І.А. в залі суду в місті Снігурівка Миколаївської області о 15 годині 35 хвилин зі складанням її повного тексту, по справі

за поданням

начальнику Снігурівського районного відділу державної виконавчої служби

Головного територіального управління юстиції у Миколаївської області

(далі - СРВ ДВС ГТУЮ)

про виділ частки боржника із спільної сумісної власності на житлової будинок

за позовом

Першого заступника керівника Баштанської місцевої прокуратури Миколаївської області

(далі - прокурор)

в інтересах Державної екологічної інспекції у Миколаївської області

до ОСОБА_3

про відшкодування шкоди , -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2016 року прокурор звернувся до суду із позовом в інтересах Державної екологічної інспекції у Миколаївської області до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, що заподіяна відповідачем навколишньому природному середовищу внаслідок незаконної порубки дерев в розмірі 109 060 грн. 92 коп..

Рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 21 червня 2017 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 17 серпня 2017 року, позов прокурора задоволено, з ОСОБА_3 стягнуто шкоду, заподіяну внаслідок незаконної рубки дерев у розмірі 109 060 грн. 92 коп. на користь місцевого бюджету Снігурівської міської ради Миколаївської області. Розподілені судові витрати.

8 листопада 2018 року начальник СРВ ДВС ГТУЮ звернувся до суду із поданням, у якому просив виділити належну боржнику ОСОБА_3 Ѕ частку житлового будинку АДРЕСА_1, що перебуває у спільній сумісній власності подружжя, право власності на який набула ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу для подальшого звернення стягнення на дане майно.

Обґрунтовуючи вимогу подання, начальник відділу зазначав, що судове рішення в частині стягнення шкоди виконано боржником тільки в сумі 100 грн.. Інших доходів та грошових коштів у нього нема. Із нерухомого майна є, зокрема, спірний будинок, який набуто дружиною боржника в період шлюбу. Разом з тим згода дружини на виділ частки із належного їй майна відсутня, а технічна можливість проведення такого виділу може бути визначена тільки в судовому порядку.

Ухвалою Снігурівського районного суду Миколаївської області від 22 листопада 2018 року подання начальника СРВ ДВС ГТУЮ задоволено. Постановлено про виділ Ѕ частки житлового будинку АДРЕСА_1, загальною житловою площею 23,2кв.м., що належить на праві спільної сумісної боржнику ОСОБА_3, для подальшого звернення стягнення на дане майно.

Суд першої інстанції обґрунтовував своє рішення тим, що: по-перше, на спірну частку, яка підлягає виділу, ухвалою суду вже накладено арешт в період розгляду справи по суті; по-друге, спільне сумісне право подружжя презюмується, а усі спори дружини щодо належності їй будинку на праві особистої власності повинні вирішуватися шляхом подання нею позову про визнання права власності на майно і його звільнення з-під арешту.

В апеляційній скарзі заінтересована особа ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу суду і постановити нову про відмову у задоволенні подання, посилаючись на порушення судом норм процесуального і матеріального права, так як суд позбавив її належної власності, та не врахував, що: у будинку проживає неповнолітня дитина; вирішив питання про виділ частки без проведення технічної експертизи; не звернув увагу на наявність загальної житлової площі будинку у 23,2кв.м.; та виділив частку боржника без її визначення, про що зазначено у статті 443 ЦПК України.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, прокурор надав письмовий відзив на скаргу, та зазначив, що відсутність у правовстановлюючих документах на будинок прізвища боржника не свідчить про відсутність його частки у цьому майні, а судове рішення про визначення спірного будинку об'єктом права особистої власності дружини немає.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із наступних підстав.

Задовольняючи подання, суд першої інстанції виходив з того, що державним виконавцем дотримано порядок звернення до суду з питанням виділу частки боржника, майно належить боржнику з іншою особою на праві спільної сумісної власності, і виділ такої частки буде підставою для проведення у подальшому дій, необхідних для звернення стягнення на визначено судом майно.

Проте з такими мотивами суду першої інстанції погодитися не можна враховуюче наступне.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні у Снігурівському міськрайонному ВДВС знаходиться виконавчий лист, виданий 1 вересня 2017 року на виконання рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 21 червня 2017 року щодо стягнення з боржника ОСОБА_3 на користь місцевого бюджету Снігурівської міської ради шкоди на суму 109 060 грн. 92 коп. та судових витрат у розмірі 3924грн. 91 коп. (т.2 а.с.35-42, 96-103, 139-141). 26 вересня 2017 року за цим виконавчим документом відкрите виконавче провадження.

За матеріалами виконавчого провадження, останнє знаходиться на виконанні начальника відділу, яким проведено ряд виконавчих дій з встановлення наявності у боржника ОСОБА_3 коштів та належного йому майна, на яке можна звернути стягнення (т.2 а.с.133-145).

У відповідності до положень, передбачених частиною 1 статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на об'єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належить боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.

Разом з тим з наданих копій матеріалів виконавчого провадження та змісту подання слідує, що державним виконавцем не здійснено усіх відповідних заходів, передбачених діючим законодавством, щодо примусового виконання вищенаведеного виконавчого листа, в тому числі виявлення рухомого майна, зокрема, яке належить боржнику та знаходиться за місцем його мешкання, та нерухомого майна, що має статус нежитлових приміщень для вирішення питання про звернення стягнення в рахунок сум, стягнутих за рішенням суду.

Так, з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що боржнику ОСОБА_3 належить на праві власності декілька об'єктів нерухомого майна, які є нежитловими приміщеннями, частина з яких знаходиться у іпотеці, та будинок АДРЕСА_2, належність якого боржнику на час проведення виконавчих дій не перевірена (т.2 а.с.159-163, 197).

За змістом подання, внесеного державним виконавцем до суду, нежитлове приміщення, яке належить боржнику описано та 18 травня 2018 року проведена його оцінка, але дані про звернення стягнення на це майно та його реалізацію у поданні відсутні (т.2 а.с.135).

Крім цього дружині боржника ОСОБА_2 (а.с.142) належить на праві власності житловий будинок АДРЕСА_1, загальною житловою площею 23,2кв.м., в якому зареєстрована уся родина боржника, в тому числі неповнолітня дитина.

За усними та письмовими поясненнями боржника ОСОБА_3 та його дружини ОСОБА_2 спірний житловий будинок АДРЕСА_1, хоча і придбано в період шлюбу подружжя, але за особисті кошти дружини та на її ім'я без визначення частки чоловіка (т.2 а.с.167-168).

За змістом частини 3 статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 57 СК України).

Частиною 3 статті 370 ЦК України передбачено, що виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу, і пов'язаний безпосередньо з виділом у натурі частки із цього майна.

За наявністю спору щодо режиму права власності на об'єкт придбаний в період шлюбу на ім'я одного із подружжя такий спір з кредитором підлягає розгляду у порядку позовного провадження (стаття 371 ЦК України).

В той же час за положеннями, викладеними у статті 443 ЦПК України передбачається можливість визначення частки боржника у майні, яким він володіє з іншими особами на праві спільної сумісної власності, на підставі відповідного подання державного виконавця.

При цьому вищенаведена норма не надає право державному виконавцю здійснювати на підставі свого подання виділ частки боржника із спільного майна, так як за правовим аналізом поняття «виділу» частки визначає виділ частки у натурі із майна, що є у спільній сумісній власності, а поняття «визначення» його частки, навпаки, передбачає виключно визначення ідеальної частки боржника у цьому майні без її виділу.

Отже, виділ частки боржника із майна, що є у спільній сумісній власності, яке не зареєстровано за ним на праві власності, та за наявності спору, у порядку статті 443 ЦПК України є неможливим.

Тому розгляд такого питання повинен здійснюватися судом виключно в межах наданого державним виконавцем подання, за сформульованими ним вимогами, та не може тлумачитися замість виконавця, визначаючи, з якими вимогами він на справді збирався звернутися до суду, ніж тими, що викладені у його поданні.

Крім цього, зазначаючи мету свого звернення до суду, виконавець повинен діяти в межах процедури виконавчого провадження, зокрема, у відповідності до положень розділу VІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Мінюсту України від 2 квітня 2012 року за №512/5 з наступними змінами та доповненнями (надалі - Інструкція), на підставі яких у змісті подання слід зазначати про те, що у спірному житлі, на яке державний виконавець збирається здійснити звернення стягнення, крім власника та боржника проживає ще неповнолітня дитина.

У такому випадку, за приписами пункту 28 вищенаведеного розділу Інструкції, у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органу опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 2 частини першої статті 37 Закону.

За такого суд першої інстанції розглянув подання державного виконавця про виділ частки майна боржника у непередбачений законом спосіб, за наявності спору щодо цього майна, без з'ясування питання щодо дотримання державним виконавцем усіх відповідних заходів, передбачених діючим законодавством, в тому числі положень статті 50 Закону України «Про виконавче провадження», та з порушенням норм процесуального і матеріального права.

Отже, ухвала суду, яка постановлена з порушенням норм матеріального і процесуального права, а висновки, що зроблені судом не відповідають обставинам справи підлягає скасуванню згідно до положень, передбачених пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України, пунктом 3, 4 частини 1, частини 2 статті 376 ЦПК України, з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні подання державного виконавця про виділ частки.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381, 382, 384, 443 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Снігурівського районного суду Миколаївської області від 22 листопада 2018року - скасувати, та постановити нову, якою відмовити у задоволенні подання начальника Снігурівського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївської області про виділ частки житлового будинку, що перебуває у спільній сумісній власності подружжя для подальшого звернення стягнення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду, починаючи з дати складення повного судового рішення.

Головуючий О.О. Ямкова

Судді С.Ю. Колосовський

О.В.Локтіонова