Дата документу 25.01.2019
ЄУ № 420/1842/18
Провадження №2/420/136/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2019 року Новопсковський районний суд Луганської області

у складі: головуючого судді Чалого А.В.

за участю секретаря Стєніної А.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника третьої особи Соболєвої І.О.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Новопсков цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, які діють в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_6, неповнолітньої ОСОБА_7 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Білолуцька селищна рада Новопсковського району Луганської області та Служба у справах дітей Новопсковської районної державної адміністрації Луганської області -

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2018р. позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.В обґрунтування вимог позивач зазначив, що він є власником житлового будинку, який розташований за адресою: за адресою АДРЕСА_1. Відповідачі, як члени сім'ї, зареєстровані в будинку, але не проживають більше року. Звернутися до відповідачів з вимогою про добровільне зняття з реєстрації за вищевказаною адресою позивач не має можливості, у зв'язку з тим, що у нього відсутня інформація про теперішнє місце проживання відповідачів. Засоби та способи зв'язку з ними відсутні. Просить визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_14, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1, Україна.

Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 21.11.2018 відкрито загальне позовне провадження по справі та призначене підготовче судове засідання.

Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 19.12.2018 закрито підготовче провадження та призначена справа до судового розгляду.

Позивач та його представник в судовому засідання підтримали позовні вимоги, просили задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, причин неявки суду не повідомили, відзив не подали.

Представник третьої особи - Білолуцької селищної ради в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, просить розглянути справу без його участі.

Представник третьої особи - служби у справах дітей Новопсковської районної державної адміністрації Луганської області, в судовому засіданні просила позов задовольнити частково, відмовити в частині позовних вимог, щодо позбавлення права користування жилим приміщенням неповнолітню ОСОБА_7 та малолітню ОСОБА_6 Зазначивши, що зняття з реєстрації місця проживання малолітньої дитини без реєстрації її за іншим місцем проживання суперечитиме ЗУ «Про основи соціального захисту бездомних осіб та безпритульних дітей».

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази та з'ясувавши фактичні обставини справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст.12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується договором про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку на праві приватної власності з кількістю кімнат від однієї до п'яти включно від 18.07.1979, номер в реєстрі 677.

Відповідно до довідки виконавчого комітету Білолуцької селищної ради Новопсковського району Луганської області №8706 від 22.10.2018, позивач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 і має склад сім'ї: дружина - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_6, син - ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_7, невістка - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_8, онука - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_9, онука - ОСОБА_6, 2006 року народження.

Згідно з актом підтвердження не проживання від 22.10.2018, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_6, з 18.06.2014 і по теперішній час, фактично не проживають за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом

Згідно з ст. 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року №1382-IV зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановлені судом факти свідчать про те, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з 18.06.2014 і по теперішній час, фактично не проживають за адресою: АДРЕСА_1, не виконують обов'язки по утриманню будинку, не сплачують поточні комунальні платежі, суд вважає доведеним, що відповідачі понад один рік не проживають за місцем реєстрації, що відповідно до ст. 405 ЦК України, є підставою для визнання їх такими, що втратили право користування житлом. Визнання особи такою, що втратила право користування житлом тягне за собою і зняття цієї особи з реєстрації в даному помешканні.

Таким чином позовні вимоги в частині визнання ОСОБА_4, та ОСОБА_5, такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1, Україна, підлягають задоволенню.

Відносно іншої частини вимог ОСОБА_1 суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 11 СК України кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ст.18 СК України держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Відповідно до ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до ст. 31 ЦК України часткова цивільна дієздатність до 14 років полягає в тому, що дитина має право лише самостійно вчиняти дрібні побутові правочини та здійснювати особисті немайнові права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом.

Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що малолітня ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 та неповнолітня ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, набули право власності або право постійного користування іншим житлом, позивач не надав, хоча це відповідно до статті 81 ЦПК України є його процесуальним обов'язком.

Відповідно до ст.13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Стаття 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» закріплює, що батьки або інші законні представники зобов'язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження.

Матеріалами справи підтверджується, що батьки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 визначили їх місце проживання за адресою: АДРЕСА_1, що належить на праві власності позивачу ОСОБА_1, що підтверджується проведеною реєстрацією місця проживання дітей.

У відповідності до статті 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

Згідно до частини другої статті 3 СК України дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Згідно із положеннями статті 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Частиною четвертою статті 9 ЖК України встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до статті 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Правова позиція Європейського суду з прав людини відповідно до пункту 1 статті 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів позитивні зобов'язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K., 21.02.1990). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення в справі Gillow v. the U.K., 24.11.1986), так і на наймача (рішення в справі Larkos v. Cyprus, 18.02.1999).

Згідно ст. 17 цього Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

Стаття 177 СК України також закріплює, що батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування відмовлятися від майнових прав дитини.

Як зазначено в пункті 67 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 866 від 24 вересня 2008 року, районна, районна у містах Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчі органи міської, районної в місті ради за поданням служби у справах дітей після проведення зазначеною службою перевірки документів за місцем знаходження майна, право власності на яке або право користування яким має дитина, надають дозвіл на вчинення правочинів щодо такого нерухомого майна, у разі гарантування збереження права дитини на житло. Такий дозвіл оформляється рішенням, витяг з якого видається заявникам службою у справах дітей.

Таким чином, оскільки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з моменту реєстрації набули права користування будинком за адресою: АДРЕСА_1, що належить на праві власності позивачу ОСОБА_1, виходячи з положень ст. 29 ЦК України, ст.ст. 11, 18 Закону України «Про охорону дитинства», вони мають визначене законом право на проживання в спірному будинку.

Позивач та його представник, будучі обізнані щодо своїх прав та обов'язків до початку розгляду справи по суті не скористалися своїм правом та не звернулися до Служби у справах дітей за місцем проживання дітей, про надання висновку щодо можливості позбавлення їх права користування будинком. Також до початку розгляду справи по суті не звернулися до суду із клопотанням про витребування такого висновку у Служби у справах дітей, а тому враховуючи те, що належним чином оформлений висновок з даного питання не надавався, при цьому відмова від майнових прав дітей на житло повинно бути вирішена батьками дітей, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині вимог визнання ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, такими, що втратили право користування жилим приміщенням розташованим за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв'язку з чим, з відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5, підлягає стягненню, пропорційно, Ѕ частина сплаченого ОСОБА_1 судового збору у розмірі 352 грн. 40 коп., по 176,20 грн з кожного.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 80, 81, 89, 141, 263-268, 354, 355 ЦПК України, ст. 391, 405 ЦК України, ст. 72, 150 ЖК України, ст. 7, 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», 3,6, 11, 18, 155, 160 177 СК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_14, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4, РНОКПП НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_2, витрати зі сплати судового збору у розмірі 176,20 грн.

Стягнути з ОСОБА_5, РНОКПП НОМЕР_3, на користь ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_2, витрати зі сплати судового збору у розмірі 176,20 грн.

Позивач - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_11, РНОКПП НОМЕР_2, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1.

Представник позивача - адвокат ОСОБА_2, діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії НОМЕР_4 від 30.10.2017 та ордеру про надання правової допомоги серія ЗП №045890 від 25.10.2018, проживає за адресою: АДРЕСА_2.

Відповідач - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_14, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідач - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_3, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1.

Третя особа - служба у справах дітей Новопсковської районної державної адміністрації Луганської області, , (вул. Українська, буд. 27, смт. Новопсков Новопсковського району Луганської області).

Третя особа - Білолуцька селищна рада Новопсковського району Луганської області, (вул. 1 Травня, буд. 4, смт. Білолуцьк Новопсковського району Луганської області).

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до Луганського апеляційного суду через Новопсковський районний суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 25.01.2019.

Головуючий суддя: А.В. Чалий