ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

12 вересня 2019 року

м. Харків

справа № 641/3519/15-ц

провадження № 22-ц/818/4574/19

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Бурлака І.В., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря - Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач Державне підприємство «Завод ім. В.О. Малишева»,

відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

треті особи Комінтернівський районний відділ у м. Харкові Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області та Служба у справах дітей Комінтернівського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, Харківська міська рада

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом Державного підприємства «Завод ім. В.О. Малишева» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: Комінтернівський районний відділ у м. Харкові Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області та Служба у справах дітей Комінтернівського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, Харківська міська рада про виселення за апеляційною Державного підприємства «Завод ім. В.О. Малишева» на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11 липня 2019 року, постановлене під головуванням судді Чайка І.В., в залі суду в місті Харкові (повний текст судового рішення складено 16 липня 2019 року), -

в с т а н о в и в :

У квітні 2015 року Державне підприємство «Завод ім. В.О. Малишева» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: Комінтернівський районний відділ у м. Харкові Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області та Служба у справах дітей Комінтернівського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, Харківська міська рада про виселення.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11 липня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Державне підприємство «Завод ім. В.О. Малишева» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги та вирішити питання судових витрат.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, що відповідачі підлягають виселенню із службової квартири АДРЕСА_1 , оскільки 15.03.1995 року ОСОБА_1 звільнилася з Державного підприємства «Завод ім. В.О. Малишева» за власним бажанням, внаслідок чого втратила право користування службовим житлом. Право на проживання у спірній квартирі членів сім`ї ОСОБА_1 є похідним від її права, тому відповідачі втратили право користування вищевказаною квартирою. Згідно пункту 2 Рішення Харківської міської ради №116/05 від 06.07.2005 року було затверджено перелік майна, прийнятого до комунальної власності, до складу якого входить і будинок АДРЕСА_2 . Проте державна реєстрація права власності відбулася у липні 2017 року. Тобто на час звернення позивача з позовом (06.04.2015 року) територіальна громада міста Харкова в особі Харківської міської ради ще не набула права власності на спірне житло, оскільки всі правомочності власника особа набуває після реєстрації права власності. Тому права Державного підприємства «Завод ім. В.О. Малишева» підлягають захисту.

Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 надали відзив на апеляційну скаргу, просили апеляційну скаргу Державного підприємства «Завод ім. В.О. Малишева» залишити без задоволення, а рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11 липня 2019 року залишити без змін.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що квартира АДРЕСА_1 на праві власності належить територіальній громаді міста Харкова в особі Харківської міської ради на підставі рішення Харківської міської ради №116/05 від 06.07.2005 року. Наразі права Державного підприємства «Завод ім. В.О. Малишева» не є порушеними внаслідок проживання відповідачів у вказаній квартирі, оскільки позивач не є власником спірного житла.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що з 24 квітня 1990 року по березень 1995 року ОСОБА_1 працювала на Державному підприємстві «Завод ім. В.О. Малишева» (а.с.7).

На період роботи на Державному підприємстві «Завод ім. В.О. Малишева» Ткаченко Галині Володимирівні було надано службове житло за адресою: АДРЕСА_3 , що складається з однієї кімнати площею 17,5 кв.м. (а.с. 11,14). За вказаною адресою зареєстровані та проживають: ОСОБА_1 - наймач, ОСОБА_2 - донька, ОСОБА_3 - донька, ОСОБА_4 онук (а.с.12).

За заявою ОСОБА_1 від 02 січня 1995 року, у березні 1995 року відповідачку звільнено Державного підприємства «Завод ім. В.О. Малишева» за власним бажанням (а.с.10).

03 березня 2014 року Державне підприємство «Завод ім. В.О. Малишева» направило на адресу відповідачів лист вимогу про виселення з підстав того, щопісля звільнення з Державного підприємства «Завод ім. В.О. Малишева» Ткаченко Г.В. втратила право користування службовим житлом (а.с.17).

Як на підставу позовних вимог, Державне підприємство «Завод ім. В.О. Малишева» посилалося на те, що відповідачі продовжують проживати у службовій квартирі, добровільно не звільняють житло. У зв`язку з цим Державне підприємство «Завод ім. В.О. Малишева» просило суд виселити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 із службового житла за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідно до ст. 118 Житлового Кодексу Української РСР службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.

Згідно із ст. 122 ЖК УРСР на підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення.

Статтею 124 ЖК УРСР встановлено, що робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення.

Сторони не заперечують, що рішенням Харківської міської ради №116/05 від 06.07.2005 року було затверджено перелік майна, прийнятого до комунальної власності, до складу якого входить і будинок АДРЕСА_2 , в якому розташована спірна квартира.

З витягу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, убачається, що власником спірної квартири є територіальна громада міста Харкова в особі Харківської міської ради; форма власності: комунальна (а.с.76).

Таким чином наразі власником спірної квартири є територіальна громада міста Харкова в особі Харківської міської ради.

Відповідно до ч. 2 ст. 327 ЦК України управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Разом з тим позивач, Державне підприємство «Завод ім. В.О. Малишева», не є тією особою, яка наділена правом управління майном, що є у комунальній власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Метою правосуддя є забезпечення ефективного поновлення порушеного права. Порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у абз.2 п.11 постанови від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частина перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Разом з тим наразі права Державного підприємства «Завод ім. В.О. Малишева» внаслідок проживання у квартирі АДРЕСА_1 , відповідачів, не є порушеними, оскільки вказана квартира на праві власності належить територіальній громаді міста Харкова в особі Харківської міської ради на підставі рішення Харківської міської ради №116/05 від 06.07.2005 року.

Харківська міська рада вимог про виселення відповідачів не заявляла.

Висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, - відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Посилання Державного підприємства «Завод ім. В.О. Малишева» на те, що державна реєстрація права власності територіальної громади міста Харкова на будинок за адресою: АДРЕСА_2 , відбулася лише у липні 2017 року, тобто на час звернення позивача з позовом (06.04.2015 року) територіальна громада міста Харкова в особі Харківської міської ради ще не набула права власності на спірне житло, тому права Державного підприємства «Завод ім. В.О. Малишева» підлягають захисту, - суперечать вимогам закону, оскільки будинок АДРЕСА_2 прийнято до комунальної власності на підставі рішення Харківської міської ради №116/05 від 06.07.2005 року. Державна реєстрація права власності здійснена у 2017 році, тобто до ухвалення оскаржуваного рішення.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Завод ім. В.О. Малишева» залишити без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: І.В. Бурлака

Н.П. Пилипчук

Повне судове рішення виготовлено 12.09.2019 року.