АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2019 року

м. Чернівці

Справа № 716/927/17

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Одинака О. О.

суддів Кулянди М.І., Лисака І. Н.

секретар Ковальчук Н.О.

позивач ОСОБА_1

відповідач Приватне підприємство «Надія-Є»

апеляційна скарга Приватного підприємства «Надія-Є» на рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 7 червня 2019 року

головуючий в суді першої інстанції суддя Стрілець Я. С.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В червні 2017 року ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , звернулася до суду з позовом.

Позивач просила визнати недійсним рішення загальних зборів учасників ПП «Надія-Є», яке оформлене протоколом загальних зборів учасників ПП «Надія-Є» без номера від 3 червня 2016 року, яким збільшено статутний капітал ПП «Надія-Є», перерозподілені частки між учасниками ПП «Надія-Є» та затверджено в новій редакції статут ПП «Надія-Є».

Визнати недійсним Статут ПП «Надія-Є» в новій редакції, затвердженого рішенням загальних зборів учасників ПП «Надія-Є» яке оформлене протоколом без номера від 3 червня 2016 року та зареєстрованого 3 жовтня 2016 року Києво-Святошинською районною державною адміністрацією Київської області.

Посилалась на те, що 26 липня 2005 року на підставі рішення зборів учасників ПП «Надія - Є» №1 від 22 липня 2005 року була проведена державна реєстрація, шляхом заснування, юридичної особи, а саме приватного підприємства «Надія - Є». Для забезпечення діяльності підприємства був створений статутний капітал в розмірі 300000 гривень. У формуванні статутного капіталу прийняли участь ОСОБА_4 , вклад якого становив 195000 гривень в грошовому виразі та 65 відсотків від загального статутного капіталу підприємства, ОСОБА_5 , вклад якого становив 90000 гривень в грошовому виразі та 30 відсотків від загального статутного капіталу підприємства, ОСОБА_6 вклад якого становив 15000 гривень у майновому виразі, шляхом внесення нерухомості та становив 5 відсотків від загального статутного капіталу підприємства.

03 червня 2016 року був оформлений протокол установчих зборів членів приватного підприємства «Надія - Є». У відповідності до цього протоколу в порядок денний було включено питання про збільшення статутного капіталу приватного підприємства «Надія - Є», про затвердження нової редакції статуту приватного підприємства «Надія - Є» та про призначення відповідальної особи за державну реєстрацію змін до установчих документів приватного підприємства «Надія - Є». За результатами проведених зборів були прийняті наступні рішення: збільшено статутний капітал приватного підприємства «Надія - Є» до одного мільйона гривень за рахунок внесення учасниками приватного підприємства «Надія - Є» додаткових вкладів у грошовій формі, а саме ОСОБА_5 665000 гривень та ОСОБА_6 35000 гривень. За наслідками проведених зборів був оформлений та затверджений в новій редакції статут приватного підприємства «Надія - Є».

03 жовтня 2016 року державним реєстратором Ткаченко Д.В. відділу з питань державної реєстрації юридичних та фізичних осіб-підприємців Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області була проведена державна реєстрація змін до установчих документів та зареєстровано в новій редакції статут приватного підприємства «Надія - Є». В результаті реєстрації нової редакції статуту приватного підприємства «Надія - Є» статутний капітал становив 1000000 гривень та був розподілений між учасниками підприємства наступним чином - ОСОБА_4 , вклад якого становить 195000 гривень в грошовому виразі та становить 19,5 відсотка від загального статутного капіталу підприємства; ОСОБА_5 , вклад якого становить 755000 гривень в грошовому виразі та становить 75,5 відсотка від загального статутного капіталу підприємства; ОСОБА_6 , вклад якого становив 15000 гривень у майновому виразі, шляхом внесення нерухомості та 35000 гривень, шляхом внесення грошових коштів та становить 5 відсотків капіталу підприємства.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , внаслідок його смерті відкрилася спадщина на все належне йому майно. До складу спадщини входить частка спадкоєдавця у статутному фонді ПП «Надія-Є». Спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняла позивачка, яка є його донькою, шляхом звернення із заявою, в особі її законної представниці ОСОБА_2 - ОСОБА_3 до нотаріуса.

Після смерті ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , як законний представниці ОСОБА_1 та цивільній дружині померлого стало відомо про державну реєстрацію нової редакції Статуту приватного підприємства ПП «Надія-Є» й відповідно про зменшення частки в статутному капіталі підприємства, яка належала ОСОБА_4 до реєстрації нової редакції статуту ПП «Надія-Є».

Стверджує, що вищевказані факти є підставою для визнання недійсним оспорюваного рішення загальних зборів учасників ПП «Надія-Є» та статуту підприємства в новій редакцїї.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 7 червня 2019 року заяву ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог - ОСОБА_10 до приватного підприємства «Надія-Є», про визнання недійсним рішення зборів учасників підприємства та установчого документа юридичної особи задоволено повністю.

Визнано недійсним рішення загальних зборів учасників приватного підприємства «Надія-Є», яке оформлене протоколом загальних зборів учасників приватного підприємства «Надія-Є» без номера від 03 червня 2016 року, яким збільшено статутний капітал приватного підприємства «Надія-Є», перерозподілені частки між учасниками приватного підприємства «Надія-Є» та затверджено в новій редакції статут приватного підприємства «Надія-Є».

Визнано недійсним статут приватного підприємства «Надія-Є» в новій редакції, затвердженого рішенням загальних зборів учасників приватного підприємства «Надія-Є» яке оформлене протоколом без номера від 03 червня 2016 року та зареєстрованого 03 жовтня 2016 року Києво-Святошинською районною державною адміністрацією Київської області.

Ухвалюючи рішення суд виходив з того, що з висновків судової почеркознавчої експертизи та повторної судової почеркознавчої експертизи вбачається, що підписи ОСОБА_4 у протоколі установчих зборів членів ПП «Надія-Є» від 03 червня 2016 року та в двох примірниках статуту ПП «Надія-Є» (нова редакція), виконані не ОСОБА_4 , а іншою особою з ретельним наслідуванням достовірних підписів ОСОБА_4 .

У відповідності до пункті 8.4 статті 8 статуту ПП «Надія -Є», в редакції зареєстрованої від 26 липня 2005 року збори учасників вважаються правомочними, якщо на них присутні засновники, які володіють сукупності понад 60 відсотків часток статутного капіталу.

Суд зазначав, що ОСОБА_4 участі у зборах учасників ПП «Надія-Є» не приймав, а його частка в статутному капіталі станом на 03 червня 2016 року складала 65 відсотків, тому збори учасників ПП «Надія-Є» від 03 червня 2016 року слід визнати такими, що не відбулися. Як наслідок цього рішення загальних зборів учасників ПП «Надія-Є», що оформлене відповідним протоколом є недійсним. Відповідно статут ПП «Надія -Є» в новій редакції був затверджений з порушенням вимог чинного законодавства і є також недійсним.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ПП «Надія-Є» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив незаконне та необґрунтоване рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок про те, що спадщину ОСОБА_4 прийняв позивач, оскільки із листа Другої чернівецької нотаріальної контори від 22 травня 2017 року №258/02/14 вбачається, що разом з ОСОБА_1 спадкоємцем є ОСОБА_10 та ОСОБА_11 яка відмовилась від спадщини на користь третьої особи. Розмір часток спадщини серед спадкоємців не визначений, а тому передчасно стверджувати, що всю частку ОСОБА_4 в статутному капіталі ПП «Надія-Є» успадкував позивач.

Апелянт зазначав, що спадкоємцями разом з прийняттям спадщини на частку у статутному капіталі товариства автоматично не набувається право учасника товариства (якщо інше не передбачено статутом). У свою чергу розмір частки ОСОБА_4 як до, так і після прийняття оскаржуваного рішення загальних зборів ПП «Надія-Є» та нової редакції статуту підприємства не змінився та становить 195 000 гривень. Відповідач не заперечує право позивачки на частку в статутному капіталі підприємства в розмірі 195 000 гривень. Проте суть позовних вимог полягає у тому, що рішенням загальних зборів учасників ПП «Надія-Є» зменшено частку в статутному капіталі підприємства покійного ОСОБА_4 з 65 відсотків до 19,5 відсотків.

Зазначає, що відсоткове зменшення частки в статутному капіталі підприємства впливає на обсяг прав учасника на участь в управлінні ПП «Надія-Є», передбачених статтею 8 статуту, а не на право спадкоємця на частку в статутному капіталі, тобто має місце спір про право корпоративне. Таким чином, у даному випадку спадкоємець, який наразі не є учасником ПП «Надія-Є», звернувся до суду за захистом корпоративного права на участь в управлінні підприємством, яке він у встановленому порядку не набув.

Апелянт також посилається на те, що суд першої інстанції не встановив порушення прав позивача як спадкоємця на частку в статутному капіталі підприємства, необґрунтовано та безпідставно дійшов висновку про можливість вирішення в даному провадженні непідвідомчого загальним судам корпоративного спору за зверненням особи, яка не є учасником підприємства, чим допустив порушення норм процесуального права.

Апелянт зазначає, що з висновком почеркознавчої експертизи проведеної Вінницьким науково-дослідним експертно-криміналістичним центром від 16 квітня 2019 року №30, згідно якої було встановлено, що підписи в двох оригінальних примірниках статуту ПП «Надія-Є» виконані не ОСОБА_4 , а іншою особою, не погоджується. Вказує, що вказані підписи були вчинені ОСОБА_4 в присутності іншого засновника ПП «Надія-Є» ОСОБА_5 , про що останнім надано суду особисті пояснення в якості свідка.

Судовим експертом не було враховано та не спростовано, того факту що розбіжності можуть бути пояснені природніми відмінностями підписів, а також різницею у часі їх виконання.

Апелянт також посилався на те, що покази які надавали світки в суді першої інстанції не є належними та допустимими доказами непідписання ОСОБА_4 оскаржуваного протоколу та не проведення загальних зборів, оскільки такі обставини мають встановлюватись на підставі відомостей про достовірність підписів учасників загальних зборів, зокрема ОСОБА_4 .

Судом першої інстанції при прийнятті рішення не було надано належної оцінки доказам які містились в матеріалах справи.

Апелянт зазначає, що даний спір відноситься до категорії корпоративних спорів, а тому справу слід було розглядати в порядку господарського судочинства.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

З рішення зборів учасників ПП «Надія-Є» №1 від 22 липня 2005 року вбачається, що 26 липня 2005 року на підставі цього рішення була проведена державна реєстрація новоутвореної, шляхом заснування, юридичної особи, а саме ПП «Надія-Є» (а. с. 9-18 т. 1).

З пункту 4.10 статті 4 статуту ПП «Надія - Є» в редакції від 26 липня 2005 року вбачається, що для забезпечення діяльності підприємства був створений статутний капітал в розмірі 300000 гривень. У формуванні статутного капіталу прийняли участь ОСОБА_4 , вклад якого становив 195000 гривень в грошовому виразі, ОСОБА_5 , вклад якого становив 90000 гривень в грошовому виразі, ОСОБА_6 вклад якого становив 15000 гривень у майновому виразі, шляхом внесення нерухомості (а. с. 13-14 т.1).

З пункту 4.11 статті 4 цього ж статуту вбачається, що учасники мають право збільшувати розмір статутного капіталу за рахунок власних коштів або чистого прибутку або зменшувати розмір статутного капіталу (а. с. 14 т.1).

З пунктів 8.1-8.4 статті 8 статуту вбачається, шо вищим органом управління підприємством є збори учасників. До компетенції зборів учасників підприємства належить, в тому числі і внесення змін та доповнень до статуту підприємства. Рішення з питання внесення змін та доповнень до статуту підприємства може бути прийняте лише учасниками. Збори учасників вважаються правомочними, якщо на них присутні засновники, які володіють в сукупності понад 60 відсотків часток статутного капіталу (а. с. 16 т.1).

З протоколу установчих зборів членів приватного підприємства «Надія - Є» від 03 червня 2016 року вбачається, що у порядок денний було включено питання про збільшення статутного капіталу приватного підприємства «Надія - Є», про затвердження нової редакції статуту приватного підприємства «Надія - Є» та про призначення відповідальної особи за державну реєстрацію змін до установчих документів приватного підприємства «Надія - Є». За результатами проведених зборів були прийняті рішення про збільшення статутного капіталу ПП «Надія - Є» до одного мільйона гривень за рахунок внесення учасниками приватного підприємства «Надія - Є» додаткових вкладів у грошовій формі, а саме ОСОБА_5 665000 гривень та ОСОБА_6 35000 гривень (а. с. 30 т.1).

За наслідками проведених зборів був оформлений та затверджений в новій редакції статут приватного підприємства «Надія - Є», який зареєстрований 03 жовтня 2016 року державним реєстратором відділу з питань державної реєстрації юридичних та фізичних осіб - підприємців Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області Ткаченко Д.В. Вказане вбачається із копії Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (а. с. 19-29, 33-37 т.1).

З статуту ПП «Надія - Є» в новій редакції, від 03 червня 2016 року, вбачається, що засновниками підприємства залишилися ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 Статутний капітал підприємства збільшився з 300000 гривень до 1000000 гривень. У формуванні статутного капіталу підприємства прийняли участь ОСОБА_5 , вклад якого у статутний капітал становить 755000, ОСОБА_4 , вклад якого становить 195000 гривень, ОСОБА_6 , вклад якого становить 15000 гривень у майновому виразі та 35000 у грошовому виразі (а. с. 19-29 т.1).

З протоколу установчих зборів членів приватного підприємства «Надія - Є» який був оформлений 03 червня 2016 року вбачається, що в порядок денний було включено питання про збільшення статутного капіталу приватного підприємства «Надія - Є», про затвердження нової редакції Статуту приватного підприємства «Надія - Є» та про призначення відповідальної особи за державну реєстрацію змін до установчих документів приватного підприємства «Надія - Є». За результатами проведених зборів були прийняті рішення про збільшення статутного капіталу ПП «Надія - Є» до одного мільйона гривень за рахунок внесення учасниками приватного підприємства «Надія - Є» додаткових вкладів у грошовій формі, а саме ОСОБА_5 665000 гривень та ОСОБА_6 35000 гривень (а.с. 30 т. 1).

За наслідками проведених зборів був оформлений та затверджений в новій редакції статут приватного підприємства «Надія - Є», який зареєстрований 03 жовтня 2016 року державним реєстратором відділу з питань державної реєстрації юридичних та фізичних осіб - підприємців Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області Ткаченко Д.В. Вказана обставина підтверджується копіїю витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (а. с.19-29, 33-37 т.1).

З статуту ПП «Надія - Є» від 03 червня 2016 року, у новій редакції вбачається, що засновниками підприємства залишилися ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 Статутний капітал підприємства збільшився з 300000 гривень до 1000000 гривень.

Таким чином, після реєстрації нової редакції статуту ПП «Надія - Є» частка засновників у статутному капіталі становить: ОСОБА_5 - 75,5%; ОСОБА_4 - 19,5%; ОСОБА_6 - 5%.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-яким не забороненим законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно із частиною 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У частині 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно із частиною першою статті 15 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції, установлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Аналогічна норма закріплена у частині першій статті 19 ЦПК України у редакції, яка набула чинності на час розгляду справи апеляційним судом.

Згідно з частиною першою статті 1220, частиною третю статті 1223, частиною першою статті 1270 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до частини першої статті 1223, статті 1233 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Статтею 143 ЦК України ( в редакції яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що установчим документом товариства з обмеженою відповідальністю є статут.

Статут товариства з обмеженою відповідальністю крім відомостей, передбачених статтею 88 цього Кодексу, має містити відомості про: розмір статутного капіталу, з визначенням частки кожного учасника; склад та компетенцію органів управління і порядок прийняття ними рішень; розмір і порядок формування резервного фонду; порядок передання (переходу) часток у статутному капіталі.

Статтею 144 ЦК України ( в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) передбач ено, що статутний капітал товариства з обмеженою відповідальністю складається із вкладів його учасників. Розмір статутного капіталу дорівнює сумі вартості таких вкладів.

Статутний капітал товариства визначає мінімальний розмір майна товариства, що гарантує інтереси його кредиторів.

Не допускається звільнення учасника товариства з обмеженою відповідальністю від обов`язку внесення вкладу до статутного капіталу товариства, у тому числі шляхом зарахування вимог до товариства.

Статутний капітал товариства з обмеженою відповідальністю підлягає сплаті учасниками товариства до закінчення першого року з дня державної реєстрації товариства.

Якщо учасники до закінчення першого року з дня державної реєстрації товариства не внесли (не повністю внесли) свої вклади, загальні збори учасників приймають одне з таких рішень:

про виключення із складу товариства тих учасників, які не внесли (не повністю внесли) свої вклади, та про визначення порядку перерозподілу часток у статутному капіталі;

про зменшення статутного капіталу та про визначення порядку перерозподілу часток у статутному капіталі;

про ліквідацію товариства.

Зміни до статуту, пов`язані із зміною розміру статутного капіталу та/або із зміною складу учасників, підлягають державній реєстрації в установленому законом порядку.

Рішення про зменшення статутного капіталу товариства надсилається поштовим відправленням всім кредиторам товариства не пізніше триденного строку з дня його прийняття.

Якщо після закінчення другого чи кожного наступного фінансового року вартість чистих активів товариства з обмеженою відповідальністю виявиться меншою від статутного капіталу, товариство зобов`язане оголосити про зменшення свого статутного капіталу і зареєструвати відповідні зміни до статуту в установленому порядку, якщо учасники не прийняли рішення про внесення додаткових вкладів. Якщо вартість чистих активів товариства стає меншою від визначеного законом мінімального розміру статутного капіталу, товариство підлягає ліквідації.

Зменшення статутного капіталу товариства з обмеженою відповідальністю допускається після повідомлення в порядку, встановленому законом, усіх його кредиторів. У цьому разі кредитори мають право вимагати дострокового припинення або виконання відповідних зобов`язань товариства та відшкодування їм збитків.

Збільшення статутного капіталу товариства з обмеженою відповідальністю допускається після внесення усіма його учасниками вкладів у повному обсязі. Порядок внесення додаткових вкладів встановлюється законом і статутом товариства.

Відповідно до статті 147 ЦК України ( в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин ) учасник товариства з обмеженою відповідальністю має право продати чи іншим чином відступити свою частку (її частину) у статутному капіталі одному або кільком учасникам цього товариства.

Частка у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю переходить до спадкоємця фізичної особи або правонаступника юридичної особи - учасника товариства, якщо статутом товариства не передбачено, що такий перехід допускається лише за згодою інших учасників товариства.

Розрахунки із спадкоємцями (правонаступниками) учасника, які не вступили до товариства, здійснюються відповідно до положень статті 148 цього Кодексу.

У статті 50 Закону України «Про господарські товариства» (далі Закон) вказано, що товариством з обмеженою відповідальністю визнається товариство, що має статутний капітал, розділений на частки, розмір яких визначається установчими документами. Максимальна кількість учасників товариства з обмеженою відповідальністю може досягати 100 осіб. Учасники товариства несуть відповідальність в межах їх вкладів. Учасники товариства, які не повністю внесли вклади, несуть солідарну відповідальність за його зобов`язаннями у межах вартості невнесеної частини вкладу кожного з учасників.

Відповідно до статті 51 вказаного Закону установчі документи товариства з обмеженою відповідальністю, крім відомостей, зазначених у статті 4 цього Закону, повинні містити відомості про розмір часток кожного з учасників, розмір, склад та порядок внесення ними вкладів, розмір і порядок формування резервного фонду, порядок передання (переходу) часток у статутному капіталі. Зміни вартості майна, внесеного як вклад, та додаткові внески учасників не впливають на розмір їх частки у статутному капіталі, вказаної в установчих документах товариства, якщо інше не передбачено установчими документами.

Відповідно до частин першої, другої статті 4 Закону України «Про господарські товариства» акціонерне товариство, товариство з обмеженою і товариство з додатковою відповідальністю створюються і діють на підставі статуту, повне і командитне товариство - засновницького договору. Установчі документи товариства у випадках, передбачених чинним законодавством, погоджуються з Антимонопольним комітетом України. Установчі документи повинні містити відомості про вид товариства, предмет і цілі його діяльності, склад засновників та учасників, найменування, розмір та порядок утворення статутного (складеного) капіталу, порядок розподілу прибутків та збитків, склад та компетенцію органів товариства та порядок прийняття ними рішень, включаючи перелік питань, по яких необхідна кваліфікована більшість голосів, порядок підписання установчих документів, порядок внесення змін до установчих документів та порядок ліквідації і реорганізації товариства.

Зміни, які сталися в установчих документах товариства і які підлягають державній реєстрації в порядку, визначеному Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань». Товариство зобов`язане протягом трьох робочих днів з дати прийняття рішення про внесення змін до установчих документів повідомити орган, що провів реєстрацію, для внесення необхідних змін до державного реєстру (частини перша, друга статті 7 Закону України «Про господарські товариства»).

Товариство має право змінювати (збільшувати або зменшувати) розмір статутного (складеного) капіталу. Збільшення статутного (складеного) капіталу може бути здійснено лише після внесення повністю всіма учасниками своїх вкладів (оплати акцій), крім випадків, передбачених цим Законом. Зменшення статутного (складеного) капіталу при наявності заперечень кредиторів товариства не допускається. Рішення про зміну розміру статутного (складеного) капіталу товариства набирає чинності з дня внесення таких змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (стаття 16 Закону України «Про господарські товариства»).

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України визначено питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Ухвалюючи рішення у справі суд першої інстанції зробив висновки, які не відповідають обставинам справи, допустив порушення норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, ухвалюючи рішення у справі суд першої інстанції не врахував, що позивач обрав неефективний спосіб судового захисту.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам

У рішенні Конституційного суду України № 18-рп/2004 від 01 грудня 2004 року (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається у частині першій статті 4 ЦПК України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на час звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Таку правову позицію Верховний Суд виклав в постановах від 3 вересня 2018 року справа № 317/600/17 та від 14 листопада 2018 року у справі №183/1617/16.

Як вбачається з матеріалів справи позивачка звернулась до суду з позовом до ПП «Надія-Є» з метою захисту свого права власності на частку в статутному капіталі товариства, яке вона набула в порядку спадкування після смерті батька.

Відповідно статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Глава 29 ЦК України встановлює, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню (ч. 2 ст. 386 ЦК України). Такими способами захисту права власності можуть бути, зокрема:

-право власника на витребування майна із чужого незаконного володіння (ст.387);

-право власника на витребування майна від добросовісного набувача (ст.388);

-власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391);

- визнання права власності (ст. 392);

- визнання незаконним правового акта, що порушує право власності (ст. 393);

Аналіз вищевказаних норм права дає підстави зробити висновок про те, що чинним законодавством не передбачено такого способу захисту права власності, як визнання недійсними рішення загальних зборів товариства про збільшення статутного фонду та статутних документів товариства.

За таких обставин в позові слід відмовити, оскільки позивач просив застосувати неналежний спосіб захисту.

Такий висновок суду апеляційної інстанції узгоджується з правовою позицією, яку Верховний Суд виклав в постанові від 20 березня 2018 року у справі № 916/375/17.

Суд апеляційної інстанції не робить висновки щодо доведеності та обґрунтованості позову, оскільки відповідні висновки мають бути зроблені у мотивувальній частині судового рішення в разі звернення позивача до суду щодо застосування належного способу захисту.

Такий аргумент суду узгоджується з правовою позицією, яку Верховний Суд виклав в постанові від 4 червня 2019 року у справі 3 916/3156/17.

Помилковим є аргумент апеляційної скарги про те, що даний спір у справі є корпоративним спором, а тому справа повинна розглядатись за правилами господарського судочинства.

Відповідно до частини першої статті 62 Господарського кодексу України (далі - ГК України) підприємством є самостійний суб`єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими суб`єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами.

Як установлено в частинах першій, третій статті 167 ГК України, корпоративними правами є права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Корпоративним є спір щодо створення, діяльності, управління та припинення юридичної особи - суб`єкта господарювання, якщо стороною у справі є учасник (засновник, акціонер, член) такої юридичної особи, у тому числі й той, який вибув.

Зазначений спір не є спором між учасниками (засновниками) ПП «Надія-Є» або між цим товариством та його учасником (засновником) щодо створення, діяльності, управління або припинення діяльності цієї юридичної особи.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією, яку Верховний Суд виклав у постанові від 20 березня 2018 року справа №916/375/17.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у позові з підстав, які зазначені вище.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Надія-Є» задовольнити частково.

Рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 7 червня 2019 року скасувати.

В позові ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , до Приватного підприємства «Надія-Є», про визнання недійсним рішення зборів учасників підприємства та установчого документа юридичної особи відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 13 вересня 2019 року.

Головуючий О.О. Одинак

Судді: М.І. Кулянда

І. Н. Лисак