Єдиний унікальний номер 243/4768/18 Номер провадження 22-ц/804/1901/19

Номер провадження 22-ц/804/1901/19
Єдиний унікальний номер 243/4768/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Халаджи О. В.

суддів: Азевича В.Б., Гапонова А.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у письмовому провадженні в м. Бахмут апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Лещенко Сергій Вікторович на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 09 квітня 2019 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості ( суддя Мірошниченко Л.Є повний текст рішення складено 12 квітня 2019 року)

В С Т А Н О В И В:

В травні 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Просив стягнути на його користь з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 18.06.2008 року у розмірі 117 000,00 гривень яка складається з наступного: 7 760,78 грн. заборгованість за кредитом, 109 239,22 грн заборгованість по відсоткам за користування кредитом.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 09 квітня 2019 року позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (суму заборгованості за кредитним договором № б/н від 18.06.2008 року, станом на 28.02.2018 року у сумі 117 000грн. 00 коп., що складається з заборгованості за кредитом у розмірі 7 760 грн. 78 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 109 239 грн. 22 коп., та судовий збір в сумі 1 762 грн. 22 коп.

Із вказаним рішенням суду не погодилась відповідач ОСОБА_1 , та через свого адвоката Лещенка С.В. подала апеляційну скаргу, вважає рішення суду неправомірним та таким що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просила рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 09 квітня 2019 року скасувати в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості про процентам та комісії та ухвалити нове, яким стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитом 7 770,94 грн. та заборгованість по процентам за користування кредитом 6 293,7 грн.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що приймаючи зазначене рішення суд першої інстанції не взяв до уваги вимоги представника відповідача, щодо застосування строку позовної давності.

Зазначає, що відповідно до укладеного договору позивичем, було відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт на картку та видано картку. 12.11.2013 року позивачем було перевипущено кредитну картку, строк дії якої закінчився у серпні 2017 року.

Вказує, на те, що початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення.

Позивач звернувся з позовом до суду 20.04.2018 року він мав правові підстави вимагати стягнення процентів за користування кредитом за період часу з 20.04.2015 року до 31.08.2017 року тобто, вимагати сплати процентів на суму заборгованості на основну суму боргу 7 770 грн. за 27 місяців у розмірі 6 293,7 грн. (7770*3%*27).

Від Представника АТ КБ «ПриватБанк» надійшов відзив на апеляційну скаргу, проте доказів направлення даного відзиву відповідачу не надано.

Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою «Апеляційне провадження».

Згідно частини 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено,що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами,якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

В даній справі ціна позову становить, 117 000,00 грн. тобто менше ста розмірів прожиткового мінімуму, а тому справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у письмовому провадженні (1921* НОМЕР_1 = 192 100).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № б/н від 18.06.2008 року, відповідно до якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.11-18).

Кредитна картка є поновлювальною кредитною лінією, тобто це кредит, що надається банком клієнту в межах встановленого ліміту заборгованості, який використовується повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту. Клієнт, використавши та погасивши заборгованість за кредитною лінією, може знову користуватися нею у межах строку дії картки.

З розрахунку заборгованості за кредитним договором № б/н від 18.06.2008 року за відповідачем станом на 28.02.2018 року, наявна заборгованість у сумі 117 000 грн. 00 коп., що складається з заборгованості за кредитом у розмірі 7760 грн. 78 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 109 239 грн. 22 коп. (а.с.6-9).

Відповідно до виписки по картковому рахунку (а.с.71-82), останнє погашення простроченої заборгованості по перевипущеній кредитній картці за № НОМЕР_2 , відбулося 23.08.2015 року.

Згідно п.1.7 Статуту АТ КБ Приватбанк, затвердженого наказом Міністерства Фінансів України за № 519 від 21.05.2018 року, АТ КБ Приватбанк є правонаступником всіх прав та зобов`язань ПАТ КБ Приватбанк.

Так, АТ КБ Приватбанк є правонаступником всіх прав та зобов`язань ПАТ КБ Приватбанк, та відповідно належним позивачем по справі.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідачем були порушені умови кредитного договору, чим було порушено зобов`язання перед банком, проте в повній мірі з даним висновком суду не можливо погодитись.

Згідно положень ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

У порушенні зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає з суті кредитного договору.

Відповідно до вимог ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідність до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти і такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

На підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Апеляційним судом встановлено, що відповідно до анкети - заяви №б/н від 18.06.2008 року ОСОБА_1 18.06.2008 року отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в сумі 1000 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с. 11).

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що останній платіж, який зробила відповідач на погашення заборгованості був здійснений 23.08.2015 року в сумі 96,64 грн., а з позовом позивач звернувся 28.05.2018 року (а.с.6-9). Крім того, згідно наданої довідки яка наявна в матеріалах справи вбачається, що було здійснено перевипуск картки 12.11.2013 року строком дії до 08/19, тобто до останнього дня серпня 2017 року (а.с.83).

Як зазначено в правових позиціях Верховного Суду України, які викладені в постановах від 19.03.2014 р. у справі № 6-14цс14, від 18.06.2014 року у справі №6-61цс14, від 1.10.2014 року у справі № 134 цс14, за договором про надання банківських послуг (позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким встановлено щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту, тобто зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України).

Відповідач, в апеляційній скарзі не заперечує, що користувалась даною карткою, а отже доводи апеляційної скарги в частині застосування строку позовної давності не знайшли свого підтвердження, оскільки картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця, тобто до 31 серпня 2019 року.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач частково визнає суму боргу та просить стягнути з неї заборгованість за кредитом у розмірі 7770,94 грн. та заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 6293,70 грн., а саме у розмірі 3% на місяць на залишок заборгованості за кредитом, що передбачено в анкеті заяві, підписаної відповідачкою.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, ці умови повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Так, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У анкеті-заяві позичальника від 18 червня 2008 року визначено процентну ставку по кредиту в 3% в місяць на залишок заборгованості.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, стягнути як тіло кредиту, так і заборгованість за процентами за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі розмір тіла кредиту, зміну розміру кредитного ліміту, розмір і порядок нарахування процентів, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 18 червня 2008 року, посилався на тарифи обслуговування кредитних карт та Умови та правила надання банківських послуг, розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, як невід`ємні частини спірного договору.

Однак матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці тарифи та Умови і Правила надання банківських послуг розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи 18 червня 2008 року анкету-заяву, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем платіжної картки взагалі містили умови, зокрема й щодо права банку в односторонньому порядку збільшувати розмір кредитного ліміту, сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів) у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися їм самим.

АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (18 червня 2008 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (травень 2018 року).

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретний зміст запропонованих відповідачу Умов та Правил надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про порядок зміни кредитного ліміту, сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Умови та правила надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що була встановлена на час укладення із відповідачем договору, оскільки достовірно не підтверджують цих обставин.

Обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що відповідає встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг з огляду на їх мінливий характер не можна вважати складовою договору, оскільки вони не підписані відповідачем, а також з урахуванням того, що ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім.

Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі суми кредиту, сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Враховуючи вищевказані обставини, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, про повідомлення споживача про умови надання банківських послуг та узгодження зі споживачем саме тих умов, які банк вважав узгодженими.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі№ 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Апеляційний суд приходить до висноку, що оскільки, сума заборгованості за кредитом у розмірі 7760,78 грн. визнається та не заперечується ні позивачем ні відповідачем, суд вважає, що дана сума підлягає стяненню з відповідача.

Стосовно стягнення суми заборгованості по процентам за користуванням кредитом, апеляційний суд ввважає, що проценти підлягаються стягненню, лише в межах позовної давності.

Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами (обов`язків мінімальний щомісячний платіж» та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Такий підхід відповідає правовій позиції, сформульованій Верховним Судом України у постанові від 06 листопада 2013 року у справі №6-116цс13. Аналогічні висновки були сформульовані Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 19 березня 2014 року у справі №6-20цс14, від 12 листопада 2014 року,у справі 6-2104цс16 від 14 грудня 2016 року, а також знайшла відображення у правових висновках по справі №444/95/12 від 28.03.2018 року яка була розглянута Великою Палатою Верховного Суду.

Так, початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним черговим платежем з моменту його прострочення. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності для погашення всієї заборгованості за договором з моменту спливу строку кредитування.

Оскільки, позивач звернувся з позовом до суду 28.05.2018 року, він мав правові підстави вимагати стягнення процентів за користування кредитом за період часу з 28.05.2015 року до 31.08.2017 року (строк дії картки), тобто вимагати сплати процентів на суму заборгованості 7 760,78 гривень за 28 місяців у розмірі 6 519,05 (7760,78*3% * 28).

Так, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 09 квітня 2019 року підлягає скасуванню, через порушенням судом норм матеріального права, а позовна заява АТ КБ «ПриватБанк» частковому задоволенню.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» підлягають задоволенню частково, то розмір сплаченого ним судового збору при зверненні до суду з цим позовом підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам, а саме. позовні вимоги задоволено в сумі на 14 279,83 грн., що складає 12,20% (14 279,83 * 100) : 117.000 від заявлених позивачем вимог, тому понесені витрати підлягають стягненню з відповідача у сумі 214,96 грн. (1762 * 12,22%).

Також підлягає стягненню сума з позивача АТ КБ «ПриватБанк» на користь відповідача ОСОБА_1 1355,49 грн. (102 701,20*100) : 117 000, що складає 87,79% незадоволених позовних (1544,02 * 87,79) 1355,49 грн.

Керуючись ст.ст.374, 376, 381-384, 141,390 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Лещенко Сергій Вікторович задовольнити частково.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 09 квітня 2019 року скасувати.

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (юридична адреса: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, р/р НОМЕР_4 , , МФО №305299) суму заборгованості за кредитним договором № б/н від 18.06.2008 року, 14 279,83 (чотирнадцять тисяч двісті сімдесят дев`ять) гривень 83 коп., що складається з заборгованості за кредитом у розмірі 7760,78 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 6 519,05 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (юридична адреса: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, р/р НОМЕР_4 , , МФО №305299) судовий збір за подання позовної заяви в сумі 214 (двісті чотирнадцять) гривень 96 коп.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (юридична адреса: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, р/р НОМЕР_4 , , МФО №305299) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ) судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 1355 (тисяча триста п`ятдесят п`ять) гривень 49 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 11 вересня 2019 року.

Судді: О. В. Халаджи

В.Б. Азевич

А.В. Гапонов