ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6752/19 Справа № 199/8575/18 Суддя у 1-й інстанції - Якименко Л.Г. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Городничої В.С.

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.

при секретарі Порубай М.Л.

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у м. Дніпрі апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Будмонтаж 2016" на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 02 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будмонтаж 2016 " про стягнення заборгованості виплати за контрактом, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що він перебував у трудових відносинах з ТОВ «Будмонтаж 2016» на підставі контракту та був призначений на посаду монтера колії 4 розряду. Роботодавець зобов`язався виплатити заробітну плату згідно зі штатним розкладом, а також винагороду, передбачену умовами контракту, після виконання повного обсягу робіт. 25.09.2018 року запланований обсяг робіт було виконано, замовник прийняв об`єкти, були підписані акти здачі-приймання. На день звільнення позивача заборгованість відповідача по несплаті винагороди, передбаченої умовами п.1 контракту, становила перед ним у сумі 116448,50 грн.

Враховуючи зазначене, позивач просив суд стягнути з ТОВ «Будмонтаж 2016» на його користь винагороду за контрактом №3 від 01.02.2018 року у сумі 116448,50 грн., а також середній заробіток за час затримки виплати за період з 26.09.2018 року по 05.02.2019 року у сумі 118471,08 грн., а всього 234919,58 грн.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 02 травня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Будмонтаж 2016» на користь ОСОБА_1 заборгованість виплати за контрактом у сумі 116 448 грн. 50 коп. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат.

Відповідач не погодився з таким рішенням суду в частині задоволених позовних вимог та подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення у вказаній частині та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

В своїй апеляційній скарзі позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, а також на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

ОСОБА_1 відповідно до ст. 360 ЦПК України подав відзив, в якому просив апеляційну скаргу ТОВ «Будмонтаж 2016» залишити без задоволення, а рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 02 травня 2019 року без змін, посилаючись на незаконність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду в оскаржуваній частині залишити без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01.02.2018 року між ТОВ «Будмонтаж 2016» та ОСОБА_1 був укладений контракт №4, відповідно до якого ОСОБА_1 приймався на роботу на посаду монтера колії 4 розряду без випробувального строку до 25.09.2018 року.

Відповідно до п. 18 даного контракту він набуває чинності з моменту його підписання сторонами та заключенням договору на виконання робіт на ПрАТ «ЄВРАЗ ДМЗ».

Встановлено, що ОСОБА_1 прийнятий на роботу з 02.04.2018 року до ТОВ «Будмонтаж 2016». Того ж дня він пройшов вступний інструктаж з питань охорони праці.

Відповідно до Табелю обліку робочого часу з квітня по вересень 2018 року ОСОБА_1 працював на даному підприємстві.

Умовами контракту передбачено: п.4 - працівник зобов`язується у складі бригади в строк до 25.09.2018 року виконати певний обсяг робіт, передбачений умовами договору роботодавця з третіми особами (замовником), а саме: роботи з капітального ремонту залізничних колій; п.10 - за виконання обов`язків, передбачених цим контрактом, працівникам здійснюється оплата праці згідно зі штатним розкладом; п.11 - по завершенню виконання обсягів роботи роботодавець нараховує працівникові винагороду у розмірі 5600 гривень за 100 погонних метрів залізничної колії (або 1 стрілочний переїзд).

Згідно з виданою ОСОБА_1 довідкою від 26.09.2018 року вих.№26, за підписом заст ОСОБА_2 директора ОСОБА_3 , позивач дійсно працював з 01.02.2018 року по 25.09.2018 року у ТОВ «Будмонтаж 2016» на посаді монтера залізничної колії 4 розряду та заборгованість по заробітній платі (у тому числі компенсація за відпустку і винагорода) складає 116448,50 грн.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом ОСОБА_4 успадкував внесок у статутному капіталі ТОВ «Будмонтаж 2016» (), що становить 100% від загального розміру статутного капіталу, після смерті свого батька ОСОБА_5

Згідно з Наказом № 1 від 27.09.2018 року ОСОБА_4 призначений на посаду директора ТОВ «Будмонтаж 2016» з 28.09.2018 року.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати за контрактом (у тому числі компенсація за відпустку і винагорода) у сумі 116 448 грн. 50 коп., суд першої інстанції посилався на п.1 контракту №4 від 01.02.2018 року щодо зобов`язання працівника виконувати роботу, передбачену умовами договору, а роботодавця виплачувати працівникові заробітну плату та узгоджену винагороду, а також посилався на те, що відповідач не спростував виконання позивачем роботи за контрактом та виконання усього обсягу робіт, будь-яких інших актів виконаних робіт або іншої довідки про заборгованість за контрактом теперішнім керівником ТОВ «Будмонтаж 2016» надано не було.

Стосовно позовної вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час затримки виплати за період з 26.09.2018 року по 05.02.2019 року у розмірі 118471,08 грн. суд дійшов висновку про відмову у цій частині, оскільки в даному випадку трудові відносини між сторонами здійснювалися на підставі контракту, у якому п.п.10,11 визначена оплата праці за фактично виконані роботи, а довідка від 26.09.2018 року містить остаточну суму заборгованості по заробітній платі, у тому числі компенсація за відпустку та винагороду, що унеможливлює здійснити розрахунок середнього заробітку відповідно до Постанови №100 КМУ, іншого розрахунку сторони не надали, що унеможливлює перевірити достовірність зазначеного позивачем розрахунку в цій частині.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позову щодо стягнення середнього заробітку за час затримки виплати за період з 26.09.2018 року по 05.02.2019 року у розмірі 118471,08 грн. колегією суддів не переглядається, оскільки апелянт в цій частині не оскаржує.

В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що контракт № 4 від 01.02.2018 року та довідка від 26.09.2018 року, на підставі яких було стягнуто грошові кошти на користь позивача, є сумнівними документами; судом не з`ясована та не усунута розбіжність щодо дати початку роботи позивача; посилається на відсутність повноважень ОСОБА_3 щодо видачі довідки від 26.09.2018 року; не було надано бухгалтерського розрахунку чи фінансового документу щодо суми вартості виконаних робіт; позивач не довів розмір заборгованості за виконані роботи за контрактом та розміру заборгованості заробітної плати.

Колегія суддів не може погодитися із такими доводами апеляційної скарги і відхиляє їх, з наступних підстав.

Відповідно до довідки від 26.09.2018 року вих.№26, за підписом заст.директора ОСОБА_3 , встановлено, що ОСОБА_1 працював з 01.02.2018 року по 25.09.2018 року в ТОВ «Будмонтаж 2016» на посаді монтера залізничної колії 4 розряду та заборгованість по заробітній платі (у тому числі компенсація за відпустку і винагорода) складає 116448,50 грн.

Колегія суддів не може прийняти до уваги посилання апелянта на його сумніви у дійсності вказаного документу, оскільки такі доводи грунтуються лише на припущеннях та належними доказами не підтверджені. Як і не підтвердженні доводи апелянта щодо відсутності повноважень ОСОБА_3 у складанні вказаного документу.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Безпідставними є посилання апелянта щодо не надання позивачем бухгалтерського розрахунку чи фінансового документу щодо суми вартості виконаних робіт, оскільки позивач надав достатньо доказів на підтвердження заборгованості відповідача перед ним. А у разі незгоди з таким розрахунком відповідач повинен був надати свій розрахунок заборгованості, однак цього не було зроблено ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України (ч.3 ст. 21 КЗпП України).

Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата(ст. 115 КЗпП України).

Відповідно до ст.20 Закону України «Про оплату праці» оплата праці за контрактом визначається за угодою сторін на підставі чинного законодавства, умов колективного договору і пов`язана з виконанням умов контракту.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення з ТОВ Будмонтаж 2016 на користь ОСОБА_1 заборгованості по виплаті за контрактом у сумі 116 448 грн. 50 коп., згідно п.п. 10, 11 трудового контракту.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України, як підстави для скасування рішень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Тому, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду в оскаржуваній частині відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Тож, керуючись положеннями ст. ст. 259, 367, 369, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Будмонтаж 2016" залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 02 травня 2019 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова