Справа № 183/8025/18
№ 2/183/1458/19
31 липня 2019 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючої судді Сороки О.В.
секретарі Устименко М.О.
розглянувши, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом Будинкоуправління № 2 Гвардійської Квартирно-експлуатаційної частини району до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
20 грудня 2018 року Будинкоуправління № 2 Гвардійської КЕЧ району звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 .
В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що в листопаді 1991 року ОСОБА_2 на склад сім`ї з трьох осіб: він, дружина ОСОБА_1 та донка ОСОБА_3 була надана у користування квартира АДРЕСА_1 , в яку вони вселились на підставі ордеру № 533 від 14 листопада 1991 року, виданого Міністерством оборони України Гвардійської КЕЧ району. В січні ОСОБА_2 знявся з реєстрації в зазначеній квартирі, у зв`язку з вибуттям до іншого місця проходження військової служби. Особовий рахунок на квартиру був переоформлений на нового наймача - його дружину ОСОБА_1 Однак відповідач з 2008 року фактично не проживає в квартирі, при цьому вивезла свої особисті речі та її місце проживання невідоме. ОСОБА_1 виїхала з квартири та з 2008 року в квартирі не проживає та нею не користується, не сплачує комунальні платежі по утриманню квартири, будь-яких особистих речей в квартирі не має і взагалі житлом не цікавиться, її місце проживання невідоме.
Таким чином, станом на день подачі позову до суду відповідач без поважних причин понад шести місяців не проживає в зазначеній квартирі, тому позивач, посилаючись на вимоги ст.ст. 71,72 ЖК України, просить визнати відповідача такою, що втратила право користування зазначеним вище житловим приміщенням.
Ухвалою суду від 31 січня 2019 року відкрито провадження у справі.
Представник позивача та позивач в судове засідання не з`явився, надавши суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, згідно якої позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач в судове засідання не з`явилася, вважається такою, що повідомлена належним чином, оскільки судові повістки направлялися за місцем реєстрації, а тому у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд з погодження позивача, провів заочний розгляд справи.
Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.
Суд, дослідивши докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку.
Відповідно до ордеру № 533 від 14 листопада 1991 року, виданої Гвардійською КЕЧ району, ОСОБА_2 на склад сім`ї - дружина ОСОБА_1 , донька ОСОБА_3 була надана квартира АДРЕСА_1 (а.с. 3).
Згідно листа №30 від 17 січня 1997 року особовий рахунок на квартиру АДРЕСА_1 був переоформлений з ОСОБА_2 на ОСОБА_1 (а.с. 3).
Згідно довідки № 1127 від 05 грудня 2018 року в квартирі АДРЕСА_1 значиться зареєстрованою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . (а.с. 4).
Суду надано акт від 07 грудня 2018 року, складений комісією у складі техніка БУ № 2, а також депутата Черкаської селищної ради, паспортиста БУ №2 за участю сусідів, у відповідності до яких члени комісії, а також сусіди підтвердили той факт, що ОСОБА_1 не проживає з в квартирі з 2007 року (а.с. 5).
До правовідносин, що виникли між сторонами, суд вважає за необхідне застосувати наступні норми закону.
Відповідно до ч. 2 ст. 76 ЦПК України,докази встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.
Відповідно до ст. 77 ЦПК України,належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Відповідно до ст. 78 ЦПК України,суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Основним законодавчим актом у сфері регулювання житлових відносин є Конституція України та Житловий кодекс України, прийнятий у 1983 році. (далі - ЖК України).
17 липня 1997 року Україна ратифікувала римську Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року (далі - Конвенцію), а також Перший протокол та протоколи №№ 2, 4, 7 та 11 до цієї Конвенції. Певна увага приділена у Конвенції правам людини, що пов`язані з житлом. Так, п. 1 ст. 8 Конвенції встановлює, що кожна людина має право на повагу до її житла. Цим правом закріплена недоторканність житла, яка проголошена також ст. 30 Конституції України. Відповідно до цього ніхто не може перешкоджати особі у законному володінні, користуванні чи розпорядженні своїм житлом, а будь-які порушення цих повноважень захищаються у встановленому законом порядку.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його родини за ним зберігається житлове приміщення на протязі шести місяців, а ст. 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, проводиться виключно в судовому порядку.
У відповідності до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Як випливає із зазначеної норми закону, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно при позбавленні права власності на житлове приміщення, позбавленні права користування житловим приміщенням, визнанні особи безвісно відсутньою, оголошенні фізичної особи померлою.
З огляду на те, що Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 30 червня 2015 року (справа № 21-1438а15).
У відповідності до п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 12.04.85 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.
Оцінивши зібрані у справі докази і з`ясувавши обставини спору, суд вважає, що відповідачі без поважних причин не проживають в спірній квартирі більше шести місяців.
Поважних причин, передбачених ст. 71 ЖК України, при яких житлове приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців, судом не встановлено.
Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, суд вважає, що ОСОБА_1 , не проживаючи в наданому їй житловому приміщенні понад шести місяців, втратила право користування ним, з підстав, визначених ст.71 ЖК України. Даних про наявність будь-якої домовленості між позивачем та відповідачами з приводу користування житловим приміщенням, а також доказів про поважність причин відсутності відповідачів у житловому приміщенні за місцем реєстрації суду не надано.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 4, 12, 76, 81, 89, 141, 223, 263, 265, 280 ЦПК України, суд, -
Позов Будинкоуправління № 2 Гвардійської Квартирно-експлуатаційної частини району до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Будинкоуправління № 2 Гвардійської Квартирно-експлуатаційної частини району витрати по сплаті судового збору в розмірі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) гривні 00 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Сорока О.В.