КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №367/2462/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Карабаза Н.Ф.
провадження №22-ц/824/1611/2019 Суддя-доповідач: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

30 січня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Судді-доповідача: - Олійника В.І.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Кулішенка Ю.М.,

при секретарі Задорожній О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 20 лютого 2018 року у складі судді Карабази Н.Ф. у справі за позовом Прокурора м. Ірпеня до Виконавчого комітету Коцюбинської селищної ради, Коцюбинської селищної ради Київської області, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання незаконним та скасування розпорядження Коцюбинського селищного голови, рішення виконавчого комітету Коцюбинської селищної ради, рішення Коцюбинської селищної ради та свідоцтв про право власності на житлові приміщення кімнат гуртожитку, -

в с т а н о в и в :

У квітні 2015 року прокурор міста Ірпеня звернувся до суду із зазначеним позовом про визнання незаконним та скасування розпорядження Коцюбинського селищного голови, рішення виконавчого комітету Коцюбинської селищної ради, рішення Коцюбинської селищної ради та свідоцтв про право власності на житлові приміщення кімнат гуртожитку, який обґрунтовував тим, що прокуратурою міста Ірпеня при здійсненні процесуального керівництва у кримінальному провадженні №0000089 від 10.11.2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.364 КК України встановлено, що розпорядження Коцюбинського селищного голови №21 від 18.03.2014 року, рішення виконавчого комітету Коцюбинської селищної ради №102 від 01.10.2014 року та рішення 30 сесії 6 скликання Коцюбинської селищної ради №733 від 31 жовтня 2014 року прийняті з порушенням вимог чинного законодавства.

На підставі вищевказаних неправомірних рішень видано свідоцтва про право власності на житлові приміщення кімнат гуртожитку за номерами 2 та 4 по АДРЕСА_1.

Так, рішенням 2 сесії 6 скликання Коцюбинської селищної ради №31 від 14.12.2010 року прийнято безоплатно до комунальної власності територіальної громади селища Коцюбинське гуртожиток, розташований на АДРЕСА_1. На виконання ч.2 ст.4 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» пунктом 2 вищевказаного рішення громадянам, які на законних підставах проживають у гуртожитку на АДРЕСА_1, надано право на приватизацію займаного ними житла.

Відповідно до п.30 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях селищної ради вирішуються питання щодо прийняття рішень про відчуження відповідно до закону комунального майна.

Пунктом 4 ст.29 цього Закону визначено, що до відання виконавчих органів селищних рад серед іншого, належить підготовка і внесення на розгляд ради пропозицій щодо порядку та умов відчуження комунального майна. Пунктом 14 «Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України №396 від 16.12.2009 року, передача жилих приміщень в гуртожитках, які на момент набрання чинності Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» перебували у державній власності, у власність громадян здійснюється на підставі рішень органів місцевого самоврядування, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина (після передачі) прийняття гуртожитку у власність відповідної територіальної громади).

При цьому, громадяни та члени їх сімей, які не мають власного житла, більше п'яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них, набувають право на приватизацію займаних жилих приміщень.

Аналогічні підстави для набуття права на приватизацію займаних жилих приміщень у гуртожитку визначені в ст.1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». При цьому, сфера дії цього Закону поширюється на гуртожитки, які є об'єктами права державної та комунальної власності.

Зважаючи на вищевказані норми закону селищні голови не наділені повноваженнями щодо прийняття розпоряджень, якими вирішуються питання про передачу безкоштовно квартир (будинків), гуртожитків, які перебувають у комунальній власності територіальної громади селища у власність громадянам.

Крім того, ст.14 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» визначено, що особи, зазначені у ст.4 цього Закону, до яких серед інших відносяться селищні голови, зобов'язані вживати заходи щодо недопущення будь-якої можливості виникнення конфлікту інтересів, тобто вживати заходів до уникнення, зокрема, суперечності між особистими майновими інтересами близьких їм осіб та їх службовими повноваженнями, наявність якої може вплинути на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, а також на вчинення чи не вчинення дій під час виконання наданих їм службових повноважень. При цьому, до близьких осіб законодавець відніс серед інших рідних братів осіб, визначених ст.4 цього Закону.

Проте, всупереч з вищевказаними нормами закону Коцюбинський селищний голова ОСОБА_6, перебуваючи на посаді селищного голови, зловживаючи своїм службовим становищем, з перевищенням своїх службових повноважень, наданих йому відповідно до ст.42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», оскільки, селищний голова не наділений повноваженнями щодо прийняття розпоряджень, якими вирішуються питання про передачу безкоштовно квартир (будинків), гуртожитків, які перебувають у комунальній власності територіальної громади селища у власність громадянам, виніс розпорядження №21 від 18.03.2014 року «Про передачу квартир (будинків) у власність громадянам».

Так, приймаючи дане розпорядження, Коцюбинським селищним головою створено конфлікт інтересів, оскільки розпорядженням №21 від 18.03.2014 року рідному брату селищного голови - ОСОБА_2 та його дружині ОСОБА_3 надано право на приватизацію кімнат за НОМЕР_2 у гуртожитку, розташованому по АДРЕСА_1. Родинні зв'язки між Коцюбинським селищним головою ОСОБА_6 та ОСОБА_2 підтверджуються їх свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3, виданого 08.03.1963 року Коцюбинською селищною радою та актовим записом про народження №151 від 30.12.1970 року.

При прийнятті вищевказаного розпорядження Коцюбинським селищним головою не дотримано підстави для набуття права на приватизацію займаних жилих приміщень у гуртожитку, визначених у ст.1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та п.14 «Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України №396 від 16.12.2009 року, так як останньому достовірно було відомо про те, що його брат ОСОБА_2 не живе у гуртожитку, розташованому по АДРЕСА_1 впродовж строку не менш п'яти останніх років.

Дана обставина підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №34488328 від 04.03.2015 року та №34488498 від 04.03.2015 року, відповідно до якого брату селищного голови ОСОБА_2 від 25.06.2008 року належить на праві власності будинок АДРЕСА_2, загальною площею 401,8 м., житловою площею 101,6 кв. м. та земельна ділянка, на якій він розташований. Про відсутність у брата селищного голови - ОСОБА_2 та його дружини ОСОБА_3 права на приватизацію кімнат за АДРЕСА_3 свідчать покази мешканців гуртожитку, відповідно до яких ОСОБА_2 та його родина у кімнатах НОМЕР_4 не мешкали.

Згідно з показаннями мешканців села Шпитьки сім'я ОСОБА_2 останні роки мешкає у будинку АДРЕСА_4 В подальшому виконавчим комітетом Коцюбинської селищної ради в порушення вищевказаних норм закону не підготовлено та внесено на розгляд ради пропозиції щодо порядку та умов відчуження комунального майна територіальної громади селища Коцюбинське, а саме, кімнат у гуртожитку, розташованому на АДРЕСА_1, як це визначено законом, а прийняте рішення №102 від 01.10.2014 року, яким затверджено неправомірне розпорядження Коцюбинського селищного голови №21 від 18.03.2014 року.

Таким чином, на засіданні виконавчого комітету Коцюбинської селищної ради 01.10.2014 року розглядалося не питання виконання ч.2 ст.4 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» щодо передачі у власність громадянам, які на законних підставах проживають у гуртожитку по АДРЕСА_1 займаного ними житла, а питання затвердження неправомірного розпорядження Коцюбинського селищного голови №21 від 18.03.2014 року.

Як наслідок виконавчим комітетом Коцюбинської селищної ради прийнято неправомірне рішення №102 від 01.10.2014 року «Про затвердження розпорядження Коцюбинського селищного голови». Рішення виконавчого комітету Коцюбинської селищної ради №102 від 01.10.2014 року «Про затвердження розпорядження Коцюбинського селищного голови» позивач вважав неправомірним і тому стверджував, що виконавчий комітет селища відповідно до ст.29 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» не наділений повноваженнями щодо затвердження розпорядження селищного голови, яке є самостійним розпорядчим документом.

Тобто, приймаючі рішення №102 від 01.10.2014 року «Про затвердження розпорядження Коцюбинського селищного голови» виконавчим комітетом Коцюбинської селищної ради перевищено повноваження, надані їм ст.29 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Також звертав увагу на те, що розпорядження Коцюбинського селищного голови №21 від 18.03.2014 року щодо приватизації кімнат у вищевказаному гуртожитку подано на затвердження виконавчого комітету Коцюбинської селищної ради лише після видання свідоцтв про право власності на кімнати за НОМЕР_2 гуртожитку по АДРЕСА_1, що теж свідчить про зацікавленість Коцюбинського селищного голови у вирішенні питання про приватизацією близькою особою комунального майна.

В черговий раз порушуючи норми закону щодо порядку передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, виконавчим комітетом Коцюбинської селищної ради на розгляд ради подано не пропозиції з даного питання, а їх рішення №102 від 01.10.2014 року, яким затверджено неправомірне розпорядження Коцюбинського селищного голови №21 від 18.03.2014 року.

Відтак і на засіданні Коцюбинської селищної ради 31.10.2014 року розглядалося не питання передачі у власність громадянам, які на законних підставах проживають у гуртожитку по АДРЕСА_1 займаного ними житла, а питання затвердження рішення виконавчого комітету Коцюбинської селищної ради №102 від 01.10.2014 року «Про затвердження розпорядження Коцюбинського селищного голови».

Як наслідок Коцюбинською селищною радою прийнято неправомірне рішення №733 від 31.10.2014 року «Про затвердження рішення виконавчого комітету Коцюбинської селищної ради №102 від 01.10.2014 року», чим в черговий раз порушено порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян.

На підставі неправомірно прийнятого розпорядження Коцюбинського селищного голови №21 від 18.03.2014 року видані свідоцтва про право власності за НОМЕР_5 від 18.03.2014 року, відповідно до яких брату селищного голови - ОСОБА_2 та членам його сім'ї належить на праві спільної часткової власності кімнати за НОМЕР_4 у гуртожитку, розташованому по АДРЕСА_1.

Свідоцтва про право власності за НОМЕР_5, видані 18.03.2014 року, Коцюбинською селищною радою не зареєстровані відповідно до Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно їх обтяжень», отже ОСОБА_2 та члени його сім'ї не набули права власності на кімнати за НОМЕР_4 у гуртожитку, розташованому на АДРЕСА_1, як це визначено ч.3 ст.3 цього Закону, оскільки права на нерухоме майно та їх обтяження, підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації.

Дана обставина підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №29349967 від 12.11.2014 року, №29347552 від 12.11.2014 року, №29347948 від 12.11.2014 року, №29347810 від 12.11.2014 року, №34328150 від 02.03.2015 року, №34328103 від 02.03.2015 року, №34328984 від 02.03.2015 року, №34328919 від 02.03.2015 року.

Отже, прийняття розпорядження Коцюбинського селищного голови №21 від 18.03.2014 року, рішення виконавчого комітету Коцюбинської селищної ради №102 від 01.10.2014 року, рішення 30 сесії 6 скликання Коцюбинської селищної ради №733 від 31.10.2014 року та видача свідоцтв про право власності за НОМЕР_5 від 18.03.2014 року відбулося з порушенням вимог п.30 ч.1 ст.26, п.4 ст.29 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», п.14 «Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України №396 від 16.12.2009 року, та ст.14 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції».

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на викладене, розпорядження Коцюбинського селищного голови №21 від 18.03.2014 року, рішення виконавчого комітету Коцюбинської селищної ради № 102 від 01.10.2014 року, рішення 30 сесії 6 скликання Коцюбинської селищної ради № 733 від 31.10.2014 року та свідоцтва про право власності НОМЕР_5 від 18.03.2014 року прокурор вважав незаконними та такими, що підлягали скасуванню в судовому порядку.

Просив визнати незаконним з моменту прийняття та скасувати розпорядження Коцюбинського селищного голови №21 від 18.03.2014 року про передачу безкоштовно (з доплатою) в спільну сумісну власність, часткову (приватну) власність кімнат у гуртожитку на АДРЕСА_1; визнати незаконним з моменту прийняття та скасувати рішення виконавчого комітету Коцюбинської селищної ради №102 від 01.10.2014 року про затвердження розпорядження Коцюбинського селищного голови №21 від 18.03.2014 року; визнати незаконним з моменту прийняття та скасування рішення 30 сесії 6 скликання Коцюбинської селищної ради №733 від 31.10.2014 року про затвердження рішення виконавчого комітету Коцюбинської селищної ради №102 від 01.10.2014 року; визнати протиправним та скасувати свідоцтво про право власності НОМЕР_6 гуртожитку на АДРЕСА_1; визнати протиправним та скасувати свідоцтво про право власності НОМЕР_7 гуртожитку на АДРЕСА_5.

Заочним рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 20 лютого 2018 року позов задоволено.

Визнано незаконним з моменту прийняття та скасувати розпорядження Коцюбинського селищного голови №21 від 18.03.2014 року про передачу безкоштовно (з доплатою) в спільну сумісну, часткову (приватну) власність кімнат у гуртожитку на АДРЕСА_1.

Визнано незаконним з моменту прийняття та скасування рішення виконавчого комітету Коцюбинської селищної ради №102 від 01.10.2014 року про затвердження розпорядження Коцюбинського селищного голови №21 від 18.03.2014 року.

Визнано незаконним з моменту прийняття та скасування рішення сесії 6 скликання Коцюбинської селищної ради №733 від 31.10.2014 року «Про затвердження рішення виконавчого комітету Коцюбинської селищної ради №102 від 01.10.2014 року.

Скасовано свідоцтво про право власності НОМЕР_6 гуртожитку на АДРЕСА_1.

Скасовано свідоцтво про право власності НОМЕР_8 гуртожитку на АДРЕСА_1.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції виходив з того, що розпорядження Коцюбинського селищного голови №21 від 18.03.2014 року про передачу безкоштовно (з доплатою) в спільну сумісну, часткову (приватну) власність кімнат у гуртожитку на АДРЕСА_1, рішення виконавчого комітету Коцюбинської селищної ради №102 від 01.10.2014 року «Про затвердження розпорядження Коцюбинського селищного голови №21 від 18.03.2014 року», рішення 30 сесії 6 скликання Коцюбинської селищної ради №733 від 31.10.2014 року «Про затвердження рішення виконавчого комітету Коцюбинської селищної ради №102 від 01.10.2014 року» та свідоцтва про право власності за НОМЕР_5 від 18.03.2014 року є незаконними та підлягають скасуванню.

Проте, рішення суду першої інстанції зазначеним вище вимогам закону не відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Як зазначено судом, прокуратурою міста Ірпеня при здійсненні процесуального керівництва у кримінальному провадженні №0000089 від 10.11.2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.364 КК України встановлено, що розпорядження Коцюбинського селищного голови №21 від 18.03.2014 року, рішення виконавчого комітету Коцюбинської селищної ради №102 від 01.10.2014 року, та рішення 30 сесії 6 скликання Коцюбинської селищної ради №733 від 31.10.2014 року прийняті з порушенням вимог чинного законодавства. На підставі даних рішень видано свідоцтва про право власності на житлові приміщення кімнат гуртожитку за НОМЕР_4 на АДРЕСА_1.

Рішенням 2 сесії 6 скликання Коцюбинської селищної ради №31 від 14.12.2010 року прийнято безоплатно до комунальної власності територіальної громади селища Коцюбинське гуртожиток за адресою: на АДРЕСА_1 разом із зовнішніми мережами електро-, тепло-, газо-, водопостачанням та водовідведенням. Надано дозвіл мешканцям гуртожитків на приватизацію займаного ними житла відповідно до п.2 ст.4 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків».

Згідно з розпорядження №21 від 18 березня 2014 року передано безкоштовно (з доплатою) в спільну сумісну, часткову (приватну) власність квартири згідно поданих заяв Передано ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та членам його сім'ї: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 (склад сім'ї - 4 особи) безоплатно в спільну часткову власність (в рівних частинах по 1/4 частині кожному) одну кімнату в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1

Відповідно до рішення Виконавчого комітету Коцюбинської селищної ради №102 від 01.10.2014 року затверджено розпорядження селищного голови ОСОБА_6 «Про передачу квартир (будинків) у власність громадян від 18 березня 2014 року за №21.

Рішенням тридцятої сесії шостого скликання Коцюбинської селищної ради Київської області за підписом селищного голови ОСОБА_6 №733 від 31 жовтня 2014 року затверджено рішення виконавчого комітету Коцюбинської селищної ради №102 від 01.10.2014 року «Про затвердження розпоряджень селищного голови».

Згідно зі свідоцтва про право власності на житло НОМЕР_9 від 18.03.2014 року Коцюбинська селищна рада посвідчила, що кімната АДРЕСА_6 дійсно належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 та членам сім'ї: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 (в рівних частинах по 1/4 частині кожному). Свідоцтво видане за підписом ОСОБА_6 та згідно розпорядження від 18 березня 2014 року за №21.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло №18 від 18.03.2014 року Коцюбинська селищна рада посвідчила, що кімната НОМЕР_10 та членам сім'ї: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 (в рівних частинах по 1/4 частині кожному). Свідоцтво видане за підписом ОСОБА_6 та згідно розпорядження від 18 березня 2014 року за №21.

Як вбачається з висновку, виконаного на лист Ірпінського міського відділу Головного управління міністерства Внутрішніх справ України в Київській області за №2389 від 19.02.2015 року про оціночну вартість майна, кімната в гуртожитку АДРЕСА_1, загальна вартість об'єкту (кімнати в гуртожитку) станом на 18 березня 2014 року становить: 60000 грн.

Згідно з висновком, виконаного на лист Ірпінського міського відділу Головного управління міністерства Внутрішніх справ України в Київській області за №2389 від 19.02.2015 року про оціночну вартість майна кімната в гуртожитку АДРЕСА_7 загальна вартість об'єкту (кімнати в гуртожитку) станом на 18 березня 2014 року становить: 47119 грн.

Родинні зв'язки між Коцюбинським селищним головою ОСОБА_6 та ОСОБА_2 підтверджуються їх свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3, виданого 08.03.1963 року Коцюбинською селищною радою та актовим записом про народження за №151 від 30.12.1970 року.

Відповідно до п.30 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях селищної ради вирішуються питання щодо прийняття рішень про відчуження відповідно до закону комунального майна.

Пунктом 4 ст.29 цього Закону визначено, що до відання виконавчих органів селищних рад серед іншого, належить підготовка і внесення на розгляд ради пропозицій щодо порядку та умов відчуження комунального майна. Пунктом 14 «Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України №396 від 16.12.2009 року, передача жилих приміщень в гуртожитках, які на момент набрання чинності Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» перебували у державній власності, у власність громадян здійснюється на підставі рішень органів місцевого самоврядування, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина (після передачі (прийняття) гуртожитку у власність відповідної територіальної громади). При цьому, громадяни та члени їх сімей, які не мають власного житла, більше п'яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них, набувають право на приватизацію займаних жилих приміщень. Аналогічні підстави для набуття права на приватизацію займаних жилих приміщень у гуртожитку визначені в ст.1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». При цьому сфера дії цього Закону поширюється на гуртожитки, які є об'єктами права державної та комунальної власності. Відтак, зважаючи на вищевказані норми закону селищні голови не наділені повноваженнями щодо прийняття розпоряджень, якими вирішуються питання про передачу безкоштовно квартир (будинків), гуртожитків, які перебувають у комунальній власності територіальної громади селища у власність громадянам. Крім того, ст.14 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» визначено, що особи, зазначені у ст.4 цього Закону, до яких серед інших відносяться селищні голови, зобов'язані вживати заходів щодо недопущення будь-якої можливості виникнення конфлікту інтересів, тобто вживати заходів до уникнення, зокрема, суперечності між особистими майновими інтересами близьких їм осіб та їх службовими повноваженнями, наявність якої може вплинути на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, а також на вчинення чи не вчинення дій під час виконання наданих їм службових повноважень. При цьому, до близьких осіб законодавець відніс серед інших рідних братів осіб, визначених ст.4 цього Закону.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на викладене вище, суд прийшов до висновку, що розпорядження Коцюбинського селищного голови №21 від 18.03.2014 року «Про передачу безкоштовно (з доплатою) в спільну сумісну, часткову (приватну) власність кімнат у гуртожитку на АДРЕСА_1», рішення виконавчого комітету Коцюбинської селищної ради №102 від 01.10.2014 року «Про затвердження розпорядження Коцюбинського селищного голови №21 від 18.03.2014 року», рішення 30 сесії 6 скликання Коцюбинської селищної ради №733 від 31.10.2014 року «Про затвердження рішення виконавчого комітету Коцюбинської селищної ради №102 від 01.10.2014 року» та свідоцтва про право власності за НОМЕР_5 від 18.03.2014 року є незаконними та підлягають скасуванню.

Проте, колегія суддів із зазначеними висновками не може погодитися, виходячи з наступних підстав.

Так, звертаючись до суду з позовом, прокурор посилався на здійснення досудового розслідування в кримінальному провадженні №0000089 від 10 листопада 2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.364 КК України, відносно ОСОБА_6 і досудовим розслідуванням було встановлено, що прокуратурою міста Ірпеня Київської області проведено перевірку додержання вимог Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», під час якої виявлено, що Коцюбинський селищний голова Київської області ОСОБА_6, зловживаючи своїм службовим становищем, тобто умисно, з метою одержання неправомірної вигоди для іншої фізичної особи, використав службове становище всупереч інтересам служби, в порушення вимог ст.14 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» і 18.03.2014 року прийняв розпорядження №21, яким безоплатно передав у власність рідному брату ОСОБА_2 та іншим родичам кімнати у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1, спричинивши істотної шкоди охоронюваним законом державним інтересам у вигляді підриву авторитету органів місцевого самоврядування,але на час розгляду справи судом першої інстанції 20 лютого 2018 року вже була винесена постанова слідчим СВ Ірпінського МВ ГУ МВС України в Київській області (т.1, а.с.211-214) від 3 липня 2015 року, якою вказане кримінальне провадження відносно Коцюбинського селищного голови Київської області ОСОБА_6 було закрито у зв'язку з відсутністю в діянні останнього кримінального правопорушення, проте в рішенні суду не дано оцінки зазначеній постанові слідчого.

При тому судом не було залучено до розгляду справи самого ОСОБА_6, на діях якого був побудований позов до суду.

Згідно розпорядження Коцюбинського селищного голови №21 від 18.03.2014 року передавались у власність квартири не тільки ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, а й ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11.

Отже, предмет позову по справі безпосередньо стосується прав та обов'язків зазначених вище осіб.

Суд же прийняв судове рішення про право ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на приватизацію кімнат у гуртожитку без залучення їх до участі у справі.

Відповідно до п.4 ч.3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

На підставі викладеного ухвалення рішення без залучення ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 до участі у справі є прямим порушенням процесуальних норм та підставою для його скасування.

Відповідно до ст.ст.77-81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Зокрема, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.376 підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, як ухвалене за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, які зроблені з порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст.376 ЦПК України є підставами для його скасування з прийняттям нової постанови.

Колегія суддів з врахуванням всіх обставин справи та наявних доказів в матеріалах справи вважає за необхідне заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 20 лютого 2018 року скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ст.141 ЦПК України апеляційний суд здійснює перерозподіл судових витрат та компенсує за рахунок держави судові витрати, понесені ОСОБА_2, за подання апеляційної скарги в розмірі 1 827 грн., оскільки позивач - прокурора м. Ірпеня станом на день подання позову був звільнений від сплати судового збору на підставі п.11 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» (в редакції, яка діяла на день подання позову).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 20 лютого 2018 року скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким в позові Прокурора м. Ірпеня до Виконавчого комітету Коцюбинської селищної ради, Коцюбинської селищної ради Київської області, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання незаконним та скасування розпорядження Коцюбинського селищного голови, рішення виконавчого комітету Коцюбинської селищної ради, рішення Коцюбинської селищної ради та свідоцтв про право власності на житлові приміщення кімнат гуртожитку відмовити.

Судові витрати, сплачені ОСОБА_2 (АДРЕСА_8, ідентифікаційний код НОМЕР_1), у розмірі 1 827 грн. компенсувати за рахунок держави.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 01 лютого 2019 року.

Суддя-доповідач:

Судді: