ПОСТАНОВА

Іменем України

25 січня 2019 року м. Кропивницький

справа № 383/907/16-ц

провадження № 22-ц/4809/32/19

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Мурашка С.І. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С.М., Карпенка О.Л.

за участі секретаря - Тимошенко Т.О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Фермерське господарство «Регіон-Агро»,

третя особа: Відділ Держкомзему в Бобринецькому районі Кіровоградської області,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 29 березня 2018 року у складі судді Адаменко І.М. і

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2016 року ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом до Фермерського господарства «Регіон-Агро» та з урахуванням уточнень позовних вимог (т.1 а.с.176-178) просила:

-договір оренди землі від 04.02.2013 між нею, щодо передачі в орендне користування земельної ділянки площею 8,08 га відповідачу розірвати;

-стягнути з відповідача на її користь 8590 грн. орендної плати за користування земельною ділянкою.

Збільшивши позовні вимоги (т.1 а.с.214-222) позивач просила:

- стягнути з Фермерського господарства «Регіон Агро» на її користь 60489,67 грн., з яких: 37992,62 грн. недоплаченої орендної плати за користування земельною ділянкою, 2303,21 грн. - відсотки, 16665,93 грн. - інфляційні, 3527,91 грн. - пеня.

Зменшивши розмір позовних вимог (т.1 а.с.238-241) позивач просила стягнути з відповідача на її користь 53571,52 грн., з яких: 35303,87 грн. - недоплаченої орендної плати за користування земельною ділянкою, 1944,91 грн. - проценти, 13024,11 - інфляційні, 3298,63 - пеня.

Позовна заява мотивована тим, що 04.02.2013 позивач уклала з відповідачем договір оренди належної їй на праві власності земельної ділянки, загальною площею 8,08 га, терміном на 10 років зі сплатою орендної плати щорічно до 30.12 в розмірі 8590 грн.

Відповідач в порушення умов Договору не виплатив позивачу за 2013 рік 8590 грн.

Крім того, відповідач не доплатив позивачу орендну плату за 2014-2016 роки, що підтверджується листом відділу Держгеокадастру в Бобринецькому районі від 04.11.2016, де зазначено нормативно-грошову оцінку земельної ділянки, а саме:

- за 2013 рік - 206952,46 грн.;

- за 2014 рік - 206952,46 грн.;

- за 2015 рік - 258496,23 грн.;

- за 2016 рік - 310195,84 грн.;

Згідно абз.2 п.5 Методики нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів, затвердженої постановою КМУ від 23 березня 1995 року №213, з 2012 року при визначенні розміру орендної плати за земельну ділянку (пай), державного мита при міні, спадкуванні та даруванні земельних ділянок, показники нормативної грошової оцінки ріллі, проведеної станом на 01 липня 1995 року перераховуються на коефіцієнт індексації та на коефіцієнт 1,756.

Таким чином, з 212 року при визначенні розміру орендної плати за земельну ділянку (пай) показники нормативної грошової оцінки ріллі, проведеної станом на 01 липня 1995 року, перераховуються на коефіцієнт індексації та на коефіцієнт 1,756.

За прострочення сплати боргу відповідач зобов'язаний сплатити проценти, які розраховані відповідно до ст.625 ЦК України, з урахуванням індексу інфляції та пеню в розмірі 0,03% за кожний день, як передбачено п.14 договору оренди.

Доводи відповідача, що позивачу підлягала часткова сплата орендної плати за 2013 рік, починаючи з моменту державної реєстрації договору, тобто з 24.07.2013 в сумі 3789 грн. спростовуються тим, що саме відповідач несвоєчасно зареєстрував договір оренди землі.

Видатковий касовий ордер, на який посилається відповідач як на доказ отримання позивачем орендної плати за 2013 рік, позивач не підписувала і він не відповідає вимогам Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, яке затверджене постановою Правління національного банку України від 15.12.2004 №637, оскільки на ньому відсутні: підпис головного бухгалтера; підпис касира; штамп «оплачено»; дата отримання грошей; гроші не зазначені словами; відсутні паспорті дані позивача (Т.1 а.с.176-178).

Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 29 березня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Фермерського господарства «Регіон-Агро» на користь ОСОБА_4 заборгованість з орендної плати за 2013 рік за договором оренди землі від 04.02.2013 в сумі 3789 грн.

В задоволенні позовних вимог про розірвання договору оренди землі та про стягнення іншої частини орендної плати та інших виплат відмовлено.

Стягнуто з Фермерського господарства «Регіон-Агро» на користь ОСОБА_4 судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 551,20 грн. та витрати пов'язані з проведенням експертиз в сумі 9542,52 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що суд не приймає доводи позивача, що їй підлягала до сплати орендна плата за 2013 рік починаючи з 04.02.2013, оскільки договір оренди землі набув чинності з дня проведення його державної реєстрації, тобто з 24.07.2013.

Позивач визнавала факт отримання орендної плати за період з 2014 по 2016 рік, лише вказувала, що відповідач не застосував при цьому індексації та збільшеного розміру нормативної грошової оцінки землі, хоча з досліджених оригіналів договору оренди від 04.02.2013 року вбачається, що сторони не дійшли згоди щодо індексації та не визначили у п.10 договору, з індексацією чи без виплачується орендна плата, так як потрібне не підкреслено, визначена п.5 договору нормативна грошова оцінка землі додатковими угодами не змінювалась, виплата позивачу орендної плати відповідає умовам договору.

Сторона позивача недобросовісно скористалася своїми процесуальними правами, в порушення ч.3 ст.27, ч.1 ст.31, ст.131,ст.157 ЦПК України, в редакції, яка була чинною на час розгляду справи до 15.12.2017, фактично у додаткових заявах про збільшення та зменшення позовних вимог від 22.05.2017 та 26.05.2017, змінивши обставини справи, що були зазначені ним раніше в позовній заяві щодо сплати орендної плати, де зазначили, що позивач взагалі не отримувала орендну плату протягом усього часу дії договору оренди.

Вказані доводи суд оцінив як намагання позивача ввести суд в оману щодо дійсних обставин справи.

Несплата Фермерським господарством «Регіон-Агро» орендної плати за 2013 рік за спірним договором оренди землі було одноразовим, систематичність несплати орендної плати протягом строку дії спірного договору відсутня.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні позову та задовольнити позов у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення є незаконним та необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідач систематично порушує умови договору, що виразилося в несплаті орендної плати у повному обсязі за користування земельною ділянкою за період з 2013 по 2016 рік.

У зазначений період позивач отримувала грошові кошти за оренду земельної ділянки в розмірі меншому ніж визначено договором оренди.

Враховуючи, що відповідач протягом 2013-2016 років систематично порушував обов'язок щодо сплати за оренду землі договір підлягає достроковому розірванню.

Суд першої інстанції діяв несправедливо та упереджено відмовляючи у задоволенні клопотання про призначення почеркознавчої експертизи.

Прийнявши до розгляду зміни до позову суд вже визнав правомірність їх подання та дотримання при цьому норм ЦПК України.

В судовому засіданні апеляційного суду представники позивача адвокат ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підтримали доводи апеляційної скарги, представники відповідача адвокати ОСОБА_7 та ОСОБА_8 заперечували проти доводів апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно копії державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1, виданого 16.02.2001 Володимиро-Іллінською Радою народних депутатів, ОСОБА_4 є власницею земельної ділянки площею 8,08 га, розташованої на території Володимиро-Іллінської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області (Т.1 а.с.43).

Державна реєстрація права власності здійснена реєстраційною службою Бобринецького районного управління юстиції Кіровоградської області 24.07.2013, номер запису про право власності 1802718 (Т.1 а.с.11).

04.02.2013 між орендодавцем ОСОБА_4 та орендарем Фермерським господарством «Регіон-Агро» в особі голови Шевцова Ігоря Олеговича укладено договір оренди землі (далі - Договір) терміном на десять років, за яким об'єктом оренди є земельна ділянка НОМЕР_2 загальною площею 8,08 га згідно державного акту серії НОМЕР_1, що підтверджується копією договору (Т.1 а.с.7).

Укладеним Договором сторони визначили, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 214765 грн. (п.5); орендна плата вноситься орендарем у розмірі 4% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить 8590 грн., у строк до 31.12 поточного року (п.9, п.11). Тобто розмір орендної плати за цим Договором, без вирахування ПДФО, має становити 8590,60 грн. (214765 х 4%):100 = 8590,60 грн.

Вказаний договір оренди землі зареєстрований реєстраційною службою Бобринецького районного управління юстиції Кіровоградської області 24.07.2013, номер запису про інше речове право: 1804472, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права №691155 від 24.07.2013 (т.1 а.с.41).

Статтею 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст.13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За змістом ст.21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі,таким чином обов'язок з виплати орендної плати покладається на орендаря.

Відповідно до ч. 1 ст.24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря, зокрема своєчасного внесення орендної плати.

Відповідно до ч.1 ст.32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Підставою для припинення права користування земельною ділянкою в тому числі є систематична несплата орендної плати (п. «д» ч. 1 ст.141 ЗК України).

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що положення закону, які регулюють спірні правовідносини вимагають систематичної несплати орендної плати як підстави для розірвання договору оренди.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від12 грудня 2012 року №6-146 цс12.

Матеріалами справи підтверджується, що 04.02.2013 між орендодавцем ОСОБА_4 та орендарем Фермерським господарством «Регіон-Агро» в особі голови Шевцова Ігоря Олеговича укладено договір оренди землі (далі - Договір) терміном на десять років, за яким об'єктом оренди є земельна ділянка НОМЕР_2 загальною площею 8,08 га згідно державного акту серії НОМЕР_1, що підтверджується копією договору (Т.1 а.с.7).

За умовами Договору нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 214765 грн. (п.5); орендна плата вноситься орендарем у розмірі 4% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить 8590 грн., у строк до 31.12 поточного року (п.9, п.11).

Розмір орендної плати переглядається раз в три роки у разі: зміни умов господарювання, передбачених договором; зміні розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції; зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документально; в інших випадках, передбачених законом.

З урахуванням чи без урахування індексації здійснюється обчислення розміру орендної плати сторони у п.10 Договору не обумовили.

У поданій 20.10.2016 позовній заяві (т.1 а.с.3-4) та в заяві про уточнення позовних вимог (т.1 а.с.176178) позивач зазначала, що відповідач не виплатив їй 8590 грн. орендну плату лише за 2013 рік.

У заяві про збільшення розміру позовних вимог, (т.1 а.с.214-222) поданої представником позивача ОСОБА_11, вказано, що відповідач не сплатив позивачу орендну плату за 2013 рік та щорічно протягом 2014 по 2016 рік не доплачував орендну плату у грошовому виразі.

Недоплата орендної плати підтверджується листом відділу Держгеокадастру в Бобринецькому районі від 04.11.2016 де зазначена нормативно-грошова оцінка належної позивачу земельної ділянки.

При цьому в позовній заяві наводиться розрахунок заборгованості, в якому наведена у вищезгаданому листі нормативно-грошова оцінка за 2013-2016 роки помножена на коефіцієнт 1,756, відповідно до Методики нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 23 березня 1995 року №213.

У заяві про зменшення позовних вимог (т.1 а.с.238-241), поданої представником позивача ОСОБА_11, вказано, що відповідач за 2013-2015 роки орендну плату не виплачував, а за 2016 рік сплатив лише 4000 грн.

Таким чином, заявою про зменшення розміру позовних вимог представник позивача відмовився від визнання обставин, оскільки в позовній заяві та в заяві про збільшення позовних вимог позивачем визнавався факт отримання орендної плати за 2014 - 2016 роки, але на думку позивача орендна плата виплачувалася не в повному обсязі, а саме без урахування коефіцієнта 1,756 відповідно до Методики нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 23 березня 1995 року №213.

Факт отримання орендної плати за 2014-2016 роки сторона позивача визнавала і в суді першої інстанції, а лише вказувала на її виплату не в повному обсязі.

В апеляційній скарзі (т.3 а.с.3-7) позивач стверджує, що відповідач систематично порушує умови договору, що виразилося в несплаті орендної плати у повному обсязі за користування земельною ділянкою за період з 2013 року по 2016 рік.

У зазначений період вона отримувала грошові кошти за оренду земельної ділянки в розмірі меншому ніж визначено договором оренди.

Отже, а апеляційній скарзі містяться протилежні доводи, а саме: твердження позивача, що відповідач не сплачував їй орендну плату в повному обсязі та її твердження, що вона отримувала грошові кошти за оренду земельної ділянки в розмірі меншому ніж визначено договором оренди.

За приписами ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відмова від визнання обставин приймається судом, якщо сторона, яка відмовляється, доведе, що вона визнала ці обставини внаслідок помилки, що має істотне значення, обману, насильства, погрози чи тяжкої обставини, або що обставини визнано у результаті зловмисної домовленості її представника з другою стороною. Про прийняття відмови сторони від визнання обставин суд постановляє ухвалу. У разі прийняття судом відмови сторони від визнання обставин вони доводяться в загальному порядку.

Відмовившись від визнання обставин про отримання орендної плати, позивач та її представники не довели, що вони визнали факт отримання орендної плати внаслідок помилки, що має істотне значення, обману, насильства, погрози чи тяжкої обставини, або що обставини визнано у результаті зловмисної домовленості представників позивача з другою стороною.

Суд першої інстанції ухвали про прийняття відмови позивача від визнання обставин не постановляв.

Суд приходить до висновку, що оскільки позивач визнавала факт отримання нею орендної плати за 2013-2016 року, зазначені обставини відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України не підлягають доказуванню.

В зв'язку з визнанням позивачем факту отримання орендної плати, суд критично відноситься до висновку експерта Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 12.09.2018 №19/17-3/1/2014-СЕ/18 (т.3 а.с.115-126), проведеною за ухвалою апеляційного суду, згідно якої:

1. підпис у видатковому касовому ордері № 59 від 20.12.2013, в графі «Підпис одержувача» виконаний не ОСОБА_4, а іншою особою.

2. підпис у видатковому касовому ордері № 15 від 21.05.2014, в графі «Підпис одержувача» виконаний не ОСОБА_4, а іншою особою.

3. підпис у видатковому касовому ордері № 44 від 01.10.2014, в графі «Підпис одержувача» виконаний не ОСОБА_4, а іншою особою.

4. підпис у видатковому касовому ордері № 13 від 07.05.2015, в графі «Підпис одержувача» виконаний не ОСОБА_4, а іншою особою.

5. підпис у видатковому касовому ордері № 14 від 12.05.2015, в графі «Підпис одержувача» виконаний не ОСОБА_4, а іншою особою.

6. підпис у видатковому касовому ордері № 21 від 12.08.2015, в графі «Підпис одержувача» виконаний не ОСОБА_4, а іншою особою.

7. підпис у видатковому касовому ордері № 27 від 30.10.2015, в графі «Підпис одержувача» виконаний не ОСОБА_4, а іншою особою.

8. підпис у видатковому касовому ордері № 11 від 13.05.2016, в графі «Підпис одержувача» виконаний не ОСОБА_4, а іншою особою.

9. підпис у видатковому касовому ордері № 14 від 15.06.2016, в графі «Підпис одержувача» виконаний не ОСОБА_4, а іншою особою.

Що стосується доводів позивача, що відповідач при визначенні розміру нормативно-грошової оцінки земельної ділянки не застосовував коефіцієнт 1,756 є помилковим та спростовується матеріалами справи.

Так, згідно п.19-1 Методики нормативно грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів, затвердженої постановою КМУ від 23 березня 1995 року №213, показники нормативної грошової оцінки гектара ріллі окремої земельної ділянки, проведеної станом на 01 липня 1995 року застосовуються із коефіцієнтом, що визначений абзацом другим пункту 5 цієї Методики.

Згідно абзацу другого п.5 Методики, для врахування змін у рентному доході, який створюється при виробництві зернових культур, до показників нормативної грошової оцінки ріллі, проведеної станом на 01 липня 1995 року ( з урахуванням індексації), застосовується коефіцієнт 1,756.

Згідно відповіді відділу Держгеокадастру у Бобринецькому районі від 04.11.2016 Н-201/0-197/19-16, нормативно грошова оцінка належної позивачу земельної ділянки станом на 01.01.2013 становила 206952,46 грн., на 01.01.2014 - 206952,46 грн., станом на 01.01.2015 - 258496,53 грн., станом на 01.01.2016 - 310195,84 грн. (т.1 а.с.87).

Згідно уточненого розрахунку нормативної грошової оцінки земельної ділянки ОСОБА_4, доданої нею до позовної заяви (т.1 а.с.10) та наданого відповідачем (т.1 а.с.128) нормативна грошова оцінка земельної ділянки станом на 01.01.2013 становить 206952,46 грн.

В розрахунку зазначено про індексацію станом на 01 січня 2013 року у відповідності зі статтею 289 Податкового кодексу України на підставі листа Держземагенства України від 10.01.2013 №326/22/7-13 «Про індексацію нормативної грошової оцінки земель» та постанови Кабінету Міністрів України від 31.10.2011 №1185 «Про внесення змін до Методики нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів». Коефіцієнт індексації - 5,6192 (3,3 та 1,756).

У заяві про збільшення позовних вимог (т.1 а.с.214-222) наведено розрахунок, де за основу взято лист відділу Держгеокадастру в Бобринецькому районі №201/0-197/19-16 від 04.11.2016, щодо нормативної грошової оцінки належної позивачу земельної ділянки.

При цьому, здійснюючи розрахунок заборгованості представник позивача не звернув уваги, що в листі відділу Держгеокадастру в Бобринецькому районі №201/0-197/19-16 від 04.11.2016, зазначена нормативно-грошова оцінка належної позивачу земельної ділянки із застосуванням коефіцієнта 1,756.

Незважаючи на це, представник позивача здійснюючи розрахунки заборгованості повторно застосував коефіцієнт 1,756 до нормативно-грошової оцінки земельної ділянки позивача вказаній у листі Держгеокадастру в Бобринецькому районі №201/0-197/19-16 від 04.11.2016.

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що належними та допустимими доказами не доведено, що відповідач сплачував орендну плату позивачу без застосування коефіцієнту 1,756, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Оскільки не доведено наявність боргу по орендній платі, позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3% річних відповідно до ст.625 ЦК України, а також пені, задоволенню не підлягають.

Не підлягають позовні вимоги і щодо розірвання договору оренди земельної ділянки, оскільки не доведено, що відповідач систематично не сплачував орендну плату.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного суд вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону та відповідає матеріалам справи і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 374,375,376,381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 29 березня 2018 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 05.02.2019.

Головуючий суддя С.І. Мурашко

Судді С.М. Єгорова

О.Л. Карпенко