Провадження № 2/761/1291/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2019 року

Шевченківський районний суд м. Києва

в складі:

головуючого-судді: Кондратенко О.О.

при секретарі:

за участі: ОСОБА_1

позивача: ОСОБА_2

представника відповідачів: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення грошових кошів за договором позики

В С Т А Н О В И В :

В квітні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідачів: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , з послідуючими уточненням позовних вимог, в якому просив суд: стягнути солідарно з відповідачів ( ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ) на його ( ОСОБА_2 ) користь суму боргу за договором позики від 22 квітня 2013 року у розмірі 30 669 430, 76 грн., а також понесенні судові витрати.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 22 квітня 2013 року між ним ( ОСОБА_2 ) та ОСОБА_4 (позичальник), ОСОБА_5 (поручитель) було укладено письмовий договір позики. Відповідно до п.1 договору позики ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_2 у борг грошові кошти у сумі 6 394 400, 00 грн., що на момент передачі котів за офіційним курсом НБУ складає 800 000, 00 доларів США., які зобов`язався повернути у гривнях грошовий еквівалент суми, яка отримана в позику, за офіційним курсом НБУ на день платежу, не пізніше ніж через 36 місяців з момент укладення даного договору, тобто до 22 квітня 2016 року. За користування позикою, ОСОБА_4 зобов?язався сплатити 10 відсотків річних від суми неповернення позики.

ОСОБА_5 , як поручитель зобов?язалась відповідати перед позикодавцем за виконання позичальником своїх зобов?язань. Порука діє до моменту припинення цього договору позики, але не більше ніж до 27 квітня 2018 року.

Однак, отримані грошові кошти відповідачі по теперішній час в добровільному порядку не повернули, а тому він змушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права.

В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідачів в судовому засіданні позовні вимоги, як представник ОСОБА_4 визнав частково, в частині основної суму боргу та 10% річних, в частині стягнення 3% річних заперечував. Що стосується думки, як представник відповідачки ОСОБА_5 , позов не визнав в повному обсязі, посилаючись на те, що на думку відповідачки порука, згідно договору позики від 22 квітня 2013 року припинена 22 квітня 2016 року.

Суд, заслухав пояснення позивача, думку представника відповідачів, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (до ст. 526 ЦК України).

Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку (ч.2, 3 ст. 545 ЦК України).

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Як вбачається із матеріалів справи і це встановлено судом, 22 квітня 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , ОСОБА_5 було укладено договір позики.

Відповідно до п.1, 2, 4, 12 договору позики, позикодавець ( ОСОБА_2 ) передає у власність позичальнику ( ОСОБА_4 ), а позичальник приймає у власність від позикодавця грошові кошти у сумі 6 394 400, 00 грн., що на момент передачі позики за офіційним курсом НБУ становить еквівалент 800 000, доларів США, та зобов?язався повернути позикодавцеві у гривнях грошовий еквівалент суми, яка отримана в позику, за офіційним курсом НБУ на день платежу, не пізніше ніж через тридцять шість місяців з моменту укладення даного договору, тобто до 22 квітня 2016 року.

Позика, що надається позикодавцем, є процентною, тобто за користування позикою позичальник зобов?язується сплатити суму боргу, а також 10 відсотків річних від суми неповернення боргу.

Сума позики встановлена в п.1 даного договору, отримана позичальником від позикодавця готівкою до моменту підписання цього договору в повному обсязі.

Позичальник зобов?язаний повернути позикодавцеві суму позики, визначену в п.1 даного договору.

Поручитель зобов?язується відповідати перед позикодавцем за виконання позичальником своїх зобов?язань, що випливають з цього договору позики. Основний обов`язок позичальника за цим договором позики, виконання якого забезпечується цією порукою - повернути позикодавцю після спливу обумовленого строку грошові кошти у сумі, визначеній у п.1 цього договору, а також проценти за користування самою позики. Ця порука діє до моменту припинення цього договору позики, але не більше ніж до 27 квітня 2018 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем ) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Даних, які б свідчили про повернення відповідачами вищезазначених коштів судом не встановлено.

Як пояснив в судовому засіданні позивач, і це встановлено судом, що відповідачі не виконують належним чином умови вищезазначеного договору позики та не вчиняють повернення позичених коштів.

Вказані обставини не оспорював під час розгляду справи і представник відповідачів.

Згідно правових висновків Верховного Суду України, висловлених в постановах від 18 вересня 2013р. по справі № 6-63цс13, від 11 листопада 2015р. по справі № 6-1967цс15, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Що стосується тверджень представника відповідачки ОСОБА_5 в тім, що договір позики від 22 квітня 2013 року припинено, то вони судом не приймаються до уваги з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов?язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов?язання боржником.

Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.

Згідно ч.ч.1, 2 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов?язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання (ч.4 ст.559 ЦК України).

В судовому засіданні достовірно встановлено, що порука по договору позики від 22 квітня 2013 року діє до моменту припинення цього договору позики, але не більше ніж до 27 квітня 2018 року (п.12 договору позики).

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною вимогою до ОСОБА_5 , як до поручителя 26 квітня 2018 року, тобто, до - 27 квітня 2018 року, як зазначено у п.12 договору позики.

Представник відповідачки ОСОБА_5 зазначив, що з позовом про визнання договору поруки від 22 квітня 2013 року ОСОБА_5 до суду не зверталась; будь-яких договорів про визнання припиненою поруки по договору позики від 22 квітня 2013 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 укладено не було.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Як вбачається із п.1 договору позики від 22 квітня 2013 року, позика, що надається позикодавцем, є процентною, тобто за користування позикою позичальник зобов?язується сплатити суму боргу, а також 10 (десять) відсотків річних від суми неповернення позики.

Тобто, згідно вищезазначеного пункту договору позики, сторони погодили, що позика є процентною, розмір процентів встановлений на рівні 10 % відсотків річних від суми неповернення позики.

Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 28 березня 2019 року по справі №444/9519/12, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

А тому, погоджені сторонами відсотки, згідно п.1 договору позики у розмірі 10 % річних нараховуються в період часу з 22 квітня 2013 року по 22 квітня 2016 року.

Перевіривши наданий стороною позивача розрахунок 10 % річних ( п.1 договору позики), суд вважає за необхідне, стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача проценти, передбачені договором позики у розмірі 206 946, 00 доларів США, що згідно офіційного курсу валют НБУ складає 5 830 235, 44 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов?язання, на вимогу кредитора зобов?язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні знайшло підтвердження виникнення у відповідачів обов`язку щодо повернення позики, відповідно до договору позики від 22 квітня 2013 року та перевіривши наданий позивачем розрахунок, вважає за необхідне стягнути солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 . 3 % річних за період часу з 23 квітня 2016 року по 04 грудня 2018 року (як зазначено в позовній заяві) у розмірі 1 770 945, 91 грн., що еквівалентно 62 860, 27 доларів США (згідно офіційного курсу валют НБУ станом на 04 грудня 2018 року становить - 2817, 2738 грн.).

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що стороною позивача доведено той факт, що між сторонами було укладено договір позики, а тому у відповідачів виникли зобов`язання перед позивачем, які передбачені ст.ст.554, 1049 ЦК України.

А тому, з відповідачів на користь позивача, підлягає солідарному стягненню: основна сума боргу - 800 000 доларів США, що згідно офіційного курсу валют НБУ складає 22 538 190, 40 грн.; 10 % за період часу з 22 квітня 2013 року по 22 квітня 2016 року - 206 946, 00 доларів США, що згідно офіційного курсу валют НБУ складає 5 830 235, 44 грн.; 3% річних за період часу з 23 квітня 206 року по 04 грудня 2018 року - 62 860, 27 доларів США, що згідно офіційного курсу валют НБУ складає 1 770 945, 91 грн., а всього 30 137 532, 92 грн.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі по 4 405, 00 грн. з кожного.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 17-19, 76-82, 258, 259, 263-265, 268, 352, 354, 355ЦПК України, ст.553, 554, 1046, 1049 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_4 (РНОКПП, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 ) про стягнення грошових кошів за договором позики - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 22 квітня 2013 року: основна сума боргу - 800 000 (вісімсот тисяч ) доларів США, що згідно офіційного курсу валют НБУ складає 22 538 190 (двадцять два мільйони п?ятсот тридцять вісім тисяч сто дев?яносто) грн. 40 коп.; 10 % за період часу з 22 квітня 2013 року по 22 квітня 2016 року - 206 946 (двісті шість тисяч дев?ятсот сорок шість) 00 доларів США, що згідно офіційного курсу валют НБУ складає 5 830 235 (п?ять мільйонів вісімсот тридцять тисяч двісті тридцять п?ять) грн. 44 коп.; 3% річних за період часу з 23 квітня 2016 року по 04 грудня 2018 року - 62 860 (шістдесят дві тисячі сімсот шістдесят ) 00 доларів США, що згідно офіційного курсу валют НБУ складає 1 770 945 (один мільйон сімсот сімдесят тисяч дев?ятсот сорок п?ять) грн. 91 коп., а всього 30 139 371 (тридцять мільйонів сто тридцять дев?ять тисяч триста сімдесят одна) грн. 92 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі по 4 405 (чотири тисячі чотириста п?ять ) грн. 00 коп., з кожного.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності до п.15.5 Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Шевченківський районний суд міста Києва.

Повний текст рішення суду складено 02 серпня 2019 року.

Суддя: