10.09.2019 Справа № 363/2024/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.09.2019 року Вишгородський районний суд Київської області у складі:

головуючого - судді Котлярової І.Ю.,
за участі секретаря - Палій Л.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Вишгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю та виселення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Вишгородського районного суду із позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , про усунення перешкод в користуванні власністю та виселення. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 11.02.2019 року по справі було відкрито провадження та справу призначено до підготовчого судового засідання на 26.04.2019 року. 11.04.2019 року від позивача до суду надійшла заява про виключення з числа співвідповідачів у даній справі ОСОБА_3 та подано позовну заяву в новій редакції до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю та виселення. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що на підставі свідоцтва про право власності він є власником житлового будинку АДРЕСА_1 . Попереднім власником житлового будинку був ОСОБА_2 Житловий будинок було передано позивачу, як стягувачу у виконавчому провадженні № 40559744 по виконанню виконавчого листа № 363/1635/13 виданого 17.10.2013 року Вишгородським районним судом Київської області, де стягувачем був ОСОБА_1 , а боржником ОСОБА_2 про стягнення з останнього боргу в сумі 259 915, 77 грн., як майно боржника відповідача у рахунок погашення боргу, яке не було реалізоване на неодноразових електронних торгах. В спірному будинку були зареєстровані члени сім`ї відповідача. На підставі рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 27.12.2017 року ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 були зняті з реєстраційного обліку, рішення суду виконано. Відповідач на підставі рішення суду знятий з реєстраційного обліку. Після рішення суду, в будинку за прохання сільської ради позивач заселив мешканців - багатодітну матір на тимчасове проживання. ОСОБА_2 самовільно заселився в будинок, на зауваження покинути будинок не реагує. Позивач зазначив, що відповідач проживає в будинку без будь-якого дозволу на те, власника майна, не є власником будинку, в добровільному порядку не виселяється, будь-яких договірних відносин з приводу проживання, користування між позивачем та відповідачем не має, відповідач не є членом сім`ї позивача. Оскільки, відповідач на даний час самовільно проживає в будинку, який належить на праві власності позивачу, останній чинить позивачу перешкоди в здійсненні права власності, а саме в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися своє власністю. У зв`язку із чим звернувся до суду та просив усунути позивачу перешкоди у здійсненні ним права користування, розпорядження та володіння будинком АДРЕСА_1 зобов`язавши відповідача не чинити перешкод у здійсненні права власності та виселити з будинку без надання іншого житлового приміщення.

15.07.2019 року до суду від ОСОБА_3 надійшла заява про залучення до у часті у справі в якості третьої особи Орган опіки та піклування Ровівської сільської ради Вишгородського району Київської області та Службу у справах дітей та сім`ї Вишгородської РДА Київської області.

Однак, у зв`язку із тим, що позивачем було подано заяву про виключення з числа співвідповідачів ОСОБА_3 та подано позовну заяву в новій редакції, відповідно до якої позивачем вимоги до ОСОБА_3 не заявляються, а тому судом заява ОСОБА_3 , була залишена без розгляду, оскільки остання не є стороною у справі.

Позивач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву в якій розгляд справи просив провести у його відсутність, позовні вимоги підтримує та просив про їх задоволення із викладених у позові підстав.

Відповідач до суду не з`явився, про день та час слухання справи був належним чином повідомлений, про що свідчать поштові повідомлення, які знаходяться у матеріалах справи, заяви про розгляд справи за його відсутність до суду не надходило, причини неявки суду не відомі.

Суд, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. У ст. 12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_1 на підставі свідоцтва від 12.04.2017 року, засвідченого приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Загвоздіною А.М., яке зареєстровано в реєстрі за № 208 та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 169-170).

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 27.12.2017 року, яке набрало законної сили, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні власністю задоволено. Усунено ОСОБА_1 перешкоди з боку ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у здійсненні права власності на належне йому майно, що складається з житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Вирішено зняти ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 175-176).

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 11.09.2018 року, яка набрала законної сили, у задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд вказаного заочного рішення Вишгородського районного суду Київської області від 27.12.2017 року відмовлено (а.с. 177-178).

Як вбачається, з інформації надої Вишгородським районним судом Київської області від 07.08.2019 року на запит ОСОБА_1 щодо набрання законної сили рішенням суду від 27.12.2017 року та щодо подачі апеляційної/касаційної скарг, вбачається, що рішення суду від 27.12.2017 року в апеляційному та касаційному порядку не оскаржувалось та набрало законної сили 30.01.2018 року.

З акту обстеження умов проживання сім`ї (громадяника/ки) ОСОБА_2 від 16 серпня 2019 року за адресою АДРЕСА_1 , складеного депутатом Ровівської сільської ради Криничка Л.Л. в присутності сусідів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та власника ОСОБА_1 , вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 . На момент обстеження ОСОБА_2 за вказаною адресою був відсутній.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Згідно із ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Частиною першою статті 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно із ст. 157 ЖК України, членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Таким чином, якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є, із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї.

Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Згідно статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Тривалий строк користування відповідачем спірним будинком, враховуючи зміну власника, членами сім`ї якого він не є, не може бути підставою для відмови у захисті прав нового власника на користування житлом на власний розсуд.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 проживає в житловому будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , без будь-яких у визначених законом підстав, що знайшло своє відображення в акті депутата Ровівської сільської ради від 16.08.2019 року.

Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини,на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказами в розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Тому, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод.

Жодних доказів для спростування тверджень позивача і висновків суду відповідачем по справі не було надано. Відтак, відповідач вважається такими, що самовільно проживає в спірному житловому будинку. Позивачем у справі доведено, що відповідач, не є ані власником, ані співвласником цього нерухомого майна, не є він і членом сім`ї власника.

Таким чином, аналізуючи викладені норми, суд вважає за можливе усунути позивачу перешкоди з боку відповідача, у здійсненні права власності на належне йому майно, що складається з житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та виселити ОСОБА_2 з житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , без надання іншого жилого приміщення.

Керуючись ст. 71, 72, 150, 156 ЖК України, ст.ст. 317, 391 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 77, 81, 141, 263-265, 268, 354, ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди з боку ОСОБА_2 , у здійсненні права власності на належне йому майно, що складається з житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Виселити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , без надання іншого жилого приміщення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення, апеляційної скарги.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ).

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ).

СУДДЯ - І .Ю.КОТЛЯРОВА