ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1316/19 Справа № 203/1631/18 Суддя у 1-й інстанції - Казак С.Ю. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2019 року Дніпровський Апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Каратаєвої Л.О.

за участю секретаря - Гречишникової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за скаргою ОСОБА_1, заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», Центральний відділ державної виконавчої служби м.Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області в особі начальника відділу Лисенка Дмитра Борисовича та головного державного виконавця Астаркіної Євгенії Павлівни про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити певні дії

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 липня 2018 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

11 травня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська із вищезазначеною скаргою про визнання незаконними дій державного виконавця та зобов'язання вчинити певні дії, в обґрунтування якої посилалась на те, що 02.05.2018 року звернулась зі скаргою на дії державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, під час розгляду якої в рамках цивільної справи №203/1403/2018 Кіровським районним судом м. Дніпропетровська було зупинено стягнення у виконавчому провадженні №54839440 щодо виконання виконавчого листа Кіровського районного суду м .Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором. 02.05.2018 року ухвала суду щодо зупинення стягнення, яка підлягала негайному виконанню, була подана до канцелярії виконавчої служби. Проте, державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Астаркіною Є.П. торги зупинено не було, внаслідок чого 02.05.2018 року о 18:02:33 учасник торгів став переможцем. Торги закінчились того ж дня о 18:24. Постанова про зупинення вчинення виконавчих дій була прийнята та зареєстрована 03.05.2018 року о 17:42. Вважає, що при наявності ухвали, яка підлягає негайному виконанню та якою суд зупинив стягнення у виконавчому провадженні, проведення електронних торгів є протиправними діями та невиконанням судового рішення. Станом на теперішній час акт про проведення електронних торгів з переможцем не складався та не відбулось оформлення договірних відносин купівлі-продажу майна з покупцем. Також скаржник посилалась на те, що в матеріалах виконавчого провадження відсутнє рішення суду про звернення стягнення на іпотечне майно. Крім того, у державного виконавця були наявні докази належності боржнику на праві власності чотирьох автомобілів, на які він повинен був в першу чергу звернути стягнення. Отже, державним виконавцем порушено черговість та порядок стягнення на майно боржника. З урахуванням наведеного, враховуючи подану уточнену скаргу, просила суд визнати неправомірними дії начальника Центрального відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Лисенко Д.Б. щодо підписання та надсилання на ім'я директора ДФ ДП «СЕТАМ» заявки 13.03.2018 року на реалізацію в рамках виконавчого провадження №54839440 належного боржнику нежитлового приміщення по вул. Старокозацькій, 19 в м. Дніпро; визнати неправомірними дії державного виконавця вказаного відділу Астаркіної Є.П. щодо направлення заявки на реалізацію арештованого майна начальнику виконавчої служби для підписання та передачі організатору електронних торгів з реалізації майна боржника ОСОБА_1; визнати неправомірними дії Центрального відділу державної виконавчої служби м.Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області щодо реалізації та проведення 02.05.2018 року електронних торгів з реалізації нерухомого майна боржника ОСОБА_1 та зобов'язати вказаний відділ після відновлення виконавчого провадження №54839440 скасувати результати електронних торгів від 02.05.2018 року та припинити електронні торги і зняти майно з реалізації (а.с. 1-4, 20-23).

Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 липня 2018 року у задоволенні скарги ОСОБА_1, заінтересовані особи - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», Центральний відділ державної виконавчої служби м.Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області в особі начальника відділу Лисенко Дмитра Борисовича та головного державного виконавця Астаркіної Євгенії Павлівни, про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити певні дії - відмовлено (а.с. 84-87)

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу про задоволення її вимог (а.с. 89-92).

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалу слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Судом 1 інстанції встановлено, що 20.02.2017 року Кіровським районним судом м.Дніпропетровська на виконання рішення цього суду у цивільній справі №203/7722/14-ц, що набрало законної сили 01.12.2015 року, було видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором від 15.06.2007 року в сумі 2 082 799 грн. 60 коп. та судових витрат в сумі 3 654 грн.

04.10.2017 року стягувачем в особі ПАТ КБ «ПриватБанк» вказаний виконавчий лист разом із заявою про його примусове виконання було пред'явлено до Центрального відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.

05.10.2017 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 54839440 з виконання виконавчого листа.

Також 05.10.2017 року державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника та 29.11.2017 року про розшук майна боржника.

Крім того, 12.01.2018 року державним виконавцем було складено постанову про опис майна боржника ОСОБА_1, а саме: належного останній нежитлового приміщення по вул. Старокозацькій, 19, прим. 1 в м. Дніпро.

23.01.2018 року відповідно до ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем було винесено постанову про призначення суб'єкта оціночної діяльності для участі у виконавчому провадженні з метою визначення ринкової вартості арештованого майна та в подальшому отримано відповідний висновок.

13.03.2018 року до ДФ ДП «СЕТАМ» було направлено заявку на реалізацію майна боржника.

02.05.2018 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська в рамках цивільної справи №203/1403/2018 було винесено ухвалу про зупинення стягнення у виконавчому провадженні № 54839440, яка в той же день подана представником ОСОБА_1 до Центрального відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області та зареєстрована в останньому.

03.05.2018 року державним виконавцем на виконання ухвали суду від 02.05.2018 року було винесено постанову про зупинення виконавчого провадження №54839440, копія якої направлена організатору електронних торгів - ДФ ДП «СЕТАМ».

Судом також встановлено, що 03.05.2018 року ДФ ДП «СЕТАМ» на виконання постанови торги було зупинено, протокол про проведення електронних торгів не формувався, акт про проведення електронних торгів не складався.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд 1 інстанції виходив з того, що посадові особи державної виконавчої служби діяли у межах, передбачених законом, а тому підстави для задоволення скарги відсутні.

Із вказаними висновками суду 1 інстанції колегія суддів погоджується оскільки вони відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Частиною 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 447 ЦПК України передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами, права чи свободи яких порушено, до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» - виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст.10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов'язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Частиною 1 ст. 48 закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах (ч. 2 ст. 48 Закону).

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем (ч. 5 ст. 48 Закону).

Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на об'єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у ч. 8 ст. 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною.

Реалізація за фіксованою ціною застосовується щодо майна, оціночна вартість якого не перевищує 50 мінімальних розмірів заробітної плати. Реалізація за фіксованою ціною не застосовується до нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден незалежно від вартості такого майна.

Порядок проведення електронних торгів визначається Міністерством юстиції України.

Початкова ціна продажу нерухомого майна визначається в порядку, встановленому ст. 57 цього Закону.

Порядок реалізації арештованого майна затверджений наказом Міністерства юстиції України №2831/5 від 29.09.2016 року.

Суд виходив з того, що під час проведення виконавчих дій не було встановлено наявності у боржника ОСОБА_1 коштів та інших цінностей, на які, відповідно до ч. 2 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», повинно звертатись стягнення в першу чергу.

Крім того, місцезнаходження чотирьох транспортних засобів боржника державним виконавцем встановлено не було, в зв'язку з чим 29.11.2017 року була винесена постанова про оголошення в розшук майна боржника відповідно до ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження».

Суд виходив з того, що будучи обізнаною про наявність виконавчого провадження боржник у відповідності до своїх обов'язків, визначених ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», не надала державному виконавцю відомостей про кошти та майно, якими вона володіє, про його місцезнаходження, у тому числі і стосовно зареєстрованих за нею транспортних засобів, а тому відхилив, як безпідставні та необґрунтовані, доводи скарги щодо порушення державним виконавцем черговості звернення стягнення та відсутності підстав для звернення стягнення на належне боржнику ОСОБА_1 нерухоме майно за наявності у останньої транспортних засобів.

Крім того, виконавчі дії з реалізації предмета іпотеки, на яке звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводяться за спеціальним порядком відповідно до ст. 41 Закону України «Про іпотеку» шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження.

Разом з тим, якщо виконавчі дії вчиняються на підставі судового рішення про стягнення заборгованості та за відсутності судового рішення або виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки, то вони регулюються загальними нормами Закону України «Про виконавче провадження», а не нормами спеціального Закону України «Про іпотеку».

Відповідні правові висновки наведені в постанові Верховного Суду України від 04.02.2015 року у справі №6-238цс14.

Посилання представника скаржника на те, що в заявці на реалізацію майна в «СЕТАМ» в п.10 вказано, що реалізація здійснюється на підставі Закону України «Про іпотеку», не є свідченням неправомірності дій державного виконавця та незаконності виставлення майна на продаж з електронних торгів, оскільки виходячи із фактичних обставин справи вбачається, що опис та арешт цього майна та подальше звернення стягнення на нього здійснювались саме в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Відхиляючи доводи скарги в частині відсутності у державного виконавця передбачених Законом України «Про іпотеку» підстав для звернення стягнення на належне ОСОБА_1 нерухоме майно, що є предметом іпотеки, суд посилався на те, що таке стягнення проводилось у передбаченому Законом України «Про виконавче провадження» порядку на підставі виконавчого листа, виданого на виконання судового рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором. При цьому, стягувач ПАТ КБ «ПриватБанк» в даному випадку є іпотекодержателем відповідного предмету іпотеки та має першочергове право на задоволення своїх вимог, однак заперечень щодо реалізації предмету іпотеки в рамках виконавчого провадження не висловлював.

Стосовно доводів скарги щодо невиконання державним виконавцем постанови та незупинення проведення торгів за наявності ухвали суду від 02.05.2018 року, суд обгрунтовано виходив з того, що скаржником не надано належних доказів неправомірності дій посадових осіб виконавчої служби в цій частині.

Так, вказана ухвала була винесена судом та подана представником боржника до відділу виконавчої служби в день проведення торгів. Скаржником не зазначено, у котрій годині 02.05.2018 року вказана ухвала була подана до виконавчої служби, чи мав державний виконавець протягом робочого часу в цей же день вчинити відповідні дії щодо зупинення виконавчого провадження, направлення відповідних відомостей до спеціалізованої організації з проведення електронних торгів.

Між тим, матеріалами справи підтверджено, що отримавши 02.05.2018 року ухвалу суду, державний виконавець в порядку та строки, передбачені ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: протягом доби, виніс відповідну постанову від 03.05.2018 року про зупинення виконавчих дій, яку направив до ДФ ДП «СЕТАМ» для виконання.

В цей же день 03.05.2018 року постанова державного виконавця була отримана ДФ ДП «СЕТАМ» та проведення електронних торгів зупинено, протокол про проведення електронних торгів системою не сформовано. Акт про проведення електронних торгів не складався та не затверджувався. Будь-яких виконавчих дій після цього державним виконавцем не проводилось.

Враховуючи вище викладене колегія суддів погоджується із висновком суду 1 інстанції щодо відмови у задоволенні скарги, оскільки вважає, що державна виконавча служба діяла в межах Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до своїх повноважень, визначених цим законом.

Доводи апеляційної скарги, щодо необґрунтованого висновку суду 1 інстанції про відмову у задоволенні скарги, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростовання висновків суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Апелянт не скористався наданими йому правами, не обґрунтував вимоги скарги та доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни судового рішення - не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і її слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 липня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: