Постанова

Іменем України

05 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 206/3566/15-ц

провадження № 61-30073св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Кузнєцова В. О.,

учасники справи:

позивач -ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

треті особи: ОСОБА_3 , Реєстраційна служба Дніпропертровського міського управління юстиції, Восьма дніпропетровська нотаріальна контора, Виконавчий комітет Самарської районної у м. Дніпропетровську ради, Комунальне підприємство «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради, ОСОБА_4

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 03 лютого 2017 року у складі судді Румянцева О. П. та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 липня 2017 рокуу складі колегії суддів: Городничої В. С., Варенко О. П., Лаченкової О. В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Реєстраційна служба Дніпропертровського міського управління юстиції, Восьма дніпропетровська нотаріальна контора, виконавчий комітет Самарської районної у м. Дніпропетровську ради, Комунальне підприємство «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради, ОСОБА_4 про визнання права власності, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності та реєстрації права власності.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст вимог

В липні 2015 року ОСОБА_1 звернувся з позовом про визнання права власності, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності та реєстрації права власності. Просив визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 10 січня 2006 року, видане виконавчим комітетом Самарської районної у м. Дніпропетровську ради, визнати недійсною та скасувати реєстрацію права власності нерухомого майна в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 16 січня 2006 року, реєстраційний номер 13476384, визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом від 02 грудня 2009 року ВМО №552716, зареєстроване в реєстрі за № 3-2224, посвідчене Восьмою дніпропетровська нотаріальна контора, скасувати реєстрацію права власності від 14 січня 2010 року, визнати за ним право власності на 65/200 частин домоволодіння АДРЕСА_1 , що складається з житлового будинку літ. А-1 прим. 2-2,2-3, житлової прибудови А 2-2, прибудови а1-1; сараю з погребом літ. Г, навісу літ. М, убиральні літ. П, душу літ. О; споруд № 2, 5, 6, 8, 9, 10, ІІ, у загальному користуванні споруди № 1, 7, І; житловою площею 44,4 кв. м, загальною площею 79,2 кв. м, визнати за ОСОБА_5 право власності на 65/200 частин домоволодінням АДРЕСА_1 , що складається з житлового будинку літ. А-1 прим. 2-2, 2-3, житлової прибудови А2-2; прибудови а 1-1; сараю з погребом літ. Г, навісу літ. М; убиральні літ. П, душу літ. О, споруд № 2, 5, 6, 8, 9, 10, ІІ, у загальному користуванні споруди № 1, 7, І; житловою площею 44,4 кв. м, загальною площею 79,2 кв. м.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 02 грудня 2009 року належить 65/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 , посвідченого державним нотаріусом Восьмої дніпропетровська нотаріальна контора Комендо О. М., зареєстрованого за № 3-2224. Дане домоволодіння належало померлій матері відповідача, ОСОБА_7 , на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 10 січня 2006 року, виданого виконавчим комітетом Самарської районної у м. Дніпропетровську ради. Підставою для видачі померлій ОСОБА_7 свідоцтва стало рішення Виконавчого комітету Самарської районної ради депутатів від 26 червня 1997 року № 389. ОСОБА_1 , перебуваючи у шлюбі з відповідачем, під час проживання в спірному домоволодінні було внесено значні поліпшення, шляхом трудових і грошових затрат і тому вартість нерухомості збільшилася. Так, інвентарна вартість домоволодіння складає 240 639,00 грн, проведені поліпшення складають майже 50 % від загальної вартості. Загальна сума витрат позивача на збільшення вартості будинку складає 30 907,07 грн. Позивач вважає, що має право на 1/2 частку 65/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 . У цілому домоволодіння АДРЕСА_1 включає житловий будинок А-1; загальною площею 116,9 кв. м, житловою площею 68,2 кв. м, сарай Б-шлак; погріб В-цегла; сарай Д- цегла; сарай Е - глинолит; убиральню Ж - дош.; душ К - дош.; навіс М; душ О - цегла; убиральня П -цегла; споруди № 1-10, І, ІІ.

Короткий зміст судових рішень

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 03 лютого 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 10 січня 2006 року, видане виконавчим комітетом Самарської районної у м. Дніпропетровську ради на ім`я ОСОБА_7 на 65/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 , визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право на спадщину за законом на 65/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_8 , видане державним нотаріусом Восьмої дніпропетровської нотаріальної контори від 02 грудня 2009 року, в задоволенні інших позовних вимог було відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що свідоцтво про право власності на нерухоме майно на ім`я ОСОБА_7 на 65/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 видане виконавчим комітетом Самарської районної у м. Дніпропетровську ради 10 січня 2006 року, тобто вже після смерті ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , тому свідоцтво про її право власності на нерухоме майно є недійсним та підлягає скасуванню. Свідоцтво про право на спадщину за законом від 02 грудня 2009 року було видано на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 10 січня 2006 року, що визнано судом недійсним, тому воно також підлягає скасуванню. Вищезазначені свідоцтва були видані на підставі рішення виконавчого комітету Самарської районної Ради народних депутатів від 25 червня 1997 року за № 389, проте дане рішення мало номер 329. Суд вважає доведеним той факт, що за час шлюбу з відповідачем позивач суттєво розбудував і переобладнав житловий будинок з господарськими спорудами на земельній ділянці, що належала його тещі ОСОБА_7 , однак у встановлений законом порядок право власності на новозбудоване майно не було зареєстровано на подружжя позивача та відповідача. Отже, спірна частина домоволодіння за час перебування сторін у шлюбі не належала жодному з подружжя, тобто з юридичної точки зору не було спільною сумісною власністю подружжя позивача та відповідача. Вимог про визнання спірної частини домоволодіння спільною сумісною власністю подружжям не заявлялося. Тому позивачем обрано невірний спосіб захисту свого права власності на частину спірного домоволодіння, у зв`язку з чим вимоги про визнання права власності задоволенню не підлягають.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 липня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено, рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 03 лютого 2017 року в частині визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 10 січня 2006 року, виданого виконавчим комітетом Самарської районної у м. Дніпропетровську ради на ім`я ОСОБА_7 на 65/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 , а також, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину за законом на 65/100 частин даного домоволодіння, виданого державним нотаріусом Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 02 грудня 2009 року на ім`я ОСОБА_8 скасовано та відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні цих позовних вимог, в іншій частині рішення суду залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що твердження позивача, викладені в апеляційній скарзі, щодо домовленості з померлою матір`ю відповідача, ОСОБА_7 , у подальшому передати подружжю відбудовану нерухомість не підтверджені. Факт відбудови та збільшення площі домоволодіння АДРЕСА_1 сторонами не заперечується, але право власності за будь-ким із сторін за час перебування у шлюбі на добудовану та розширену нерухомість ніким не реєструвалося, тому не може вважатися спільним майном. Крім того, якщо є правовстановлюючий документ, який підтверджує право власності на нерухоме майно за особою, яка на час реєстрації права власності померла, реєстрація права власності на нерухоме майно може бути здійснена за особою, на ім`я якої видані правовстановлюючі документи. У випадку відсутності таких документів, порушене питання вирішується в судовому порядку. Звернутись із заявою про реєстрацію прав власності на нерухоме майно за померлою особою мають право її спадкоємці, у даному випадку дочка ОСОБА_2 , яка при зверненні до нотаріальної контори не отримала відмову нотаріуса, а зареєструвала в установленому законом порядку за собою право на спадщину за законом, що дає підстави стверджувати про наявність всіх необхідних правовстановлюючих документів як для підтвердження права власності на 65/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 за ОСОБА_7 , так і в подальшому для видачі свідоцтва на вказане майно про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_2 . Вказані обставини не було враховано судом першої інстанції при ухваленні рішення, чим порушено права і законні інтереси відповідача, як спадкоємця.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У липні 2017 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку надіслав касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (далі - ВССУ), в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 03 лютого 2017 року та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 липня 2017 року та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою ВССУ від 19 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 .

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

22 травня 2018 року справу № 206/3566/15-ц і матеріали касаційного провадження ВССУ передано до Верховного Суду.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що позивач не знав про факт оформлення його тещею ОСОБА_7 збільшеної ідеальної частки у спірному домоволодінні. З покійною тещею у позивача була домовленість про те, що перебудований коштом позивача будинок буде спільною власністю його та його дружини - відповідача по справі, що підтвердили допитані свідки. Висновок судової будівельно-технічної експертизи від 19 лютого 2016 року № 5638/5639-15 підтверджує той факт, що позивач побудував новий будинок, оскільки у даному висновку зазначено про збільшення ідеальної частки у праві власності на домоволодіння за рахунок добудованих з 1994 по 1999 року будівель та споруд. Позивач на відміну від відповідача мав значні доходи у той період, вкладав кошти у розбудову спірного домоволодіння саме у період шлюбу з відповідачем, тому він має право на Ѕ частку від 65/100 частки у праві власності на спірне домоволодіння. Свідоцтво про право власності, видане 10 січня 2006 року на ім`я його тещі на частку у праві власності на спірне домоволодіння позивач вважає недійсним, оскільки у ньому допущена помилка у номері рішення виконавчого комітету Самарської районної ради народних депутатів від 25 червня 1997 року, що мало № 329, а у свідоцтві зазначено № 389. Суд мав дати оцінку тому факту, що відповідач двічі зверталася до нотаріальної контори з питань оформлення спадщини після смерті своєї матері та нотаріус робив двічі запити про надання витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно для оформлення спадщини. Про факт оформлення відповідачем спадщини на себе позивач не знав.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Відповідно до договору купівлі-продажу від 11 червня 1974 року ОСОБА_7 придбала 3/10 частин житлового будинку АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 09 листопада 1991 року по 14 грудня 2011 року.

З моменту реєстрації шлюбу сторони проживали у спірному домоволодінні АДРЕСА_1 .

За час спільного проживання позивачем та відповідачем було здійснено розбудову вказаної нерухомості та переобладнання, а саме: демонтовано вбиральню літ. З та ганок літ. А 11, побудовано сарай літ. Н, навіс літ. М, літній душ літ. О, вбиральню літ, П, споруди № 5, 6, 8, 9, 10, ІІ, сарай літ. Г було переобладнано в прибудову літ. А 2-1.

Згідно з технічним паспортом від 27 березня 2015 року в період з 1994 року по 1999 рік на земельній ділянці домоволодіння АДРЕСА_1 побудовано , переобладнано та реконструйовано: житлову прибудову літ А2-2 (1995-1996 рік побудови), прибудову літ а1-1 (1995 рік побудови), козирок (1999 рік побудови), прибудова літ а 2-1 (приміщення 2-І, 2-ІІ), реконструйовано (1995 рік побудови), навіс літ. М (1998 рік побудови), сарай літ Н (1998 рік побудови), літній душ літ. О (1998 рік побудови), вбиральню літ П (1998 рік побудови), навіс літ. Р (1994 рік побудови).

Також у період з 1994 року по 1999 рік на земельній ділянці домоволодіння АДРЕСА_1 споруди: колодязь №8 (1998 рік побудови), колодязь №9 (1998 рік побудови), вимощення ІІ (1998 рік побудови). Загалом площа квартири № 2 з урахуванням самовільно побудованих приміщень (2-І, 2-ІІ) збільшилась на 65 %, без урахування самовільно побудованих приміщень збільшилась на 62 %. Дані обставини, зокрема, підтверджуються висновком будівельно-технічної експертизи від 19 лютого 2016 року № 5638/56-15.

Згідно з рішенням виконавчого комітету Самарської районної ради народних депутатів від 25 червня 1997 року про затвердження акта Бюро технічної інвентаризації щодо визначення ідеальних часток ОСОБА_7 належало 65/100 частин домоволодіння.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 померла.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 02 грудня 2009 року, посвідченого нотаріусом Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори Камендо О. М., спадкоємцем майна ОСОБА_7 є її донька ОСОБА_2 Спадковим майном є 65/100 частин вказаного домоволодіння, що належали померлій на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 10 січня 2006 року, виданого виконавчим комітетом Самарської районної в м. Дніпропетровську ради на підставі рішення виконавчого комітету Самарської районної Ради народних депутатів від 25 червня 1997 року за № 389, та зареєстрованого в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 16 січня 2006 року, реєстраційний номер 13476384.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що право власності на новозбудоване майно не було зареєстровано за подружжям, рішенням виконавчого комітету Самарської районної ради народних депутатів від 25 червня 1997 року про затвердження акта Бюро технічної інвентаризації щодо визначення ідеальних часток ОСОБА_7 . визначено 65/100 частин домоволодіння. Проте позивач не заявляв вимог про визнання спірної частки домоволодіння об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до частини першої статті 11 Цивільного процесуального кодексу України у редакції, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції у частині задоволених вимог позивача та постановляючи нове рішення про відмову у їх задоволенні, апеляційний суд дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 10 січня 2006 року, виданого виконавчим комітетом Самарської районної у м. Дніпропетровську ради на ім`я ОСОБА_7 на 65/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 , визнання недійсним і скасування свідоцтва про право на спадщину за законом на 65/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_8 , виданого державним нотаріусом Восьмої дніпропетровської нотаріальної контори від 02 грудня 2009 року.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржувані рішення постановлені без додержання норм матеріального та з порушенням норм процесуального права, а зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до статті 400 ЦПК України перебуває поза межами повноважень Верховного Суду.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Судами першої і апеляційної інстанцій повно встановлено обставини справи на підставі належної оцінки наявних у справі доказів, визначено норми права, які підлягали застосуванню.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції у незміненій частині та рішення апеляційного суду залишити без змін.

Щодо судових витрат

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 03 лютого 2017 року в незміненій частині та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:В. М. Ігнатенко В. С. Жданова
В. О. Кузнєцов