КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 753/7685/16-ц Головуючий у суді І інстанції Даниленко В.В.
У Х В А Л А

12 вересня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Ігнатченко Н.В., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 19 липня 2019 року у справі за вимогою головного державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Білан Юлії Станіславівни про направлення виконавчих листів до відділу для подальшого проведення виконавчих дій, стягувач - ОСОБА_1 , боржники: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

в с т а н о в и в:

У травні 2019 року головний державний виконавець Дарницького РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Білан Ю.С. звернулася до суду з вимогою про направлення виконавчих листів до відділу для подальшого проведення виконавчих дій, посилаючись на положення частини шостої статті 67 Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 19 липня 2019 року у задоволенні вимоги відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, 27 серпня 2019 року стягувач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

Однак апеляційна скарга не може бути прийнята до розгляду з таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 352 ЦПК України ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу.

У частині першій статті 353 ЦПК України визначено вичерпний перелік ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду.

Між тим, у цьому переліку відсутня така ухвала як ухвала про відмову у задоволені вимоги державного виконавця про направлення виконавчих листів для подальшого проведення виконавчих дій.

Крім того, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що розгляд вимог виконавця про направлення виконавчих листів для подальшого проведення виконавчих дій в судовому порядку не передбачено процесуальним законодавством, у тому числі Розділом VI ЦПК України, а також Законом України «Про виконавче провадження».

Судовому розгляду підлягають лише заяви чи подання виконавця під час виконання ним судового рішення, адже вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України (стаття 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

За змістом частини другої статті 41 цього Закону, у разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобов`язані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження пред`явити його до виконання.

Тобто, після надходження до суду постанови виконавця про відновлення виконавчого провадження, такий суд зобов`язаний у місячний строк з дня надходження постанови пред`явити виконавчий документ до виконання, проте лише у випадку якщо виконавчий документ було повернуто виконавцем до цього суду після закінчення ним попереднього виконавчого провадження (частина третя статті 39 Закону України «Про виконавче провадження»).

В іншому випадку питання повторної видачі виконавчого документа підлягає вирішенню в порядку, встановленому пунктом 17.4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, за заявою (поданням) виконавця або сторони виконавчого провадження, і саме за результатом вирішення цього питання постановлена ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Отже, ухвала суду першої інстанції про відмову у задоволені вимоги державного виконавця про направлення виконавчих листів для подальшого проведення виконавчих дій не може бути оскаржена в апеляційному порядку, тому апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала.

Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції також, якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод також визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року).

Керуючись пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статтями 353, 357 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 19 липня 2019 року повернути скаржнику.

Скаржнику надіслати копію ухвали разом з апеляційною скаргою та доданими до скарги матеріалами, якщо такі подавалися. Копію апеляційної скарги залишити у справі.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду.

Суддя Н.В. Ігнатченко