Ухвала

05 лютого 2019 року

місто Київ

справа № 1023/376/12

провадження № 61-39606ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Погрібного С. О. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Славутицького міського суду Київської області від 10 жовтня 2012 року та рішення Апеляційного суду Київської області від 19 грудня 2012 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на частку майна, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, та виділ майна в натурі,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 26 червня 2018 року із застосуванням засобів поштового зв'язку звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на зазначені судові рішення.

Ухвалою Верховного Суду від 20 липня 2018 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення її недоліків.

До Верховного Суду 10 січня 2019 року повернувся конверт із відміткою працівника поштового зв'язку «Інші причини».

Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно з частиною першою статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні питання щодо прав та обов'язків має право на справедливий і відкритий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, визначеним законом.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 10 липня 1984 року у справі «Гінчо проти Португалії» зазначив, що держави - учасниці Ради Європи зобов'язані організовувати свою правову систему таким чином, щоб забезпечити додержання положень пункту 1 статті 6 Конвенції та вимог щодо судового розгляду упродовж розумного строку.

При цьому, вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов'язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Станом на 05 лютого 2019 року, при визначенні якого враховано строк, необхідний для отримання поштою копії ухвали касаційної інстанції та виконання її вимог, визначені в ухвалі Верховного Суду від 20 липня 2018 року недоліки заявником не усунуто, зокрема, не надано суду докази щодо того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є однією й тією ж особою або не спростовані такі відомості, не надано докази поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження, а тому касаційну скаргу ОСОБА_1 належить вважати неподаною та повернути заявнику на підставі частини третьої статті 185, частини другої статті 393 ЦПК України.

Суд роз'яснює, що повернення скарги не перешкоджає повторному зверненню, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення

Керуючись статтями 185, 393 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Славутицького міського суду Київської області від 10 жовтня 2012 року та рішення Апеляційного суду Київської області від 19 грудня 2012 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на частку майна, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, та виділ майна в натурі вважати неподаною та повернути заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С. О. Погрібний