Єдиний унікальний номер 741/442/18
Провадження № 2/741/82/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Носівка 30 серпня 2019 року

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді Киреєва О.В.,

з участю секретарів Герасимчук Н.Ю., Марус А.О.,

позивача, її представника - адвоката Черненок Г.І.

та відповідача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину будинку в порядку спадкування, реальний розподіл будинку, встановлення порядку користування земельною ділянкою, поділ речей домашньої обстановки та вжитку в натурі і стягнення грошової компенсації,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом, мотивуючи його тим, що вона є матір`ю ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Починаючи з 23 квітня 1999 року і по день смерті ОСОБА_4 перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. У період шлюбу вони ( ОСОБА_4 та ОСОБА_2 ) за спільні кошти: придбали будинок, який розташований в АДРЕСА_1 , та у подальшому перебудували його, зареєструвавши його та земельну ділянку, на якій він розташований, на ім`я відповідача; автомобіль марки «Nissan X-Trail», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який був зареєстрований на ім`я ОСОБА_4 ; вагони площами 36 кв. м та 9 кв. м, які були зареєстровані на ім`я відповідача; телевізор моделі RT-21FB20КQ; спортивний тренажер моделі СТ94; спортивний тренажер моделі АВ Кіng рrо; два килими розміром 3x4 м; морозильну камеру «Мінськ»; пральну машину. Вона (позивач) та відповідач є спадкоємцями ОСОБА_4 першої черги за законом, спадщину прийняли. У зв`язку із тим, що право власності на вагони та будинок зареєстровано на ім`я відповідача, оригінали правовстановлюючих документів знаходяться у відповідача, вона (позивач) не має можливості в нотаріальному порядку оформити своє право власності на спадщину ОСОБА_4

ОСОБА_1 просила суд ухвалити рішення, яким:

1. Визнати за нею в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на:

- 1/4 частину будинку АДРЕСА_1 ;

- 1/4 частину вагонів площами 9 кв. м та 36 кв. м.

2. Виділити їй телевізор моделі RT-21FB20KQ, спортивний тренажер моделі СТ94, спортивний тренажер моделі АВ King pro, два килими розміром 3x4, морозильну камеру «Мінськ» та пральну машину.

3. Визнати за ОСОБА_2 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на:

- 3/4 частини будинку АДРЕСА_1 ;

- 3/4 частини вагонів площами 9 кв. м та 36 кв. м.

4. Стягнути з ОСОБА_2 на її користь компенсацію вартості 1/4 частини автомобіля марки «Nissan X-Trail», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 ;

5. Визнати за ОСОБА_2 право власності на автомобіль марки «Nissan X-Trail», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .

6. Провести реальний розподіл будинку АДРЕСА_1 відповідно до часток в праві власності на будинок.

7. Встановити порядок користування земельною ділянкою, яка розташована в АДРЕСА_1 , відповідно до часток в праві власності на будинок.

У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги з підстав, які зазначені у позовній заяві, пояснили, що суду надані документи, які підтверджують факт придбання подружжям ОСОБА_5 автомобіля та будинку. ОСОБА_1 стверджувала, що вона є спадкоємцем першої черги, особою похилого віку, має другу групу інвалідності, просила автомобіль залишити у користування відповідача, стягнути на її користь компенсацію четвертої частини її вартості, поділ будинку провести по варіанту № 1, мотивувала це тим, що такий варіант є для неї зручним, комфортним, не буде двору загального користування.

У судовому засіданні відповідач визнав позов частково, просив провести поділ відповідно до варіанту № 2. Відповідач підтвердив, що з 1999 року перебував у шлюбі з покійною ОСОБА_6 , дев`ять років проживали у квартирі, яка належить позивачу. Він та ОСОБА_7 за спільні кошти побудували будинок, стали проживати у ньому. Будинок єдине житло, яке йому належить. Для ведення бізнесу були придбані два вагончики. Після смерті дружини відносини між ним та позивачем зіпсувались. Він намагався через представника урегулювати спір, згоден був передати частину речей позивачу, частинами сплачувати ОСОБА_1 належну їй частину у спадковому майні. Позивач не бажала отримувати кошти, пояснила, що гроші їй не потрібні, що у своїй частині будинку влаштує квартиру, яку буде здавати в оренду, і навіть, циганам. Відповідач зазначив, що позивач свідомо та умисно чинить так, щоб зробити йому на зло.

Вислухавши пояснення учасників справи, вивчивши та дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 23 квітня 1999 року ОСОБА_2 одружився з ОСОБА_8 , про що було зроблено запис за № 4, що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а.с. 6).

Частиною 3 ст. 368 ЦК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування та розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Ці ж норми врегульовані і в Сімейному Кодексі України 2004 року.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

У судовому засіданні встановлено, що у період шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було придбано:

- житловий будинок, який розташований в АДРЕСА_1 , який було зареєстровано на ім`я ОСОБА_2 ;

- автомобіль марки «Nissan X-Trail», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який був зареєстрований на ім`я ОСОБА_4 ;

- вагони площами 36 кв. м та 9 кв. м, які були зареєстровані на ім`я ОСОБА_2 ;

- телевізор моделі RT-21FB20КQ;

- спортивний тренажер моделі СТ94;

- спортивний тренажер моделі АВ Кіng рrо;

- два килими розміром 3x4 м;

- морозильну камеру «Мінськ»;

- пральну машину.

З матеріалів справи (а.с. 10, 11) вбачається, що 20 березня 2009 року на ім`я ОСОБА_2 були видані державні акти на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 904444 та ЯГ № 904445, відповідно до яких останній є власником земельних ділянок площами 0,2500 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована в АДРЕСА_1 , та 0,0362 га, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Мринської сільської ради Носівського району Чернігівської області.

У судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 7).

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

У судовому засіданні встановлено, що за життя ОСОБА_4 заповіту не складала, що підтверджується обставинами, викладеними у позовній заяві, а тому спадкування після її смерті здійснюється за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

З повідомлення приватного нотаріуса Носівського районного нотаріального округу Дмитренко В.М. № 88/02-17 від 15 березня 2018 року (а.с. 8) вбачається, що до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 заведена спадкова справа, спадкоємцями, які прийняли спадщину після її смерті, є мати ОСОБА_1 та чоловік ОСОБА_2 .

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).

Позивачем у зазначених спорах може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог ст. 1268-1270 ЦК України, а належним відповідачем у такому спорі є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно (висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 638/18364/13-ц).

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, оскільки при розгляді вказаної категорії справ обов`язковим є наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину має бути підтверджена документально, тобто відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, а ненадання таких документів є підставою для відмови у позові (висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 303/210/16-ц).

Частиною 4 ст. 263 ЦПК України встановлено обов`язок суду при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин враховувати висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач та її представник не надали суду доказів та не довели, що існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, у матеріалах справи відсутня постанова нотаріуса про відмову у видачі позивачу свідоцтв про право на спадщину на спадкове майно ОСОБА_4 .

Оскільки позивач та її представник не надали суду постанови нотаріуса про відмову у видачі позивачу свідоцтв про право на спадщину, позовні вимоги в частині визнання за позивачем в порядку спадкування права власності на 1/4 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , 1/4 частину вагонів та стягнення з відповідача на її користь компенсації вартості 1/4 частини автомобіля марки «Nissan X-Trail», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , задоволенню не підлягають.

Позовні вимоги в частині проведення реального розподілу житлового будинку відповідно до часток в праві власності та встановлення порядку користування земельною ділянкою відповідно до часток в праві власності та варіантів реального розподілу будинку є похідними від позовної вимоги про визнання в порядку спадкування права власності за позивачем на 1/4 частину житлового будинку, у задоволенні якої відмовлено, а тому задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 1279 ЦК України спадкоємці, які протягом не менш як одного року до часу відкриття спадщини проживали разом із спадкодавцем однією сім`єю, мають переважне право перед іншими спадкоємцями на виділ їм у натурі предметів звичайної домашньої обстановки та вжитку в розмірі частки у спадщині, яка їм належить. Спадкоємці, які разом із спадкодавцем були співвласниками майна, мають переважне право перед іншими спадкоємцями на виділ їм у натурі цього майна, у межах їхньої частки у спадщині, якщо це не порушує інтересів інших спадкоємців, що мають істотне значення.

Пунктом 26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що при поділі спадщини між спадкоємцями необхідно враховувати правило частини першої статті 1278 ЦК про те, що коли спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між спадкоємцями, частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними. При розподілі такої спадщини необхідно застосовувати норми, що регулюють відповідні правовідносини спільної часткової власності. У разі виникнення спору між спадкоємцями щодо виділу їм у натурі предметів звичайної домашньої обстановки та вжитку (частина перша статті 1279 ЦК) суд повинен враховувати використання цього майна одним із спадкоємців, тривалість такого користування, призначення цих предметів, інші обставини, які мають істотне значення.

Відповідно до ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Спадкоємці за усною угодою між собою, якщо це стосується рухомого майна, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. Спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них.

Позовні вимоги в частині виділу позивачу в натурі предметів звичайної домашньої обстановки та вжитку (телевізора моделі RT-21FB20KQ, спортивного тренажера моделі СТ94, спортивного тренажера моделі АВ King pro, двох килимів розміром 3x4, морозильної камери «Мінськ» та пральної машини) є передчасними, оскільки станом на день ухвалення рішення частки сторін у спадщині остаточно не визначені, а тому задоволенню не підлягають.

Проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, з урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Частинами 9, 10 ст. 158 ЦПК України встановлено, що у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

З матеріалів справи (а.с. 64-65) вбачається, що ухвалою Носівського районного суду Чернігівської області від 22 серпня 2018 року було частково задоволено заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цій справі, з метою забезпечення позову накладено арешт на спірне майно та заборонено здійснювати дії по його відчуженню.

За таких обставин вжиті по справі заходи забезпечення позову після набрання законної сили рішенням підлягають скасуванню.

Керуючись ст.ст. 60, 70 СК України, ст. 22 КпШС України, ст.ст. 368, 1216-1218, 1261,1267, 1279 ЦК України, ст.ст. 12, 81, 141, 158, 259, 263, 264, 265, 273, 354 ЦПК України, постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», суд -

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 , до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_1 , про визнання права власності на частину будинку в порядку спадкування, реальний розподіл будинку, встановлення порядку користування земельною ділянкою, поділ речей домашньої обстановки та вжитку в натурі і стягнення грошової компенсації - відмовити повністю.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Носівського районного суду Чернігівської області від 22 серпня 2018 року, якою було накладено арешт на житловий будинок АДРЕСА_1 , який зареєстрований за ОСОБА_2 ; земельну ділянку 0,2500 га, кадастровий номер :01:001:0267, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та розташована в АДРЕСА_1 , власником якої відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 904444 є ОСОБА_2 ; земельну ділянку 0,0362 га, кадастровий номер :01:001:0268, яка призначена для ведення особистого селянського господарства та розташована в АДРЕСА_1 , власником якої відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 904445 є ОСОБА_2 ; автомобіль марки «Nissan X-Trail», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2008 року випуску, чорного кольору, номер шасі НОМЕР_6 , зареєстрований 13 листопада 2014 року за ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ; вагони площею 9 кв. м та 36 кв. м; телевізор моделі RT-21FB20КQ; спортивний тренажер моделі СТ94; спортивний тренажер моделі АВ Кіng рrо; два килими розміром 3x4 м; морозильну камеру «Мінськ», та заборонено здійснювати дії по відчуженню вказаного майна.

Після набрання законної сили цим рішенням його примірник невідкладно надіслати Носівському районному відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області для здійснення відповідних дій щодо скасування заходів забезпечення позову.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного судового рішення: 9 вересня 2019 року.

Суддя О.В.Киреєв