Справа № 159/1197/18 Головуючий у 1 інстанції: Наваляний Т.Д.
Провадження № 22-ц/802/136/19 Категорія: 26 Доповідач: Бовчалюк З. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бовчалдюк З.А.,

суддів - Здрилюк О.І., Карпук А.К.,

з участю секретаря судового засідання Концевич Я.О.,

представника позивача Кузіна Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 06 листопада 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 18.08.2010 укладено кредитний договір за умовами якого відповідач отримала кредит в розмірі 2000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном поверненням, що відповідає строку дії картки. Відповідно до п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, з якими позичальник була ознайомлена, остання надала свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і банк в будь-який момент може його змінити (зменшити або збільшити). Позивач зобов'язання за даним договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник (відповідач) зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, на перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених кредитним договором. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф, розмір якого встановлено тарифами договору. Відповідач порушила умови кредитного договору та станом на 20.02.2018 у неї виникла заборгованість по поверненню кредиту в сумі 11779,06 гривень, з яких: 703,75 грн. - заборгованість за кредитом, 4187,56 грн. - відсотки за користування кредитом, 5850,65 грн. - пеня, а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 гривень - штраф (фіксована частина), 537,10 гривень - штраф (процентна складова).

Просить стягнути з відповідача в його користь заборгованість за кредитним договором в сумі 11779,06 гривень та судові витрати по справі.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 06 листопада 2018 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 6091, 31 гривень, з яких: 703,75 гривень - заборгованість за кредитом, 4187,56 - заборгованість по відсоткам за користування кредитом та 1200 грн. - пеня.

В решті позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог скасувати, у зв'язку з неповним з'ясуванням всіх обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та порушенням норм процесуального права та ухвалити в цій частині нове рішення.

В іншій частині рішення суду жодною із сторін не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядається.

Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду в частині задоволених позовних вимог - без змін.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову в даній справі, суд першої інстанції виходив із наявності правових підстав для стягнення кредитної заборгованості з відповідача, оскільки боржником належним чином не виконуються умови кредитного договору в частині своєчасного повернення отриманих коштів.

Такі висновки суду є правильними і ґрунтуються на встановлених судом обставинах справи та нормах матеріального права.

Судом установлено, що 18 серпня 2010 року ОСОБА_2 особисто підписала анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

Підписанням цієї заяви відповідач підтвердила, що вона ознайомлена та згідна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.

Своїм підписом ОСОБА_2 підтвердила, що зобов'язується виконувати умови і правила надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПАТ КБ «ПриватБанк» та погодилася, що анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг разом із Тарифами банку та Умовами і правилами надання банківських послуг становлять кредитний договір, відповідно до умов якого відповідачу буде наданий кредит 2000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку під 36% на рік на суму залишку заборгованості, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. ( а.с. 73).

Відповідно до пунктів 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, клієнт погодився з тим, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт надав право банку в будь-який момент змінити (зменшити та збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою клієнта відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.

Згідно з п.2.1.1.5.5 Умов та Правил надання банківських послуг, клієнт зобов'язується погашати заборгованість по кредиту, відсотків за його використання, на перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Відповідно до п.2.1.1.5.6. Умов та правил надання банківських послуг, у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку.

Відповідно до п.1.1.5.21 Умов та правил надання банківських послуг, у разі непогашення кредиту в строк, встановлений графіком погашення кредиту, відсотків і винагороди, заборгованість в частині своєчасної непогашеної суми кредиту вважається простроченою, на прострочену суму кредиту нараховується пеня, розрахунок якої проводиться відповідно до розміру, встановленого в заяві на приєднання до цього договору для відсотків від дня виникнення простроченої заборгованості. У разі непогашення зазначеного простроченого зобов'язання протягом 30 календарних днів всі сплачені після зазначеної дати платежі є пенею, крім платежів, направлених з урахуванням встановленої договором черговості на погашення тіла кредиту.

Пунктом 1.1.7.11 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується (продовжується) на той самий термін.

Згідно з п.1.1.5.25 Умов та правил надання банківських послуг, за несвоєчасну оплату послуг, передбачених цим договором, Умовами та Правилами, клієнт платить банку по кожному випадку порушення пеню в розмірі 0,1% від суми заборгованості, але не вище подвійної дисконтної ставки НБУ, що діяла у період, за який платиться пеня за кожен день прострочення.

За змістом пункту 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених даним договором, більше ніж на 30 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф, розмір якого встановлено тарифами договору.

Згідно з п.2.1.1.12.14 Умов та правил надання банківських послуг, у разі відсутності доступних грошових коштів картковому рахунку, клієнт сплачує Банку штраф в розмірі 100% від розміру неналежно сплаченої комісії.

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що заборгованість відповідача за кредитним договором станом на 20.02.2018 складає 11779,06 гривень, з яких: 703,75 грн. - заборгованість за кредитом, 4187,56 грн. - відсотки за користування кредитом, 5850,65 грн. - пеня, а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 гривень - штраф (фіксована частина), 537,10 гривень - штраф (процентна складова).

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.( ч.1 ст. 634 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

За змістом частини першої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до положень статей 610,611, 625 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності у разі неможливості виконання ним грошових зобов'язань.

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, згідно з якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Під час розгляду справи, відповідач, заперечуючи проти позову банку, презумпцію правомірності вказаного правочину та неотримання нею коштів не спростувала.

Безпідставним є твердження відповідача, про те, що анкета-заява про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг від 18 серпня 2010 року не є доказом укладення кредитного договору.

В силу частини 2 статті 634 ЦК України договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов'язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона виходячи зі своїх інтересів не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

ОСОБА_2 підписала заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ «КБ «ПриватБанк», в якій виявила бажання отримати кредитні кошти та підтвердила, що вона ознайомлена і погоджується з Умовами та Тарифами банку.

Відповідачем не надано доказів, які б спростували факт підписання нею заяви.

На підставі поданої ОСОБА_2 заяви, яка разом з Умовами, Правилами та Тарифами складають Договір про надання банківських послуг відповідачу було відкрито картковий рахунок, як це передбачено п. 1.1.1.90,2.1.1.11 Умов та видано пластикову картку.

Суд також звертає увагу на те, що договір приєднання, як і публічний договір, є узагальненою категорією таких цивільно-правових договорів, в яких умови договору встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах і які укладаються лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого тексту. Друга сторона при цьому не може запропонувати свої умови договору, але саме вона вирішує та виявляє волевиявлення на укладення договору на запропонованих їй умовах. Таким чином, додержується принцип свободи договору. Чинним законодавством передбачено укладення договору лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованих умов у цілому.

Крім того, про факт видачі відповідачу саме кредитної картки та укладення нею саме кредитного договору свідчить довідка про умови кредитування з використанням платіжної карти «Кредитка Універсальна» 30 днів пільговий період, яка підписана відповідачем 26 вересня 2011 року та міститься в матеріалах справах, підписання якої відповідачем не спростовано.

Саме з цієї дати відповідачу був нарахований кредитний ліміт, який в подальшому змінювався,в залежності від його використання. Дана обставина підтверджується скрін-шотом з програмного комплексу АТ КБ «ПриватБанк» щодо встановлення та зміни ОСОБА_2 кредитного ліміту та довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти і саме з цієї дати згідно розрахунку заборгованості та виписки про рух коштів ОСОБА_2 почала користуватись кредитними коштами. Того ж 26 вересня 2011 року відповідач сфотографована з кредитною карткою, що вбачається з інформації на відповідному скрін-шот з програмного комплексу АТ КБ «ПриватБанк».

Отримання 26.09.2011 року вказаної картки ОСОБА_2 не заперечувала та не спростовувала.

Як вбачається з матеріалів справи ( а.с. 89) ОСОБА_2 згідно кредитного договору від 18.08.2010 року було отримано три картки з яких остання має термін дії до 09.2018 року.

Використання даних кредитних карток підтверджується випискою про рух коштів, з яких вбачається, що ОСОБА_2 систематично використовувала кредитні кошти, частково виконувала грошові зобов'язання і здійснила останнє погашення заборгованості в розмірі 200 гривень за кредитним договором 20 березня 2017 року тобто в період дії перевипущеної картки № 020924( строк дії до кінця липня 2018 року).

Суд першої інстанції перевірив відомості, які містяться у виписці з особового рахунку відповідача, сформовану на підставі первинних документів, дав їм належну оцінку та правильно виходив з того, що банком доведено факт надання ОСОБА_2 кредитного ліміту, оскільки у виписці відображено встановлення кредитних лімітів банком.

Встановивши наведені обставини, суд першої інстанції правильно виходив з того, що за умов не спростування презумпції правомірності правочину та доведеності факту існування між сторонами грошового зобов'язання, воно має виконуватись належним чином обома сторонами, у зв'язку з чим ОСОБА_2 зобов'язана сплатити позивачу наявну суму заборгованості за кредитним договором станом на 20 лютого 2018 року.

Перевіривши належним чином наданий банком розрахунок заборгованості, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь банку заборгованість за тілом кредиту у розмірі 703,75 грн, 4187,56 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом, 1200 грн- пені.

Розмір вказаної заборгованості відповідачем не спростовано під час розгляду справи, власних розрахунків суду не надано.

Доводи апеляційної скарги про відсутність кредитного договору є безпідставними та спростовуються встановленими судом обставинами справи.

Твердження ОСОБА_2 про відсутність номера карткового рахунку є безпідставними, оскільки як вбачається з наданої банком інформації у зв'язку з укладенням ОСОБА_2 кредитного договору на її ім'я був відкритий рахунок №9100.

Зі змісту ст.ст. 12,13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Доводи апеляційної скарги зводяться лише до цитування Законів та нормативних актів та не містять належних, допустимих та беззаперечних доказів, які б свідчили про неотримання ОСОБА_2 кредитних коштів та виконання зобов'язань перед позивачем.

Суд першої інстанції повно встановив наведені обставини та дав належну оцінку умовам укладеного між сторонами договору, проаналізував надані кожним із сторін докази як на підтвердження позову, так і заперечень на нього, правильно застосував норми матеріального права у спірних правовідносинах та дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_2 допустила неналежне виконання взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, у зв'язку з чим, заборгованість, яка утворилась за тілом кредиту та по відсоткам, а також пеня підлягає стягненню на користь банку.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухваленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 268 367, 368, 375, 382,384 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 06 листопада 2018 року в даній справі - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий:

Судді: