ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/5840/17 Номер провадження 22-ц/814/219/19Головуючий у 1-й інстанції Шевська О.І. Доповідач ап. інст. Гальонкін С. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді: Гальонкіна С.А.,

суддів: Хіль Л.М., Абрамова П.С.,

з секретарем судового засідання: Ткаченко Т.І.,

з участю: представника стягувача - ОСОБА_2,

розглянула у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Шевченківського ВДВС м. Полтави ГТУЮ у Полтавській області на ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 10 вересня 2018 року, постановлену у складі головуючого судді Шевської О.І. в залі суду в м.?Полтава, у справі № 554/5840/17 за матеріалами скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтавагаз Збут» на дії Шевченківського ВДВС м. Полтави ГТУЮ у Полтавській області.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

в с т а н о в и л а :

15 травня 2018 року ТОВ «Полтавагаз Збут» звернулося до суду із скаргою на дії Шевченківського ВДВС м. Полтави ГТУЮ у Полтавській області.

В обґрунтування доводів скарги посилалось на те, що Октябрським районним судом м. Полтави 21 серпня 2017 року було видано судовий наказ № 554/5840/2017 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Полтавагаз Збут» заборгованості за спожитий природний газ 10906,74 грн. основного боргу, 1637,85 грн. інфляційних нарахувань та судового збору - 800 грн.

Судовий наказ стягувачем пред'явлено на примусове виконання до Шевченківського ВДВС м. Полтави ГТУЮ у Полтавській області.

11 травня 2018 року до ТОВ «Полтавагаз Збут» надійшло повідомлення державного виконавця Шевченківського ВДВС м. Полтави у Полтавській області Філонюк О.П. про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 03.04.2018 року, оскільки у виконавчому документі не зазначено повної дати народження боржника.

Скаржник вважає такі дії протиправними, просив суд визнати неправомірними дії державного виконавця Шевченківського ВДВС м. Полтави ГТУЮ у Полтавській області та зобов'язати Шевченківський ВДВС м. Полтава ГТУЮ у Полтавській області прийняти рішення відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 10 вересня 2018 року скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтавагаз Збут» на дії Шевченківського ВДВС м. Полтави ГТУЮ у Полтавській області - задоволено.

Визнано неправомірними дії старшого державного виконавця Шевченківського ВДВС м. Полтава ГТУЮ у Полтавській області Філонюк О.П. щодо винесення повідомлення від 03 квітня 2018 року про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.

Зобов'язано старшого державного виконавця Шевченківського ВДВС м. Полтава ГТУЮ у Полтавській області прийняти рішення відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» стосовно виконання судового наказу Октябрського районного суду м. Полтави від 21.08.2017 року за № 554/5814/2017 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Полтавагаз Збут» заборгованості за спожитий природний газ у розмірі 10906,74 грн. основного боргу, 1637,85 грн. інфляційних нарахувань та судового збору - 800 грн.

З ухвалою місцевого суду не погодився Шевченківський ВДВС м. Полтави ГТУЮ у Полтавській області. В апеляційній скарзі апелянт просить ухвалу районного суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні скарги. Вважає, що ухвала суду є необґрунтованою, постановлена судом з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовуються тим, що місцевим судом не враховано той факт, що у зв'язку зі зміною законодавства про виконавче провадження та програмного забезпечення, прийняття рішення про відкриття виконавчого провадження, у разі відсутності дати народження боржника неможливе. При цьому зазначає, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» наявність дати народження боржника - фізичної особи є обов'язковою вимогою виконавчого документа.

ТОВ «Полтавагаз збут» подало до суду відзив на апеляційну скаргу, в доводах якого вважає ухвалу суду законною та обґрунтованою, постановленою з дотриманням норм процесуального і матеріального права. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу місцевого суду - без змін.

Судове засідання в суді апеляційної інстанції проводилося в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

В судове засідання з'явився представник стягувача. Представник ВДВС та боржник в судове засідання не з'явились, хоча належним чином були повідомлені про дату, час і місце розгляду справи. Підстави відкладення апеляційного розгляду відсутні.

Відповідно до ч. 1 , ч. 2 та ч. 3 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України).

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, а також законність і обґрунтованість ухвали місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з підстав, визначених ст. 375 ЦПК України.

Задовольняючи скаргу ТОВ «Полтавагаз Збут», місцевий суд звернув увагу на особливості процедури розгляду заяв про видачу судового наказу та керуючись положеннями п. 3 ч. 3ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» прийшов до висновку, що державним виконавцем не використані в повному обсязі надані йому права та обов'язки, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», оскільки відомості про дату народження боржника можуть бути надані на вимогу лише державного органу або особи, якої такі відомості стосуються. Тобто, стягувач - ТОВ «Полтавагаз Збут», позбавлений можливості витребувати такі відомості та їх зазначити під час звернення до примусового виконання судового наказу.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду, а доводи апеляційної скарги не бере до уваги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Октябрським районним судом м. Полтави 21 серпня 2017 року було видано судовий наказ № 554/5840/17 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Полтавагаз Збут» боргу за послуги з газопостачання та газифікації в сумі 12544 грн. 59 коп. та суму судового збору в розмірі 800 грн.

Вказаний судовий наказ було пред'явлено для виконання до Шевченківського ВДВС м. Полтава ГТУЮ у Полтавській області.

Державним виконавцем Шевченківського ВДВС м. Полтава ГТУЮ у Полтавській області направлено стягувачу повідомлення про повернення виконавчого документу без прийняття до виконання від 03.04.2018 року, в зв'язку з тим, що виконавчий документ не відповідає вимогам п. 3 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», а саме у виконавчому документі відсутня дата народження боржника.

Колегія суддів звертає увагу на наступне. У даному повідомленні державним виконавцем зазначено, що судовий наказ № 554/5840/17 видано 19.02.2018 року. Вказане суперечить фактичним даним у справі.

Відповідно до норм ч. 2 ст. 98 ЦПК України, в редакції чинній на момент подачі та розгляду заяви про видачу судового наказу (серпень 2017 року), закріплено, що в заяві повинно бути зазначено: найменування суду, в який подається заява; ім'я (найменування) заявника та боржника, а також ім'я (найменування) представника заявника, якщо заява подається представником, їхнє місце проживання або місцезнаходження; вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються. Інших обов'язкових вимог щодо анкетних даних боржника, крім ім'я та місця проживання, норма ст. 98 ЦПК України не містила.

Звертаючись до суду із заявою про видачу судового наказу, заявник зазначив прізвище, ім'я, по-батькові боржника та місце його проживання, що відповідало вимогам до форми і змісту заяви згідно чинного на той момент цивільного процесуального законодавства. В зв'язку з чим, у місцевого суду були відсутні підстави вважати вказану заяву неналежно оформленою та ухвалою від 17 серпня 2017 року за матеріалами заяви відкрито наказне провадження.

Колегія суддів вважає правильним твердження місцевого суду про те, що зважаючи на процедуру розгляду заяв про видачу судового наказу, який відбувається без судового засідання та виклику стягувача і боржника для встановлення даних осіб і заслуховування їхніх пояснень і враховуючи строк встановлений законодавством для розгляду заяви про видачу судового наказу, суд на момент розгляду вказаної заяви був позбавлений можливості встановити дату народження боржника за її відсутності в заяві про видачу судового наказу або додатках до неї.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 103 ЦПК України в судовому наказі повинно бути зазначено ім'я (найменування) стягувача і боржника, їх місце проживання або місцезнаходження.

Місцевий суд, розглянувши заяву про видачу судового наказу, зазначив в судовому наказі від 21 серпня 2017 року всі відомі дані щодо боржника, вказавши, що відомості про рік народження та ідентифікаційний податковий номер відсутні.

Таким чином, вимоги щодо змісту судового наказу, визначені нормами ст. 103 ЦПК України (в редакції чинній станом на 21.08.2017 року), місцевим судом були дотримані.

При цьому, колегія суддів вважає помилковим посилання суду першої інстанції в оскаржуваній ухвалі на норми ст. 163 ЦПК України, оскільки вказана редакція ЦПК набула чинності з 15.12.2017 року, тобто на момент винесення судового наказу не діяла.

Однак вказаний недолік не вказує на неправильне застосування норм законодавства під час розгляду скарги, а тому не може бути підставою для скасування судового рішення.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 19 Конституції України).

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п. 3 ч. 1ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначається повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім'я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну (п. 3 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Разом з тим, державним виконавцем під час вирішення питання відкриття виконавчого провадження не дотримано вимоги п. 3 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», що свідчить про формальний підхід щодо допуску до примусового виконання рішення суду, яке набрало законної сили.

Колегія суддів вважає, що відсутність у виконавчому документі - судовому наказі, винесеному з дотриманням норм ЦПК України, чинних станом на 21.08.2017 року, певних даних про особу боржника - року народження, не може бути підставою для повернення виконавчого документу без виконання.

Також слід звернути увагу на те, що відповідно до ст. 124 Конституції України та норм процесуального законодавства судові рішення, які набрали законної сили, є обов'язковими до виконання.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці наголошує, що відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду». Це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і, водночас, не передбачала виконання судових рішень. (Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року, заява N 60750/00, пункт 43).

Невід'ємність права сторони на виконання остаточного рішення суду також знайшло своє відображення в рішеннях у справах «Войтенко проти України», «Жовнір проти України», «Ромашов проти України», «Бакай та інші проти України», «Півень проти України» тощо.

Отже, колегія суду приходить до висновку, що повернення виконавчого документу без прийняття до виконання (з формальних підстав) є порушенням права особи на доступ до правосуддя і справедливий суд, гарантований Конституцією України і судовою практикою Європейського Суду з прав людини. Рішення суду, яке набрало законної сили підлягає безумовному виконанню. Будь-які дії, направлені на уникнення або зволікання від належного своєчасного виконання судового рішення, в тому числі й зі сторони державних органів, є неприпустимими.

Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм процесуального права, тому апеляційну скаргу залишає без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Шевченківського ВДВС м. Полтави ГТУЮ у Полтавській області - залишити без задоволення.

Ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 10 вересня 2018 року - залишити без змін.

Поновити виконання ухвали Октябрського районного суду м. Полтави від 10 вересня 2018 року.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 06 лютого 2019 року.

Головуючий: (підпис) С.А. Гальонкін

Судді: (підпис) Л.М. Хіль

(підпис) П.С. Абрамов

Згідно з оригіналом:

Суддя Полтавського

апеляційного суду С.А. Гальонкін