ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2019 року

м. Київ

Справа № 569/1635/16-ц

Провадження № 14-238свц19

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача Ситнік О. М.,

суддів: Антонюк Н. О., Анцупової Т. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Власова Ю. Л., Гриціва М. І., Гудими Д. А., Єленіної Ж. М., Кібенко О. Р., Князєва В. С., Лященко Н. П., Прокопенка О. Б., Пророка В. В., Рогач Л. І., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідачі: держава Україна в особі Державної казначейської служби України (далі - ДКС), Управління Міністерства внутрішніх справ України у Рівненській області (далі - УМВС), Головне управління Національної поліції в Рівненській області (далі - ГУ НП), Сарненський районний відділ Управління Міністерства внутрішніх справ України у Рівненській області (далі - Сарненський РВ),

розглянула у судовому засіданні заяву представника ОСОБА_2 , ОСОБА_1 - ОСОБА_3

про перегляд за виключними обставинами ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 червня 2017 року з підстав установлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні цієї справи судом,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до держави України в особі ДКС, Управління МВС, ГУ НП, Сарненського РВ про відшкодування моральної шкоди, та

УСТАНОВИЛА:

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2016 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з указаним позовом, в якому просили стягнути з відповідачів по 500 000,00 грн на користь кожного на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями та бездіяльністю посадових та службових осібправоохоронних органів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 02 березня 2011 року у будинку АДРЕСА_1 була знайдена мертвою їхня дочка ОСОБА_4 , а також інші особи: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Згідно з лікарським свідоцтвом про смерть № 17, виданим 03 березня 2011 року Комунальним закладом «Обласне бюро судово-медичної експертизи» Рівненської обласної ради, смерть ОСОБА_4 настала внаслідок гострого отруєння окисом вуглецю. Проте з таким висновком позивачі не погодилися, оскільки наявні всі підстави вважати, що ОСОБА_4 та інших знайдених осіб було вбито, про що свідчили обставини місця події.

Починаючи з 2011 року, у порушенні кримінальної справи правоохоронні органи постійно відмовляли. Безліч разів постанови про відмову у порушенні кримінальної справи були скасовані як прокурором, так і судом, органам слідства постійно надавалися вказівки, якими останні нехтували. Позивачі постійно змушені докладати значних зусиль щоб відповідачі розслідували кримінальне провадження та встановили винних осіб.

Позивачам заподіяно моральну шкоду у результаті бездіяльності щодо непроведення ефективного досудового розслідування обставин загибелі дочки ОСОБА_4 , постійним та численним винесенням незаконних постанов про відмову в порушенні кримінальної справи та закриття кримінального провадження.

Моральна шкода позивачів зумовлена постійним нехтуванням відповідачами вимогами законодавства щодо належного досудового розслідування, що викликало необхідність докладати значних зусиль з метою примушування відповідачів виконувати свої функції; неможливістю встановлення дійсних причин смерті дочки позивачів у зв`язку з порушеннями, допущеними на ранній стадії слідства, порушенням статті 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) у відношенні позивачів, необхідністю дворазової ексгумації, що відбулося у присутності позивачів, відібрання та переміщення частин тіла в цілях досудового розслідування.

У зв`язку із протиправною поведінкою відповідачів, позивачі тривалий період часу відчувають зневіру та розчарування, втрату будь-яких сподівань на ефективне і належне розслідування, втрату моральних сил постійно надсилати звернення і скарги у зв`язку з бездіяльністю.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 16 травня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 13 вересня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано. Ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 Стягнуто з Державного бюджету України через ДКС на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 5 000,00 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями та бездіяльністю посадових та службових осіб УМВС, ГУ НП, Сарненського РВ.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 червня 2017 року скасовано рішення Апеляційного суду Рівненської області від 13 вересня 2016 року, залишено в силі рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 16 травня 2016 року.

Короткий зміст вимог заяви про перегляд

У квітні 2019 року до Великої Палати Верховного Суду надійшла заява представника ОСОБА_2 , ОСОБА_1 - ОСОБА_3 про перегляд за виключними обставинами ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 червня 2017 року з підстави, передбаченої пунктом 2 частини третьої статті 423 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), а саме у зв`язку зі встановленням Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні зазначеної справи судом.

Узагальнені доводи особи, яка подала заяву про перегляд

Обґрунтовуючи наявність підстави для перегляду судового рішення, представник ОСОБА_2 , ОСОБА_1 - ОСОБА_3 посилається на рішення ЄСПЛ від 14 лютого 2019 року у справі «Зоріна та інші проти України», ухвалене за результатами розгляду, у тому числі й їхньої заяви № 52601/12.

Зокрема, зазначив, що за результатами розгляду заяви ЄСПЛ ухвалив рішення, що у справі заявників має місце порушення статті 2 Конвенції; відмова слідчих органів від вчасного здійснення необхідних слідчих дій унеможливила встановлення обставин загибелі родичів заявників.

Оскільки в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 червня 2017 року констатовано відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди у зв`язку з відсутністю фактів незаконних дій державних органів, а в рішенні ЄСПЛ зроблено протилежні висновки, то, на думку заявника, оскаржувана ухвала має бути скасована.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 07 травня 2019 року указану заяву залишено без руху.

Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 06 червня 2019 року відкрито провадження за виключними обставинами у цивільній справі за вказаною заявою, справу призначено до розгляду, витребувано справу з суду першої інстанції та копію рішення ЄСПЛ від 14 лютого 2019 року у справі «Зоріна та інші проти України» з її автентичним перекладом українською мовою з Секретаріату Уповноваженого у справах ЄСПЛ.

Позиція Великої Палати Верховного Суду

Перевіривши доводи заяви про перегляд судового рішення, матеріали справи, Велика Палата не вбачає підстав для задоволення заяви.

Згідно зі змістом рішення ЄСПЛ від 14 лютого 2019 року у справі «Зоріна та інші проти України» справу було розпочато за заявами, поданими у різні дати, зазначені у таблиці у додатку.

Відповідно до вказаної таблиці під № 4 значаться заявники - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (заява від 15 серпня 2012 року за вх. № 52601/12).

У рішенні від 14 лютого 2019 року у справі «Зоріна та інші проти України» ЄСПЛ у пункті 3 резолютивної частини цього рішення постановив, що було порушено процесуальний аспект статті 2 Конвенції у зв`язку зі скаргами на неефективне розслідування смертей родичів заявників.

Відповідно до частин першої, третьої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Підставами для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є:

1) встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане;

2) встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні даної справи судом;

3) встановлення вироком суду, що набрав законної сили, вини судді у вчиненні злочину, внаслідок якого було ухвалено судове рішення.

Стаття 8 Конституції України передбачає, що Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії.

Відповідно до статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

У статті 55 Конституції України зазначено, що кожен має право після використання всіх національних засобів юридичного захисту звертатися за захистом своїх прав і свобод до відповідних міжнародних судових установ чи до відповідних органів міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна.

Конвенцію ратифіковано Законом № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року. Для України вона набрала чинності 11 вересня 1997 року і є частиною національного законодавства України.

Для забезпечення дотримання Високими Договірними Сторонами їхніх зобов`язань за Конвенцією та протоколами до неї створюється ЄСПЛ, що передбачено статтею 19 Конвенції.

У статті 32 Конвенції зазначено, що юрисдикція ЄСПЛ поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції та протоколів до неї, подані йому на розгляд відповідно до статей 33, 34, 46 і 47.

Відповідно до частини першої статті 44 Конвенції рішення Великої Палати ЄСПЛ є остаточним.

Високі Договірні Сторони зобов`язуються виконувати остаточні рішення ЄСПЛ в будь-яких справах, у яких вони є сторонами, що закріплено у частині першій статті 46 Конвенції. Остаточне рішення ЄСПЛ передається Комітетові Міністрів Ради Європи, який здійснює нагляд за його виконанням.

Таким чином, ЄСПЛ є належною міжнародною установою, юрисдикція якої визнана Україною. ЄСПЛ наділений повноваженнями встановлювати порушення Україною міжнародних зобов`язань при розгляді справ судом у розумінні пункту 2 частини третьої статті 423 ЦПК України.

З урахуванням вимог, передбачених частиною першою статті 32 Конвенції щодо поширення юрисдикції ЄСПЛ на всі питання тлумачення і застосування Конвенції, частини другої статті 19 Конституції України щодо обов`язку органів державної влади та місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, у контексті статті 124 Конституції України та статті 5 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», можна зробити висновок, що всі питання тлумачення і застосування Конвенції та протоколів до неї є компетенцією ЄСПЛ, а застосування норм матеріального і процесуального права та вирішення справ при здійсненні правосуддя в Україні є виключними повноваженнями національних судів.

Будь-яке рішення, ухвалене ЄСПЛ, у якому зазначено про необхідність забезпечення загального та ефективного визнання державою-відповідачем своїх зобов`язань з додержання прав людини, є обов`язковим для учасників Конвенції, одним з яких є Україна, повинне добросовісно виконуватися, і держава-учасник позбавлена можливості посилатися на положення свого внутрішнього права як на виправдання невиконання нею рішення.

Порядок виконання і застосування практики ЄСПЛ урегульований у відповідному законі - Законі України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», згідно з частиною першою статті 1 якого виконання рішення - виплата Стягувачеві відшкодування та вжиття додаткових заходів індивідуального характеру; вжиття заходів загального характеру.

Зокрема, у статті 10 названого Закону передбачено, що зметою забезпечення відновлення порушених прав Стягувача, крім виплати відшкодування, вживаються додаткові заходи індивідуального характеру. Додатковими заходами індивідуального характеру є: а) відновлення настільки, наскільки це можливо, попереднього юридичного стану, який Стягувач мав до порушення Конвенції (restitutio in integrum); б) інші заходи, передбачені у рішенні. Відновлення попереднього юридичного стану Стягувача здійснюється, зокрема, шляхом повторного розгляду справи судом, включаючи відновлення провадження у справі.

Для відновлення попереднього юридичного стану ЄСПЛ має встановити такі порушення, за яких повторний розгляд справи буде мати наслідком відновлення прав заявника, тобто такий перегляд буде виправданим та обумовлюватиметься обставинами суттєвого та неспростовного характеру. Інакше повторний розгляд потягне лише неповагу до остаточності судового рішення, правову невизначеність та зловживання правом однією зі сторін. Тому при вирішенні питань щодо застосування заходів індивідуального характеру необхідно визначити, чи поновить права заявника повторний розгляд справи.

У контексті застосування вказаного Закону при з`ясуванні наявності підстав для перегляду судових рішень за виключними обставинами такий перегляд може відбутися за дотримання сукупності таких умов:

1. Встановлення ЄСПЛ порушень Україною міжнародних зобов`язань при розгляді конкретної справи, що потягло ухвалення ЄСПЛ рішення, яким визнано порушення Конвенції.

2. Таке рішення ЄСПЛ має стосуватися саме справи, яка була предметом розгляду національними судами України та яку просить переглянути заявник.

3. ЄСПЛ зазначив, що такі порушення норм права допущені національними судами при розгляді справи до ухвалення судового рішення, яким закінчено розгляд справи по суті, або судового рішення, яке унеможливило цей розгляд.

4. У самому рішенні ЄСПЛ може бути зазначено про необхідність вжиття додаткових заходів індивідуального характеру, або з самого рішення можна зробити висновок про необхідність відновлення настільки, наскільки це можливо, попереднього юридичного стану, який заявник мав до порушення Конвенції, і таке відновлення можливе лише шляхом повторного розгляду справи судом, включаючи відновлення провадження у справі.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що лише за наявності всіх умов судові рішення, постановлені національними судами, підлягають перегляду за виключними обставинами у зв`язку з установленням міжнародною установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом, а саме:

1) судові рішення національних судів України є такими, якими закінчено розгляд справи, або які унеможливлювали судовий розгляд;

2) ці рішення національних судів України набрали законної сили;

3) наявність рішення міжнародної установи, юрисдикція якої визнана Україною (такими є рішення ЄСПЛ);

4) у такому рішенні міжнародної установи констатовано порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом;

5) у такому рішенні міжнародної установи зазначено про порушення національними судами при розгляді справи гарантованих Конвенцією прав заявника, тобто порушення саме судом норм права до ухвалення рішення, яким було вирішено спір по суті чи закрито провадження у справі, залишено заяву без розгляду або відмовлено у відкритті провадження, а саме у суді першої, апеляційної та, за наявності, касаційної інстанцій, чи при здійсненні судового контролю за виконанням судових рішень;

6) у такому рішенні міжнародної установи (рішенні ЄСПЛ) мають бути зазначені чи з його змісту можна зробити висновок про необхідність вжиття додаткових заходів індивідуального характеру для відновлення попереднього юридичного стану заявника;

7) таке відновлення попереднього юридичного стану заявника можливе шляхом повторного розгляду справи судом, включаючи відновлення провадження у справі.

Таким чином, судові рішення підлягають перегляду за виключними обставинами у зв`язку з установленням міжнародною установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом, у якій ці рішення ухвалені.

ЄСПЛ у рішенні від 14 лютого 2019 року у справі «Зоріна та інші проти України», на яке посилається заявник, констатував порушення процесуального аспекту статті 2 Конвенції у зв`язку зі скаргами на неефективне розслідування смертей родичів заявників.

У вказаному рішенні ЄСПЛ не встановлював порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні судом справи № 569/1635/16-ц за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до держави України в особі ДКС, Управління МВС, ГУ НП, Сарненського РВ про відшкодування моральної шкоди.

З огляду на вказане підстав для задоволення заяви немає.

Керуючись підпунктом 3 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення», статтями 259, 268, 272, 416, 419, 423, 429 ЦПК України, Велика Палата Верховного Суду

ПОСТАНОВИЛА:

У задоволені заяви представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про перегляд за виключними обставинами ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 червня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до держави України в особі Державної казначейської служби України, Управління Міністерства внутрішніх справ України у Рівненській області, Головного управління Національної поліції в Рівненській області, Сарненського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України у Рівненській області про відшкодування моральної шкоди -відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О. М. Ситнік

Судді: Н. О. Антонюк В. С. Князєв

Т. О. Анцупова Н. П. Лященко

С. В. Бакуліна О. Б. Прокопенко

В. В. Британчук В. В. Пророк

Ю. Л. Власов Л. І. Рогач

М. І. Гриців О. С. Ткачук

Д. А. Гудима В. Ю. Уркевич

О. Р. Кібенко О. Г. Яновська

Ж. М. Єленіна