ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1226/19 Справа № 201/6233/17 Суддя у 1-й інстанції - Ходаківський М.П. Суддя у 2-й інстанції - Варенко О. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Варенко О.П.,

суддів - Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

за участю секретаря Василенко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк"

на рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 04 липня 2018 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк", приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Верби Віталія Миколайовича, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання протиправними дій, скасування державної реєстрації права власності та витребування майна із незаконного володіння,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезазначеним позовом посилаючись на те, що 16 квітня 2008 року між ним та ЗАТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір № DNLOGA. В забезпечення виконання зобов'язань за указаним кредитним договором 16 квітня 2008 року було укладено та нотаріально посвідчено договір іпотеки, предметом якого є квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2016 року у цивільній справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1

Стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за відсотками за кредитним договором № DNLOGA від 16 квітня 2008 року у розмірі 40 057,48 доларів США.

Під час підготовки апеляційної скарги на указане рішення суду він дізнався, що 08 грудня 2016 року приватним нотаріусом ДМНО Вербою В.М було прийнято рішення та проведено державну реєстрацію права власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, за ПАТ КБ «Приватбанк» на підставі договору іпотеки серія та номер 1436 від 16 квітня 2008 року. Для проведення державної реєстрації приватному нотаріусу представником банку було надано заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, договір іпотеки квартири, докази сплати адміністративного збору, реєстраційні документи ПАТ КБ «Приватбанк» та повноваження особи. Однак в порушення вимог чинного законодавства приватному нотаріусу не було надано відомості про оціночну вартість нерухомого майна на момент набуття права власності. Також у порушення умов договору іпотеки позивач не отримував повідомлення від банку щодо наміру скористатися своїм правом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Зазначає, що обов'язковою умовою звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку є наявність беззаперечно визначеної суми боргового зобов'язання. Однак банк, звертаючись до приватного нотаріуса, не визначив безспірну заборгованість, щодо якої сторони дійшли згоди, що унеможливило прийняття приватним нотаріусом законного рішення (т.3 а.с.34-41).

У подальшому позивачем подано уточнену позовну заяву, в якій він просить визнати протиправним дії приватного нотаріуса ДМНО Верби В.М. щодо державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ПАТ КБ «Приватбанк», рішення № 179988226; скасувати державну реєстрацію права власності на указану квартиру за ПАТ КБ «Приватбанк», а також витребувати з незаконного володіння ПАТ КБ «Приватбанк» квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (т.3 а.с.61-68).

Рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 04 липня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправними дії приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Верби В.М. щодо державної реєстрації права власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, за ПАТ КБ «Приватбанк».

Скасовано державну реєстрацію права власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, за Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» на підставі договору іпотеки серія на номер 1436 від 16 квітня 2008 року, проведену на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 32894368 від 13 грудня 2016 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вербою В.М.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат зі сплати судового збору.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення суду в частині задоволення позову скасувати та ухвалити нове рішення в цій частині про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції помилково не прийнято до уваги його доводи про те, що банком під час проведення процедури реєстрації надано нотаріусу усі зазначені у Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, документи, що підтверджується матеріалами справи.

Разом з тим зазначає, що неправильним є висновок суду про те, що АТ КБ «ПриватБанк» не може ініціювати процедуру позасудового врегулювання спору, так як уже скористався судовим способом звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно є відповідне застереження в іпотечному договорі, яке передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Вказує на те, що банк направляв письмову вимогу про усунення порушень за кредитним договором на адресу позивачів рекомендованим листом, а їх ухилення від отримання листів не може впливати на права кредитора.

Крім того, дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» стосується лише стадії виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

20 листопада 2018 року ОСОБА_1, в порядку передбаченому ст.360 ЦПК України, подав відзив на апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк», мотивуючи його тим, що судом першої інстанції було вірно встановлено, що заявником ПАТ КБ «Приватбанк» не подано для державної реєстрації прав документів у повному обсязі, а отже у відповідача приватного нотаріуса ДМНО Верба В.М. були відсутні правові підстави для державної реєстрації права власності за ПАТ КБ «Приватбанк» на предмет іпотеки на підставі іпотечного договору, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що 16 квітня 2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № DNLOGA, за умовами якого останній отримав кредитні кошти у розмірі 76 735,68 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом на строк до 16 квітня 2028 року (т.1 а.с.8-10).

Також 16 квітня 2008 року в забезпечення виконання зобов'язань за указаним кредитним договором між ОСОБА_1, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ЗАТ КБ «Приватбанк» укладено договір іпотеки квартири, предметом якого є трикімнатна квартира загальною площею 58,7 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка належить іпотекодавцю та майновим поручителям на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 20 листопада 2006 року управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради. Договір іпотеки посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Повєткіною Н.М. та зареєстрований в реєстрі за № 1436 (т.1 а.с.11-14).

Через невиконанням ОСОБА_1 належним чином зобов'язань за кредитним договором виникла заборгованість, у зв'язку із чим ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду із позовом про стягнення заборгованості за нарахованими відсотками. Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2016 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 було задоволено та стягнуто з відповідача заборгованість за нарахованими відсотками за кредитним договором № DNLOGA від 16 квітня 2008 року за період з 16 листопада 2011 року по 06 травня 2016 року у розмірі 40 257,48 доларів США (а.с.17). На даний час ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 березня 2017 року відкрито апеляційне провадження (а.с.21).

На підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 32894368 від 13 грудня 2016 року, прийнятого приватним нотаріусом ДМНО Вербою В.М., проведено державну реєстрацію за ПАТ КБ «Приватбанк» права власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 15).

Згідно із інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна підставою виникнення права власності (номер запису про право власності: 17998826) є: договір іпотеки, серія та номер: 14364 від 16 квітня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Повєткіною Н.М. (т.1 а.с.15).

У судовому засіданні суду першої інстанції, 05 квітня 2018 року відповідачем було надано копію письмового повідомлення від 02 серпня 2016 року на адресу ОСОБА_1, у якій банк повідомляє останнього, що він є боржником за кредитним договором із зазначенням суми кредитної заборгованості, має усунути порушення та банк має намір задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки. На підтвердження направлення указаного повідомлення надано поштове повідомлення та копію конверту із відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання» (т.3 а.с.73). Однак указане повідомлення в порушення вимог ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» не було направлено на адресу майнових поручителів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Також копія конверта не може свідчить про те, що саме у ньому на адресу боржника було направлено письмове повідомлення, оскільки банком не надано опис вкладення.

Крім того, на виконання ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 жовтня 2017 року приватним нотаріусом ДМНО Вербою В.М. було надано копії документів реєстраційної справи щодо реєстрації права власності на указану квартиру, серед яких відсутнє таке повідомлення.

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції, керуючись Законом України «Про іпотеку», Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868, дійшов до обгрунтованого висновку про часткове задоволення позову, посилаючись на те, що приймаючи 13 грудня 2016 року рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 32894368, а саме: про право власності ПАТ КБ «Приватбанк» на спірну квартиру, приватний нотаріус ДМНО Верба В.М., який діяв як державний реєстратор прав на нерухоме майно, не звернув уваги на те, що заявником ПАТ КБ «Приватбанк» не подано для державної реєстрації прав документів у повному обсязі, а отже у відповідача приватного нотаріуса ДМНО Верби В.М. були відсутні правові підстави для державної реєстрації права власності за ПАТ КБ «Приватбанк» на предмет іпотеки на підставі іпотечного договору, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Оскільки оформлення відповідачем права власності на спірну квартиру є способом звернення стягнення на предмет іпотеки, а тому протягом дії мораторію звернення стягнення на предмет іпотеки не допускається (п. 1 ч. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в оскаржуваній частині та вважає їх такими, що відповідають вимогам чинного законодавства та письмовим матеріалам справи.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон), що спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав.

Згідно з пунктом 2 частиною першою статті 10 цього Закону державним реєстратором є нотаріус.

Відповідно до частини 3 Закону України «Про нотаріат», нотаріус - це уповноважена державою фізична особа, яка здійснює нотаріальну діяльність у державній нотаріальній конторі, державному нотаріальному архіві або незалежну професійну нотаріальну діяльність, зокрема посвідчує права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняє інші нотаріальні дії, передбачені законом, з метою надання їм юридичної вірогідності, а також здійснює функції державного реєстратора прав на нерухоме майно у порядку та випадках, встановлених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Сам договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно.

Відповідно до статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Згідно з ч. 1 ст.35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Відповідно до ч.3 ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Приписами ч.1 ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); 6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів цих прав; 7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; 8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.

Частиною 4 ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державній реєстрації підлягають виключно заявлені майнові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Відповідно до ч.2 ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Відповідно до п. 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127(далі - Порядок) для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Таким чином, наведеними правовими нормами визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у ст.ст.10,18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

У справі, що переглядається, було встановлено, що для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» не надало державному реєстратору копію повідомлення про вручення поштового відправлення з відміткою про вручення зазначеного документу.

Доводи АТ КБ «ПриватБанк» про надіслання письмової вимоги іпотекодержателю про усунення порушень за кредитним договором і що цей факт підтверджується копією реєстру відправлення та повідомленням про вручення, які містяться у матеріалах справи, не відповідають дійсності і суперечать матеріалам справи, оскільки у них містяться, як уже було зазначено, лише повідомлення, адресовані на ім`я позивача без відмітки про вручення поштового відправлення саме ОСОБА_1 Слід зауважити, що приватним нотаріусом ДМНО Верба В.М. було надано копії документів реєстраційної справи щодо реєстрації права власності на указану квартиру, серед яких відсутнє таке повідомлення.

Посилання заявника на те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» надав нотаріусу всі необхідні документи для здійснення реєстраційних дій, зокрема і повідомлення про намір іпотекодержателя задовольнити свої вимоги шляхом переходу до банку права власності на предмет іпотеки, є безпідставними, оскільки зводяться до переоцінки доказів, що не входить до компетенції апеляційного суду у розумінні ст. 367ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що дії банку були правомірними, оскільки він як іпотекодержатель скористався своїм правом на звернення стягнення на іпотечне майно, в спосіб, передбачений договором та ст.ст.33,36 Закону України «Про іпотеку» суперечать матеріалам справи, та фактично зводяться до трактування закону на свою користь, а тому висновок суду не спростовують.

Доводи АТ КБ "ПриватБанк", викладені в апеляційній скарзі, щодо неможливості судом першої інстанції ухвалення рішення про скасування державної реєстрації прав власності, у зв'язку із відсутності взаємодії Державного реєстру прав та Єдиного державного реєстр судових рішень, без подання відповідної заяви заявником, не відповідають вимогам чинного законодавства та є таким, що підлягають залишенню поза увагою з огляду на наступне.

У п. 1 ч. 1ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно із ч.1 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру прав на нерухоме майно вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. В силу ч. 2 вказаної статті у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 31 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

За ст. 317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, що передбачено ст. 387 ЦК України.

Згідно ч.5 п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації (статті 19, 27 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-ІУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень").

З огляду на викладене, а також враховуючи норми законодавства, які визначають порядок звернення стягнення на майно, що є предметом іпотеки, вбачається, що приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вербою В.М., рішення про державну реєстрацію прав власності на квартиру АДРЕСА_1 за ПАТ «КБ «Приватбанк» прийнято з порушенням норм чинного законодавства.

Доводи апеляційної скарги відповідача про неправильне застосування судом першої інстанції Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» також не можуть бути прийняті до уваги, оскільки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» квартира, яка є предметом іпотеки, є місцем постійного проживання та реєстрації позивача, який не має на праві власності іншого нерухомого житлового майна, належить до кола суб'єктів, на яких поширюється дія зазначеного Закону, що узгоджується з правовими висновками, викладеними у постанові Верховного Суду № 61-2602св18 від16 травня 2018 року.

Передбачених ст.376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення колегією суддів не встановлено, тому оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Судові витрати, понесені позивачем в зв'язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 04 липня 2018 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: О.П.Варенко

Судді: В.С.Городнича

О.В.Лаченкова