Постанова

Іменем України

02 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 190/1247/16-ц

провадження № 61-30969св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Кузнєцова В. О.,

учасники справи:

позивач - Кредитна спілка «Союз-Дніпро»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 15 серпня 2016 року у складі судді Резніченка М. С. і ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 червня 2017 року у складі колегії суддів: Варенко О. П., Городничої В. С., Лаченкової О. В., у справі за позовом Кредитної спілки «Союз-Дніпро» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст вимог

У червні 2016 року Кредитна спілка «Союз-Дніпро» (далі - КС «Союз-Дніпро») звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просила в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 28 січня 2014 року № 198/14 стягнути з відповідачів солідарно на її користь 52 722,12 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 отримала кредитні кошти у розмірі 37 740,00 грн строком на 30 місяців, починаючи з 28 січня 2014 року по 27 липня 2016 року, зі сплатою відсотків. На забезпечення виконання даних зобов`язань 28 січня 2014 року укладено договір поруки № 198/14, яким ОСОБА_2 та ОСОБА_3 прийняли на себе обов`язки перед КС «Союз-Дніпро» відповідати у повному обсязі за зобов`язанням ОСОБА_1 за даним кредитним договором. Станом на 20 травня 2016 року ОСОБА_1 не повернула кошти і не сплатила відсотки за користування кредитом.

Короткий зміст судових рішень

Заочним рішенням П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 15 серпня 2016 року позов задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь КС «Союз-Дніпро» 52 722,12 грн у рахунок відшкодування заборгованості за кредитним договором, яка складається з 21 655,33 грн - борг за кредитом, 31 066,79 грн - борг за відсотками за користування кредитом з урахуванням прострочених платежів.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що 28 січня 2014 року відповідно до укладеного між сторонами кредитного договору № 198/14 ОСОБА_1 отримала кредитні кошти у розмірі 37 740,00 грн до 27 липня 2016 року зі сплатою відсотків на залишок заборгованості за кредитом. Для забезпечення виконання зобов`язань щодо повернення кредиту 28 січня 2014 року укладено договір поруки № 198/14, яким ОСОБА_2 та ОСОБА_3 прийняли на себе обов`язки перед КС «Союз-Дніпро» відповідати у повному обсязі по зобов`язанню ОСОБА_1 за кредитним договором. Відповідно до розрахунку заборгованості по кредиту станом на 20 травня 2016 року ОСОБА_1 має борг у розмірі 52 722,12 грн, у тому числі 21 655,33 грн - за кредитом, 31 066,79 грн - за відсотками.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 червня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, заочне рішення П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 15 серпня 2016 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що посилання відповідача ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на те, що вона не пам`ятає, чи підписувала вона договір поруки, а її дочка взагалі не підписувала договір поруки, відхилені апеляційним судом як недоведені. Клопотань про проведення почеркознавчої експертизи ні апелянт, ні її представник не заявляли, незважаючи на те, що в судовому засіданні судом апеляційної інстанції 29 березня 2017 року апелянту роз`яснено її право звернутися з відповідним клопотанням і було оголошено перерву для визначення позиції. Доводи апеляційної скарги щодо порушення норм процесуального права при розгляді справи судом першої інстанції, зокрема, в частині неналежного повідомлення відповідачів про час розгляду справи, відхилені, оскільки вони не впливають на встановлені судом обставини справи та не можуть бути підставою для скасування по суті правильного рішення.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У липні 2017 року ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку надіслала касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (далі - ВССУ), в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, вона просить скасувати рішення П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 15 серпня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 червня 2017 року і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою ВССУ від 05 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 .

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

25 травня 2018 року справу № 190/1247/16-ц та матеріали касаційного провадження ВССУ передано до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, щопозичальник з невідомих причин умисно ухиляється від виконання своїх зобов`язань за кредитним договором, маючи матеріальну змогу погашати заборгованість за кредитним договором. Поручителі не мають грошових коштів для погашення кредиту. Повідомити про це суду першої інстанції ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не могли, адже не отримували судові повістки, а у поштових повідомленнях зазначено, що місце знаходження ОСОБА_2 не встановлено, хоча у матеріалах справи наявна відповідь на запит суду першої інстанції про місце її проживання. Апеляційний суд відхилив клопотання про виклик до суду та допит як свідка помічника судді Солод В. Ю. Апеляційний суд відмовив у задоволенні клопотання представника ОСОБА_2 про витребування з П`ятихатського відділення Кам`янської об`єднаної державної податкової інспекції копій податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 за 2014-2016 роки, які необхідні для підтвердження платоспроможності позичальника. Також апеляційний суд відмовив у долученні до матеріалів справи довідки про доходи ОСОБА_3 ОСОБА_2 не пам`ятає чи підписувала вона договір поруки від 28 січня 2014 року. У ОСОБА_2 є договір поруки, укладений з позивачем, позичальником ОСОБА_1 і поручителями ОСОБА_3 ОСОБА_2 від 03 січня 2013 року. Позивач на звернення ОСОБА_2 не надав їй копію кредитного договору від 28 січня 2014 року № 198/14 і договору поруки від 28 січня 2014 року № 198/14. Представник ОСОБА_2 заявляв клопотання про зобов`язання позивача надати оригінали цих договорів для ознайомлення з ними ОСОБА_2 , проте у задоволенні цього клопотання було відмовлено. Вимог від позивача про виплату заборгованості ОСОБА_2 не отримувала.

Позиції інших учасників

У жовтні 2017 року позивач подав заперечення на касаційну скаргу, в яких просить відмовити у задоволенні касаційної скарги.

Заперечення мотивовані тим, що наявність підписів поручителів на договорі поруки підтверджує ознайомлення та досягнення згоди сторонами з усіх істотних умов договору. В апеляційному суді ОСОБА_2 був наданий для огляду оригінал даного договору поруки та поставлене питання суддями чи її підпис міститься на договорі поруки, на що ОСОБА_2 відповіла, що на договорі наявний її підпис, але вона не пам`ятає коли і де вона підписувала даний договір. ОСОБА_2 не скористалася своїм правом заявити клопотання про проведення судової почеркознавчої експертизи, яке було роз`яснено апеляційним судом. ОСОБА_2 не надала доказів відсутності свого обов`язку виконувати зобов`язання за кредитним договором.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення.

Фактичні обставини, встановлені судами

28 січня 2014 року між КС «Союз-Дніпро» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 198/14, відповідно до якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 37 740,00 грн строком на 30 місяців починаючи з 28 січня 2014 року по 27 липня 2016 року зі сплатою відсотків.

Для забезпечення виконання даних кредитних зобов`язань 28 січня 2014 року між КС «Союз-Дніпро», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 укладено договір поруки № 198/14 строком до 27 липня 2024 року, яким ОСОБА_2 та ОСОБА_3 прийняли на себе обов`язки перед КС «Союз-Дніпро» відповідати у повному обсязі по зобов`язанню ОСОБА_1 за кредитним договором від 28 січня 2014 року № 198/14.

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 20 травня 2016 року ОСОБА_1 заборгувала КС «Союз-Дніпро» 52 722,12 грн, у тому числі 21 655,33 грн за кредитом, 31 066,79 грн за відсотками.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо в зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК Українивстановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК Українипозикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема, щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Статтею 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У статті 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Згідно зі статтею 554 ЦК України у редакції, чинній на час укладення договору поруки та розгляду справи судами попередніх інстанцій, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Підстави припинення договору поруки, передбачені у статті 559 ЦК України, відсутні.

Суди попередніх інстанцій всебічно та повно дослідили наявні у справі докази, з`ясували всі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Доводи ОСОБА_2 про те, що поручителі не підписували договір поруки від 28 січня 2014 року не підтверджуються доказами.

Згідно зі статтею 60 Цивільного процесуального кодексу України у редакції, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій, (далі - ЦПК України 2004 року), кожна сторона зобов`язана довести допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аргументи касаційної скарги про те, що апеляційний суд не витребував докази наявності матеріальної спроможності позичальника виплачувати заборгованість за кредитом і не долучив докази відсутності такої спроможності поручителів суперечать нормам матеріального і процесуального права.

У статті 58 ЦПК України 2004 року передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно із частиною першою статті 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до статті 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відсутність у поручителя коштів для виконання взятих на себе зобов`язань не визначена у ЦК України, а також у договорі поруки від 28 січня 2014 року № 198/14 як підстава для припинення договору поруки.

З огляду на зазначене, апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що матеріальний стан відповідачів не належить до предмету доказування у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржувані судові рішення постановлено без додержання норм матеріального та з порушенням норм процесуального права, а зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до статті 400 ЦПК України перебуває поза межами повноважень Верховного Суду.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Судами першої і апеляційної інстанцій повно встановлено обставини справи на підставі належної оцінки наявних у справі доказів, визначено норми права, які підлягали застосуванню.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення без змін.

Щодо судових витрат

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 15 серпня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:В. М. Ігнатенко В. С. Жданова
В. О. Кузнєцов