Постанова

Іменем України

23 січня 2019 року

м. Київ

справа № 727/10731/16-ц

провадження № 61-16893св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Коротуна В. М., Крата В. І., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, які діють в своїх інтересах та інтересах малолітніх ОСОБА_6, ОСОБА_7,

третя особа - служба у справах дітей Чернівецької міської ради,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення сторін касаційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_7, на рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 28 липня 2017 року у складі судді Літвінової О. Г. та постанову апеляційного суду Чернівецької області від 27 грудня 2017 року у складі колегії суддів: Литвинюк І. М., Височанської Н. К., Міцнея В. Ф.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ:

Короткий зміст позовних вимог:

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, які діють в своїх інтересах та в інтересах малолітніх ОСОБА_6,

ОСОБА_7, третя особа ?служба у справах дітей Чернівецької міської ради, про усунення перешкод у користуванні квартирою.

Позовна заява мотивована тим, що з 29 липня 2015 року ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1

Дана квартира 08 серпня 2007 року була придбана її покійним чоловіком, ОСОБА_9, на підставі договору купівлі-продажу укладеного з ОСОБА_10, який придбав дану квартиру на прилюдних торгах 17 липня 2007 року.

На момент проведення прилюдних торгів в квартирі були зареєстровані та проживали, а також на даний час продовжують проживати відповідачі - ОСОБА_4. Окрім ОСОБА_4, в квартирі проживають без будь-яких законних на те підстав: чоловік ОСОБА_4 - ОСОБА_5 та їхні неповнолітні діти - ОСОБА_6 та ОСОБА_7

На неодноразові звернення звільнити займану квартиру відповідачі відмовляються, чим своїми діями перешкоджають ОСОБА_1 користуватись і розпоряджатись належним їй нерухомим майном.

З урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, ОСОБА_1 просила суд виселити відповідачів з неповнолітніми дітьми з квартири АДРЕСА_1 з без надання іншого житлового приміщення. Вселити ОСОБА_1 в дану квартиру та зобов'язати відповідачів усунути перешкоди у користуванні квартирою. Стягнути з відповідачів на її користь судові витрати.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій:

Рішенням Шевченківського районного суду мста Чернівці від 28 липня

2017 року позовні вимоги задоволено.

Висилено ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3,

ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Зобов'язано ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 усунути перешкоди ОСОБА_1 в користуванні житлом, а саме квартирою АДРЕСА_1

Вселено ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору по 137,80 грн з кожного.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачі без належної правової підстави проживають в спірній квартирі, в добровільному порядку відмовляються звільнити квартиру, чим грубо порушують права позивача, як власника, перешкоджають їй користуватися та розпоряджатись належною їй на праві власності квартирою.

Постановою апеляційного суду Чернівецької області від 27 грудня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено.

Рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 28 липня

2017 року залишено без змін.

Відхиляючи апеляційну скаргу ОСОБА_3, суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції. При цьому, суд апеляційної інстанції вказав, що такі правові висновки щодо негаторного позову не суперечать правовій позиції Верховного Суду України, що висловлені у постанові від 05 листопада 2014 року під час розгляду справи № 6-158цс14.

Короткий зміст вимог та доводів наведених у касаційній скарзі:

05 березня 2018 року ОСОБА_3, ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_7, через засоби поштового зв'язку подали до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просять скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 28 липня 2017 року та постанову апеляційного суду Чернівецької області від 27 грудня 2017 року та направити справу на новий розгляд, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що ОСОБА_3 не був повідомлений належним чином про судове засідання в суді першої інстанції, яке відбулося 28 липня 2017 року.

Службою у справах дітей органу опіки та піклування Чернівецької міської ради не вирішувалось питання позбавлення права користування житловим приміщенням неповнолітніх. Питання щодо виселення малолітніх із спірної квартири, порушує їх житлові права.

Доводи інших учасників справи:

06 червня 2018 року ОСОБА_1 через засоби поштового зв'язку подала до Верховного Суду відзив, у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 28 липня 2017 року та постанову апеляційного суду Чернівецької області від 27 грудня 2017 року залишити без змін.

Аргументи, наведені у відзиві на касаційну скаргу, зводяться до того, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність задоволення позовних вимог, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом, та, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, ухвалив законне і обґрунтоване рішення, а апеляційний суд правильно прийняв постанову про залишення рішення суду першої інстанції в силі.

Рух касаційної скарги:

У червні 2018 року матеріали цивільної справи № 727/10731/16-ц надійшли до Верховного Суду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ:

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Перевіривши доводи касаційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Короткий зміст встановлених судами першої та апеляційної інстанцій обставин справи:

Встановлено, що 17 липня 2007 року ОСОБА_10 придбав на прилюдних торгах квартиру АДРЕСА_1, про що зазначено в пункті 2 договору купівлі-продажу квартири від 08 серпня 2007 року: «Відчужувана квартира придбана Продавцем на прилюдних торгах 17 липня 2007 року».

08 серпня 2007 року вищевказану квартиру в ОСОБА_10 придбав ОСОБА_9

Питання щодо законності дій державного виконавця та процедури проведення прилюдних торгів по реалізації вищевказаної квартири було предметом спору в адміністративній справі № 2а/2470/558/11, за результатами розгляду якої ОСОБА_2 та ОСОБА_13 в задоволенні позову відмовлено повністю, що підтверджується постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 01 квітня 2013 року, ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 13 червня 2013 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 03 лютого 2015 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_9 помер, в зв'язку з чим позивачка, як спадкоємець першої черги за законом, 29 липня 2015 року набула права власності на квартиру АДРЕСА_1. Право приватної власності на дану квартиру зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Вказані обставини підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, свідоцтвом про право на спадщину за законом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що відповідачі без належної правової підстави проживають в спірній квартирі, в добровільному порядку відмовляються звільнити квартиру, чим грубо порушують права позивача, як власника, перешкоджають їй користуватися та розпоряджатись належною їй на праві власності квартирою. Суд дійшов висновку про виселення відповідачів із спірної квартири без надання іншого житлового приміщення. При цьому, суд апеляційної інстанції вказав, що такі правові висновки щодо негаторного позову не суперечать правовій позиції Верховного Суду України, що висловлені у постанові від 05 листопада

2014 року під час розгляду справи № 6-158цс14.

Проте колегія суддів Верховного Суду не може погодитися з даним висновком суду апеляційної інстанції, оскільки такий зроблений з неправильним застосуванням норм матеріального права, що призвело до ухвалення передчасного судового рішення.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Норми права, які регулюють спірні правовідносини:

Верховний Суд України у постанові від 22 червня 2016 року у справі

№ 6-197цс16 зробив правовий висновок, згідно з яким за змістом частини другої статті 40 Закону № 898-IVта частини третьої статті 109 ЖК УРСР

(у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, частина друга статті 109 ЖК УРСР установлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців при зверненні стягнення на жиле приміщення застосовуються як положення статті 40 Закону № 898-IV, так і норма статті 109 ЖК УРСР.

Аналогічний висновок висловлено і в постанові від 21 грудня 2016 року у справі № 6-1731цс16.

Законом України від 22 вересня 2011року № 3795-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг» внесено зміни до статті 109 ЖК УРСР, згідно з якими виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду за результатом розгляду касаційної скарги:

Під час розгляду справи, судом не було з'ясовано підстави набуття права власності на спірну квартиру відповідачами та за яких обставин вона була реалізована на прилюдних торгах. Від вирішення цього питання залежить результат розгляду даної справи.

Пунктом 2 частини першої статті 409 ЦПК України встановлено, що суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

Керуючись статтями 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційної цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_7,задовольнити частково.

Постанову апеляційного суду Чернівецької області від 27 грудня 2017 року скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, які діють в своїх інтересах та в інтересах малолітніх ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа ? Служба у справах дітей Чернівецької міської ради, про усунення перешкод у користуванні квартирою передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: Н. О. Антоненко
В. М. Коротун
В. І. Крат
В. П. Курило