Постанова

Іменем України

04 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 402/1196/16-ц

провадження № 61-16556 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Усика Г. І. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - Благовіщенський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження

касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області від 06 листопада 2017 року у складі судді Гут Ю. О. та постанову Апеляційного суду Кіровоградської області від 30 січня 2018 року у складі суддів: Гайсюка О. В., Голованя А. М., Мурашка С. І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до

ОСОБА_2 ,третя особа - Благовіщенський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, про оспорювання батьківства.

На обгрунтування позовних вимог посилався на те, що з 24 грудня 2003 року він перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Ульянівського районного суду Кіровоградської області від 14 жовтня 2011 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідач народила сина - ОСОБА_4 , у свідоцтві про народження якого, виданого Благовіщенським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області 24 грудня 2003 року, його записано батьком дитини.

У квітні 2009 року він виїхав на заробітки до м. Одеси, додому приїздив рідко.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 народила дочку - ОСОБА_4 , у свідоцтві про народження якої він також був записаний батьком, оскільки дитина народилася у шлюбі. Під час реєстрації дочки він не був присутнім, для реєстрації її народження передав відповідачеві свій паспорт.

Після розірвання шлюбу, ОСОБА_2 його повідомила про подружню зраду у період їхнього шлюбу та про те, що він не являється біологічним батьком

ОСОБА_4 , після чого у нього виникли сумніви щодо його батьківства відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_4

Протягом спільного проживання відповідач не повідомляла його про те, що він не є біологічним батьком дітей, тобто в момент реєстрації дітей він не міг знати та не знав, що не є їх біологічним батьком.

Посилаючись на наведене та на те, що у 2003 році він перебував у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_5 , у період з липня 2001 року по вересень

2003 року, та з квітня 2009 року у м. Ульяновка (Благовіщенське) Кіровоградської області не проживав, просив виключити відомості про ОСОБА_1 , як батька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з актових записів про їх народження.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Голованівського районного суду Кіровоградської області від

06 листопада 2017 рокупозов задоволено частково.

Виключено з актового запису про народження від 20 серпня 2010 року № 53 у Книзі реєстрації народженьвідділу реєстрації актів цивільного стану Ульянівського районного управління юстиції у Кіровоградській області, відомості про ОСОБА_1 , як батька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

У задоволенні решти позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_2 підтвердила, що ОСОБА_1 не є біологічним батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що свідчить про обгрунтованість доводів позовної заяви про відсутність кровного споріднення між позивачем та дочкою ОСОБА_2

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо виключення відомостей про ОСОБА_1 , як батька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд виходив із того, що висновком експерта № 65 судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи від 29 червня 2017 року вірогідність біологічного батьківства позивача відносно ОСОБА_4 встановлено з ймовірністю 99,99999 відсотків.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Кіровоградської області від 30 січня 2018 року апеляційну скаргуОСОБА_2 залишено без задоволення, рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області від 06 листопада 2017 року залишено без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що відповідач не надала доказів на підтвердження обізнаності позивача про відсутність кровного споріднення з ОСОБА_4 на момент реєстрації дитини у відділі реєстрації актів цивільного стану Ульянівського районного управління юстиції у Кіровоградській області, оскільки про подружню зраду ОСОБА_1 дізнався лише у 2011 році.

Узагальнені вимоги та доводи касаційної скарги

У квітні 2018 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернувся до суду із касаційною скаргою, у якій просив скасувати оскаржувані рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга обгрунтована посиланням на те, що суди попередніх інстанцій не урахували, що в момент реєстрації дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , позивач був обізнаний, що не є її біологічним батьком. На підтвердження вказаного свідчить і його доводи про те, що з 01 квітня 2009 року він перебував у м. Одесі. Причиною звернення до суду з указаним позовом стала наявність заборгованості ОСОБА_1 зі сплати аліментів на дітей та намір уникнути накладення арешту на належний йому на праві власності будинок.

Крім того, судами не взято до уваги доводи, що відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, тобто врегулювання спірних правовідносин мають бути застосовані закони, чинні на момент виникнення цих правовідносин, а тому застосуванню підлягали норми Кодексу про шлюб та сім'ю (далі - КпШС), а не Сімейного Кодексу України

(далі - СК України).

Узагальнені вимоги та доводи відзиву на касаційну скаргу

У липні 2018 року ОСОБА_1 подав відзив на касаційну скаргу, з урахуванням доповнень, у якому просив відмовити у задоволенні касаційної скарги та залишити оскаржувані рішення судів без змін, посилаючись на їх законність і обгрунтованість.

На момент реєстрації народження ОСОБА_4 та на момент розлучення його з відповідачем, він був впевнений про наявність кровного споріднення з дочкою. Доводи відповідача про те, що причиною звернення до суду з указаним позовом є заборгованість зі сплати аліментів є безпідставними, оскільки до 2016 року він добровільно надавав матеріальну допомогу. Щодо уникнення ним накладення арешту, то він накладений ще 21 жовтня 2016 року, тобто до звернення до суду з цим позовом. Єдиним наміром звернення до суду є оспорювання його батьківства відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_4 .

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення постановлено з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права, доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Установлені судами фактичні обставини справи

Судами попередніх інстанцій установлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 24 грудня 2003 року, який було розірвано за рішенням Ульянівського районного суду Кіровоградської області від 14 жовтня 2011 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 народила сина ОСОБА_4 , у свідоцтві про народження в графі «батько» вказано ОСОБА_1 .

У квітні 2009 року позивач виїхав на заробітки до м. Одеси, додому приїздив рідко.

ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідач народила дочку - ОСОБА_4 , у свідоцтві про народження якої батьком вказано ОСОБА_1 , так як на той час сторони перебували у зареєстрованому шлюбі та позивач вважав цю дитину своєю дочкою.

Після розірвання шлюбу, ОСОБА_6 повідомила ОСОБА_1 про те, що він не є біологічним батьком ОСОБА_4 ,ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Висновком експерта № 65 судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи

від 29 червня 2017 року про біологічне батьківство відносно ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено, що ймовірність батьківства ОСОБА_1 складає 99,99999 відсотків.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Відповідно до статті 136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини.

Згідно частини третьої статті 136 СК України оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття.

Тлумачення статті 136 СК України свідчить, що підставою для оспорювання презумпції батьківства є невідповідність встановленого батьківства факту біологічного походження. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною, суд постановляє рішення про виключення відомостей з актового запису про народження дитини.

Доводити відсутність кровного споріднення з дитиною можливо будь-якими допустимими доказами, у тому числі висновками судово-медичної, біологічної чи генетичної експертиз.

У судовому засіданні відповідач підтвердила, що ОСОБА_1 не є батьком малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до частини першої статті 61 ЦПК України 2004 року, яка кореспондується з частиною першою статті 82 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

З урахуванням наведеного суди попередніх інстанцій дійшли обгрунтованого висновку про задоволення позову в частині виключення відомостей про ОСОБА_1 , як батька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з актового запису про її народження.

Будь-яких належних та допустимих доказів, які свідчили б про те, що позивач станом на момент народження та реєстрації ОСОБА_4 знав про те, що він не її біологічний батько ОСОБА_2 не надала.

Щодо доводів касаційної скарги про застосування до спірних правовідносин положень КпШС України слід зазначити наступне.

Згідно вимог статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно рішення Конституційного Суду України № 1-рп/99 від 09 лютого 1999 року у справі № 1-7/99 в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності.

Заборона зворотної дії є однією з важливих складових принципу правової визначеності.

Принцип неприпустимості зворотної дії в часі нормативних актів знайшов своє закріплення також в міжнародно-правових актах, зокрема і в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (стаття 7).

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня

2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року.

В частині вирішення позовних вимог про оспорення батьківства відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , застосуванню підлягали норми КпШС України, однак зазначене не призвело до неправильного вирішення спору в цій частині.

Посилання в касаційній скарзі на те, що підставою для звернення

ОСОБА_1 до суду з указаним позовом є наявність заборгованості зі сплати аліментів не грунтуються на відповідних доказах, а тому є припущеннями заявника.

Інші доводи касаційної скарги фактично зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій та оцінкою доказів, що знаходиться поза межами повноважень касаційного суду, визначених статтею 400 ЦПК України.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції

залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає

задоволенню.

Керуючись статтями 400, 401, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області від 06 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Кіровоградської області від 30 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Судді: Г. І. Усик

І. Ю. Гулейков

О. В. Ступак