Справа № 466/9152/17 Головуючий у 1 інстанції: Луців-Шумська Н.Л.
Провадження № 22-ц/811/1489/18 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Юзефович Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 24 травня 2018 року в складі судді Луців-Шумської Н.Л. в справі за позовом ОСОБА_2 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»Кадирова Владислава Володимировича, з участю третьої особи на стороні відповідача Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання права на відшкодування вкладу, визнання недійсним наказу, зобов»язання до вчинення дій -

встановила:

В листопаді 2017р. ОСОБА_6 звернувся в суд з позовною заявою до Уповноваженої особи Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»Кадирова Владислава Володимировича, з участю третьої особи на стороні відповідача Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання права на відшкодування вкладу за Договором №013-13511-200215 банківського вкладу «Зростаючий» від 20.02.2015р. між ПАТ «Дельта Банк» () і ОСОБА_2, зобов»язання включити до переліку вкладників, які мають право на відшкодування за вкладом, визнання недійсним наказу повноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Дельта банк» № 813 від 16.09.2015р. в частині застосування наслідків нікчемності Договору № 013-13511-200215 банківського вкладу «Зростаючий» від 20.02.2015 року.

В обґрунтування вимог покликався на те, що звернувся за захистом прав та інтересів, як споживач банківський послуг, що виникли на підставі цивільно-правового договору.

Представник відповідача подав клопотання про закриття провадження у справі, оскільки вказана справа не може розглядатися в порядку цивільного судочинства.

Оскаржуваною ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 24 травня 2018 року клопотання представника відповідача задоволено.

Закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Уповноваженої особи Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»Кадирова Владислава Володимировича, з участю третьої особи на стороні відповідача Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання права на відшкодування вкладу за Договором №013-13511-200215 банківського вкладу «Зростаючий» від 20.02.2015р. між ПАТ «Дельта Банк» () і ОСОБА_2, зобов»язання включити до переліку вкладників, які мають право на відшкодування за вкладом, визнання недійсним наказу повноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Дельта банк» № 813 від 16.09.2015р. в частині застосування наслідків нікчемності Договору № 013-13511-200215 банківського вкладу «Зростаючий» від 20.02.2015 року.

Ухвалу суду оскаржив позивач ОСОБА_2, вважає її необгрунтованою, оскільки суд неповно встановив обставини, які мають значення для справи.

Вважає, що даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки позивач звернувся в суд за захистом своїх прав та інтересів, як споживач банківських послуг, які виникли на підставі укладеного цивільно-правового договору, що підтверджується правовою позицією Верховного Суду України викладеною у постанові від 09.11.2016 року у справі № 6-2309цс16.

Покликається, що визначальною ознакою справи адміністративною юрисдикції є характер спору, при цьому спір є приватно-правовим навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

Статус Фонду гарантування вкладів визначений ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» за яким Фонд не є органом державної влади, а установою, яка виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб і виведення неплатоспроможних банків з ринку. Уповноважена особа Фонду діє в межах повноважень Фонду.

Звертає увагу на те, що оскаржуваний наказ від 16.09.2015 року № 813 «Щодо заходів, пов'язаних із наслідками виявлення нікчемних правочинів за вкладними операціями», прийнятий уповноваженою особою Фонду не як посадовою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, а як керівним органом ПАТ «Дельта Банк», що підтверджується реквізитами наказу.

Просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 24 травня 2018 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою про призначення справи до розгляду від 29 жовтня 2018 року вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи без їх виклику, про день та час розгляду справи учасники були повідомлені судовою повісткою-повідомленням (а.с. 122-124), оскільки явка учасників справи не є обов»язковою.

За відсутності всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засдіання за допомогою звозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених частинами другою та третьою цієї статті (ст. 23 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Постановляючи оскаржувану ухвалу та закриваючи провадження у справі місцевий суд виходив з того, що даний спір стосується оскарження позивачем дій та рішень уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, тому позивач помилково вважав цивільно-правовою природу даних правовідносин.

Суд прийшов висновку, що правовідносини між вкладниками та Фондом щодо формування переліку осіб, які мають право на відшкодування вкладів за рахунок коштів Фонду та затвердження реєстру вкладників для здійснення гарантованих виплат є публічно-правовими, тому даний спір належить до юрисдикції адміністративних судів, з врахуванням того, що Фонд є державною спеціалізованою установою, що виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, а уповноважена особа Фонду у цьому випадку виконує від його мені делеговані ним повноваження.

Перевіряючи законність оскаржуваного рішення колегія суддів виходить з такого.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_2 звернувшись в суд з позовними вимогами, предметом яких є визнання права на відшкодування вкладу за Договором банківського вкладу, зобов»язання включити до переліку вкладників, які мають право на відшкодування за вкладом, визнання недійсним наказу повноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Дельта банк», визначив відповідачем Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»Кадирова Владислава Володимировича.

Судом встановлено, що 20.02.2015 року ОСОБА_2 уклав договір банківського вкладу (депозиту) № 013-13511-200215 з ПАТ «Дельта Банк», на вкладний рахунок позивача зараховано кошти у розмірі 5000 євро, що підтверджується платіжним дорученням від 20.02.2015 року № 46235041.

03.03.2015 року у ПАТ «Дельта Банк» запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у АТ «Дельта Банк» Кадирова В.В.

Постановою НБУ № 664 від 02.10.2015 року, відкликано банківську ліцензію та розпочато процедуру ліквідації АТ «Дельта Банк», яка триває по сьогоднішній день.

Заявлені позовні вимоги ОСОБА_2 стосуються фактично діяльності Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в контексті виплати та відшкодувань за вкладами.

Згідно із ч. 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України ).

При вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі не достатньо застосування виключно формального критерію визначення суб»єктного складу спірних правовідносин (участь у них субєкта владних повноважень). Визначальною ознакою для правильного вирішення такого питання є характер спірних правовідносин, із яких виник спір.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обовязках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема повязаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Натомість визначальні ознаки приватноправових відносин - це юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб'єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило, майнового) певного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб'єкта владних повноважень.

Отже, основною визначальною рисою адміністративних правовідносин є владне підпорядкування однієї сторони цих відносин іншій стороні. Сторони в адміністративному спорі ще до його виникнення повинні перебувати у відносинах вертикального підпорядкування.

Банк здійснює свою діяльність на підставі, зокрема ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», яким встановлені правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом гарантування вкладів фізичних осіб відшкодування за вкладами і згаданий Закон є спеціальним у регулюванні спірних правовідносин.

Відповідно до пункту 17 частини першої статті 2 зазначеного Закону уповноважена особа Фонду - це працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

За змістом статті 3 Закону Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом. Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об'єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні.

Статтею 35 вказаного Закону встановлено, що тимчасовим адміністратором неплатоспроможного банку та ліквідатором банку є Фонд, який є юридичною особою публічного права та установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Відтак, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є державною спеціалізованою установою, яка виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, тому спори, які виникають у цих правовідносинах, є публічно-правовими та підлягають розгляду за правилами КАС України в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до ч.1 ст. 27 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Зокрема, уповноважена особа Фонду формує перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, з визначенням сум, що підлягають відшкодуванню, а також переліки вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4-11 ч.4 ст. 26 цього Закону (ч. 2,6 ст. 27 Закону).

Виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах «Урядовий кур'єр» або «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку (ч. 5 ст. 27 Закону).

За приписами ч. 1 ст. 54 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» рішення, що приймаються відповідно до цього Закону НБУ, Фондом, працівниками Фонду, що виконують функції, передбачені цим Законом, у тому числі у процесі здійснення тимчасової адміністрації, ліквідації банку, виконання плану врегулювання, можуть бути оскаржені до суду.

Таким чином, за змістом наведених правових норм Фонд є державною спеціалізованою установою, юридичною особою публічного права, що виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, уповноважена особа Фонду в цьому випадку виконує від імені Фонду делеговані ним повноваження щодо гарантування вкладів фізичних осіб, а тому спір стосовно формування переліку вкладників, які мають право на гарантоване державою відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, та затвердження в подальшому реєстру вкладників для здійснення гарантованих виплат, є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

Спір стосовно формування переліку вкладників, які мають право на гарантоване державою відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів з урахуванням встановленого ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», граничного розміру відшкодування за вкладами.

Аналогічну правову позицію висловлено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 06.06.2018 у справі № 813/6392/15, від 13.06.2018 у справі № 820/12122/15 та від 20.06.2018 у справі № 813/5250/15.

Зважаючи на те, що позивач ОСОБА_2 звернувся до суду у зв'язку з тим, що не визнається його право на отримання відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» відшкодування за вкладом в ПАТ «Дельта Банк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, позивач фактично не погоджується з рішенням суб'єкта владних повноважень, відтак такий спір є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

Разом з цим, як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_2 уже звертався до суду у порядку адміністративного судочинства з позовними вимогами до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» про визнання протиправним та скасування рішення щодо визнання нікчемним договору банківського вкладу, зобов'язання відповідача включити позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, зобов'язання відповідача подати Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про позивача, як вкладника (Львівськи окружний адміністративний суд, справа № 813/332/16).

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2016 року, яка не оскаржувалась та набрала законної сили, провадження у зазначеній справі закрито, оскільки суд дійшов висновку, що спір є таким, що виник на стадії ліквідації (банкрутства) банку, тому з урахуванням правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 16 лютого 2016 року у справі № 21-4846а15 та від 15 червня 2016 року у справі №21-286а16, підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Велика Палата Верховного Суду відступила від вказаного правового висновку, що зазначено в постановах від 18 квітня 2018 року у справі № 813/921/16 та від 23 травня 2018 року у справі № 820/3770/16.

Проте, у постанові від 04.07.2018 року, справа № 461/519/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що не відступає від правових висновків, викладених у постановах від 06 червня 2018 року у справі № 813/6392/15, від 13 червня 2018 року у справі № 820/12122/15 та від 20 червня 2018 року у справі № 813/5250/15 (спір стосовно формування переліку вкладників, які мають право на гарантоване державою відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, та затвердження в подальшому реєстру вкладників для здійснення гарантованих виплат, є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів), однак з метою забезпечення позивачу права на судовий захист та справедливий судовий розгляд вважає за можливе розглянути справу, яка переглядається в касаційному порядку в частині позовних вимог про зобов'язання уповноваженої особи Фонду на ліквідацію AT «Дельта банк» надати Фонду на затвердження додаткову інформацію про вкладника стосовно включення її до загального реєстру вкладників АТ «Дельта банк», - за правилами цивільного судочинства.

Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові звернула увагу судів на те, що згідно із ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

В цьому контексті Європейський суд з прав людини неодноразово встановлював порушення Україною Конвенції через наявність юрисдикційних конфліктів між національними судами (див. mutatis mutandis рішення від 9 грудня 2010 року у справі «Буланов та Купчик проти України» (заяви № 7714/06 та № 23654/08), в якому ЄСПЛ встановив порушення пункту 1 статті 6 Конвенції щодо відсутності в заявників доступу до суду касаційної інстанції з огляду на те, що відмова Вищого адміністративного суду України розглянути касаційні скарги заявників всупереч ухвалам Верховного Суду України не тільки позбавила заявників доступу до суду, але й зневілювала авторитет судової влади; крім того, ЄСПЛ указав, що держава має забезпечити наявність засобів для ефективного та швидкого вирішення спорів щодо судової юрисдикції (§ 27-28, 38-40); рішення від 1 грудня 2011 року у справі «Андрієвська проти України» (заява № 34036/06), в якому ЄСПЛ визнав порушення пункту 1 статті 6 Конвенції з огляду на те, що Вищий адміністративний суд України відмовив у відкритті касаційного провадження за скаргою заявниці, оскільки її справа мала цивільний, а не адміністративний характер, і тому касаційною інстанцією мав бути Верховний Суд України; натомість останній відмовив у відкритті касаційного провадження, зазначивши, що судом касаційної інстанції у справі заявниці є Вищий адміністративний суд України (§ 13-14, 23, 25, 26); рішення від 17 січня 2013 року у справі «Мосендз проти України» (заява № 52013/08), в якому ЄСПЛ визнав, що заявник був позбавлений ефективного національного засобу юридичного захисту, гарантованого статтею 13 Конвенції через наявність юрисдикційних конфліктів між цивільними й адміністративними судами (§ 116, 119, 122-125); рішення від 21 грудня 2017 року у справі «Шестопалова проти України» (заява № 55339/07), у якому ЄСПЛ дійшов висновку, що заявниця була позбавлена права на доступ до суду всупереч пункту 1 статті 6 Конвенції, оскільки національні суди надавали їй суперечливі роз'яснення щодо юрисдикції, відповідно до якої позов заявниці мав розглядатися у судах України, а Вищий адміністративний суд України не виконав рішення Верховного Суду України щодо розгляду позову заявниці за правилами адміністративного судочинства (§ 13, 18-24)).

Враховуючи те, що ухвала про закриття провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В.В., третя особа Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправним та скасування рішення, зобов»язання вчинити дії набрала законної сили, при цьому відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 170 КАС України наявність такої ухвали у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, є підставою для відмови у відкритті провадженні в адміністративній справі, відтак колегія суддів приходить висновку, що з метою забезпечити позивачу право на судовий захист та справедливий розгляд, дану справу необхідно розглянути за правилами цивільного судочинства, тому ухвалу суду першої інстанції необхідно скасувати з направленням справи для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 367, 368, п. 6 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 381, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 24 травня 2018 рокускасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 29 січня 2019 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк