ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

17 вересня 2019 року

м.Харків

справа № 632/249/19

провадження № 22-ц/818/4352/19

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Бровченка І.О., Пилипчук Н.П.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 18 червня 2019 року, постановлене під головуванням судді Росоха А.В., в залі суду в місті Первомайський Харківської області (повний текст судового рішення складено 25 червня 2019 року),-

в с т а н о в и в:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 18 червня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, що ОСОБА_1 не має іншого доходу, крім пенсії. При цьому значними витратами для нього є комунальні послуги та утримання будинку в належному стані, а також витрати на харчування, лікування, тощо. Позивач вважає, що ОСОБА_2 , як його син, зобов`язаний надавати непрацездатному батьку матеріальну допомогу, якої він потребує.

Відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відсутня необхідна умова для застосування ст. 202 СК України, а саме - потреба позивача в матеріальній допомозі.

Проте такі висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є пенсіонером за віком (а.с.8), має 2 групу інвалідності за загальними захворюваннями (а.с.32). Позивачу рекомендовано проходження щорічного лікування.

Згідно з довідкою відділу ЖКГ ВК Первомайської міської ради від 11 лютого 2019 року ОСОБА_1 проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , де також зареєстрований син позивача ОСОБА_2 (а.с.10).

Відповідно до довідки Лозівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України вих. № 310 від 11 лютого 2019 року, позивач перебуває на обліку, отримує пенсію по інвалідності, розмір якої з січня 2018 року по грудень 2018 року становив 1452 грн. щомісяця, розмір пенсії позивача за грудень 2018 року становив 1497 грн. (а.с.9).

З виписного епікризу вбачається, що ОСОБА_1 з 09.09.2018 року по 14.09.2018 року знаходився на стаціонарному лікуванні в загальнотерапевтичному (кардіологічному) відділенні КУОЗ «Первомайська центральна районна лікарня» (а.с.26).

Згідно із витягів з історії хвороби КНП «Первомайська центральна районна лікарня» від 16 жовтня 2018 року вбачається, що ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні з 10.10.2018 року по 16.10.2018 року з діагнозом гострий панкреатит (а.с.27).

Позивач надав квитанції про оплату медикаментів, які були призначені йому під час проходження лікування (а.с.28-31).

Відповідач - ОСОБА_2 - є сином позивача.

Як на підставу позовних вимог, ОСОБА_1 посилався на те, що він є самотнім чоловіком похилого віку, дружини не має. Отримує пенсію у розмірі 1497 грн., іншого доходу не має. При цьому практично вся пенсія, яку він отримує, витрачається на оплату комунальних послуг. Він має хронічні захворювання, потребує постійного лікування, проте відповідач добровільно матеріальної допомоги йому не надає. У зв`язку з цим ОСОБА_1 просив суд стягнути з ОСОБА_2 аліменти на його утримання в розмірі ј частини зі всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з дати подання позову і довічно.

Відповідно до ст. 48 Конституції України кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 51 Конституції України повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Частиною 1 ст.172 СК України передбачено, що повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу.

Відповідно до 1 ст.202 СК України встановлено, що повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

При вирішенні питання про стягнення аліментів на батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондується обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина.

Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі, лише, коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, у випадках, передбачених ч. 1 ст. 204 СК України.

Згідно із роз`ясненнями, викладеними у п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст.202СК України ), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст. 204 СК України).

Таким чином, право на утримання від повнолітніх дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги.

Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін

Згідно ч.2 ст.205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін, можливості одержання утримання від інших дітей, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 76, ч.1, 2 ст.77, ч.2 ст. 78, ч.1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.6 ст. 81, ч.1 ст. 89 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивач батьківських прав не позбавлявся, від виконання батьківських обов`язків щодо ОСОБА_2 не ухилявся, проживає один, дійсно є непрацездатною особою, і такою, що потребує матеріальної допомоги; є інвалідом другої групи, потребує лікування.

При цьому з матеріалів справи не вбачається підстав, передбачених ст.204 СК України, для звільнення відповідача від сплати аліментів на утримання позивача.

Висновки суду першої інстанції про те, що відсутні підстави для задоволення позову, оскільки відсутня необхідна умова для застосування ст. 202 СК України, а саме - потреба позивача в матеріальній допомозі, - не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження (ч.3 ст. 4 вказаного Закону).

Встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум на осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2019 року - 1497 гривень, з 1 липня - 1564 гривні, з 1 грудня - 1638 гривень.

Право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом.

Зазначений правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 13 квітня 2016 року у справі № 6-3066цс15. Аналогічна правова позиція зазначена в постановах Верховного Суду від 19 вересня 2018 року по справі № 494/1682/15-ц та від 10 жовтня 2018 року по справі № 301/160/17.

При цьому наявність у позивача доходу у розмірі, що дорівнює прожитковому мінімуму, не може заперечувати факт його потреби в матеріальній допомозі.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та помилково прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 хоча і отримує пенсію у розмірі 1 497 грн. проте потребує матеріальної допомоги, оскільки має 2 групу інвалідності за загальними захворюваннями (а.с.32), йому рекомендовано лікування та дієта.

Розмір прожиткового мінімуму включає в себе мінімальні витрати на проживання, проте, позивач надав до суду докази на підтвердження витрат на лікування, інших джерел доходу не має.

При вирішення даного спору суд враховує роз`яснення, викладені в п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 березня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», згідно з ч. 2ст. 205 СК України при визначенні розміру аліментів на непрацездатних батьків необхідно враховувати можливість отримання ними матеріальної допомоги від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, а також від дружини, чоловіка та своїх батьків.

Матеріали справи свідчать про те, що відповідач ОСОБА_2 має сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.62). На утримання сина з відповідача за виконавчим листом №2-436, виданого 27.01.2009 року, стягуються аліменти у розмірі ј частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.64).

При визначенні розміру стягнутих аліментів, колегія суддів також враховує, що позивач має доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.63), до якої позову про стягнення аліментів не пред`явив, але може отримувати від неї матеріальну допомогу.

Тому колегія суддів вважає, що наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на його утримання в розмірі 1/8 частини зі всіх видів заробітку щомісячно.

Доводи ОСОБА_2 про те, що при визначенні розміру аліментів на утримання батьків має бути врахована можливість дітей надавати матеріальну допомогу дітьми, - спростовуються вимогами закону, оскільки при вирішенні питання про стягнення аліментів на батьків враховується лише наявність двох умов: непрацездатність батьків та наявність у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина.

Посилання відповідача на те, що його батько має у власності цінне майно, - не підтверджені належними та допустимими доказами.

Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 18 червня 2019 року підлягає скасуванню. Позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити частково.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки позивач при подачі позову був звільнений від сплати судового збору, то відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача у дохід держави підлягають стягненню понесені по справі судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При подачі позовної заяви сплаті підлягав судовий збір у розмірі 768,40 грн. З урахуванням того, що позовні вимоги та вимоги апеляційної скарги підлягають частковому задоволенню, а саме: на 50% (з ј частини до 1/8 частини), з ОСОБА_2 в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 960,50 грн., з яких 384,20 грн. за подачу позовної заяви (50% від 768,40 грн.) та 576,30 грн. за подачу апеляційної скарги (150% від 384,20 грн.).

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 18 червня 2019 року - скасувати та ухвалити нове.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на його утримання в розмірі 1/8 частини зі всіх видів заробітку щомісячно.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 960,50 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і, в силу п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: І.О. Бровченко

Н.П. Пилипчук