Справа № 408/3312/18-ц
Провадження 2/408/124/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2019 року смт. Біловодськ

Біловодський районний суд

у складі: головуючого-судді: Кускової Т.В.

при секретареві: Сіпаковій Л.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Біловодська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Станично-Луганська селищна рада про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Станично-Луганська селищна рада про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що вона є власником житлового будинку АДРЕСА_1 .

Вказувала, що у зазначеному будинку зареєстрований відповідач ОСОБА_2 , який там не проживає з липня 2014 року у зв`язку з бойовими діями. Відповідач не може прибути до смт. Станиця Луганська та знятися з реєстраційного обліку в добровільному порядку, зв`язок з ним втрачено.

У зв`язку з наведеним, посилаючись на норми матеріального права, просила суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, просила суд розглядати справу за її відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце його проведення був повідомлений у встановленому порядку. Причини неявки в судове засідання не повідомив, не звернувся до суду з заявою про проведення судового розгляду справи без його участі, клопотань про відкладення судового засідання, чи відзиву на позов, до суду не подавав.

Представник третьої особи Станично-Луганської селищної ради Луганської області в судове засідання не прибув, звернувся до суду із заявою в якій просив розглядати справу за відсутності представника.

За таких обставин, суд приходить до висновку про вирішення справи у заочному розгляді, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням статті 280 Цивільного процесуального кодексу України.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, судом встановлені наступні обставини.

З договору дарування житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Станично-Луганського районного нотаріального округу Луганської області Незнайко Є.В. 06 квітня 2012 року, реєстровий № 304, вбачається, що позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , що також підтверджується технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 22 лютого 2012 року, реєстровий №37/5159.

Згідно записів домової книги про прописку громадян, проживаючих в будинку АДРЕСА_1 за вказаною адресою, окрім інших, зареєстровані позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 , що також підтверджується довідкою виконкому Станично-Луганської селищної ради №4832 від 23.07.2018.

Актом обстеження умов проживання від 12 липня 2018 року підтверджується, що відповідач ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , фактично не проживає з липня 2014 року. Даний факт підтверджується підписами сусідів.

Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Згідно ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

В силу вимог ст. 391 ЦК України,ст.150 ЖК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд.

Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» зняття з реєстрації місця проживання відбувається, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщення.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не проживає в будинку, дій які б свідчили про намір та бажання зберегти за собою право користування жилим приміщенням, не вчинив.

За таких обставин, суд, оцінивши зібрані по справі докази приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Будь-яких доказів в спростування позовних вимог під час розгляду справи не подано, а судом не здобуто.

У зв`язку з цим суд приходить до висновку, що є достатні правові підстави для виправданого, тобто законного втручання у гарантоване ст. 8 Конвенції право кожного на повагу до свого житла для визнання відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Аналізуючи вищенаведені обставини, суд приходить до переконання, що в даному випадку мають місце порушення прав позивача зі сторони відповідача, які підлягають захисту, шляхом визнання відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1 .

На підставі наведеного, керуючись 12,81,206,259,263-265 ЦПК України, ст. 405 ЦК України, суд, -

В и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою у порядку та строки, що передбачені ст. 284 ЦПК України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Луганського апеляційного суду через Біловодський районний суд Луганської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Кускова Т.В.