КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції Ковальчук Л.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мережко М.В.,

суддів - Верланова С.М., Савченка С.І.,

секретар -Тютюнник О.І.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 травня 2019 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи які не заявляють самостійний вимог щодо предмету спору: Крюківщинська сільська рада, сільський голова Кріпак Андрій Петрович, Громадська організація «Садівницьке товариство «Арсеналець-5», голова правління Чередніченко Галина Федорівна, про припинення права власності на частку у спільному майні з виплатою грошової компенсації .

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду , дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, -

в с т а н о в и л а :

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулась із зазначеним позовом .

У травні 2019 року позивач подала заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на садовий будинок.

У своїй заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 посилається на те, що садовий будинок є власністю як позивача так і відповідача, відповідно 1/6 та 5/6 частин будинку. Натомість, як зазначає позивач , земельні ділянка на якій розташований садовий будинок, належить відповідачу. Відповідно до вимог законодавства відчуження земельної ділянки можливе разом із будинком.

Отже, на думку позивача, існує досить висока ймовірність того, що відповідач може в будь-який момент здійснити відчуження свого майна, земельної ділянки на користь інших осіб, що може значно утруднити або взагалі зробити неможливим виконання рішення в разі задоволення позову.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 травня 2019 року у задоволенні заяви відмовлено .

Не погоджуючись з ухвалою суду, позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу . У скарзі зазначала, що суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для прийняття рішення про забезпечення позову. Просила постановити ухвалу про задоволення заяви.

Відзиви на апеляційну скаргу не надходили.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, особи , які беруть участь у справі зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ст.ст 128-131 ЦПК України сторони були своєчасно повідомлені про день та час розгляду справи на 05 вересня 2019 року за адресами , які були зазначені в матеріалах справи. Заяв щодо зміни місця проживання або місцезнаходження від апелянта не надходило. Заяв, клопотань про відкладення розгляду справи від сторін не надходило.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як видно із матеріалів справи , згідно інформаційної довідки від 07 березня 2019 року за № 158889444 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що отримана в електронному вигляді зазначено, що спірний садовий будинок зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності позивачу ОСОБА_1 в частині 1/6 та відповідачу ОСОБА_2 в частині 5/6 ( т.1 а.с. 206-207).

Позивач зазначила у заяві, що заявлений нею захід забезпечення позову у виді накладення арешту на спірний будинок є взаємопов`язаним з предметом спору. Невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист її прав.

Реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову на думку позивача полягає в тому, що відповідач як одноособовий власник земельної ділянки в частині 1 може продати/подарувати належні їй 5/6 частин спірного будинку, що в подальшому призведе до участі в справі іншого відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У відповідності до ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Із роз`яснень Верховного Суд України у п. 4 постанови Пленуму від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Згідно ст.41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Судовий захист повинен бути ефективним, що вимагає ст.13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

В заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 не зазначила жодного доказу на підтвердження реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Підставою для звернення із вказаною заявою про забезпечення позову стало те, що у заявника існують обґрунтовані підстави вважати, що має місце реальна загроза ускладнення або невиконання рішення суду про стягнення з відповідача грошових коштів. Як зазначила у суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 , в даний момент вона змінила позовні вимоги , і просить розділити садовий будинок в натурі та встановити порядок користування земельною ділянкою

Враховуючи дані обставини, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстав для забезпечення позову .

Посилання на ту обставину ,що відповідач є власником земельної ділянки, і має можливість розпорядитися нею, не спростовують доводів суду про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Апелянт ОСОБА_1 не надала ні суду першої інстанції , ні до апеляційної скарги належних та допустимих доказів в обґрунтування заяви та не довела, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а тому підстави для скасування ухвали суду першої інстанції відсутні.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіряючи законність та обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду.

Керуючись ст.ст. 365, 367,369,374,375,381 - 384 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення .

Ухвалу Києв-Святошинського районного суду Київської області від 23 травня 2019 року залишити без змін .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття .

Касаційна скарга на постанову може бути подана до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови буде виготовлений не пізніше 12 вересня 2019 року.

Головуючий

Судді