Провадження № 22-ц/802/851/19 Категорія: 60 Доповідач: Данилюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Данилюк В. А.,

суддів Киці С. І., Шевчук Л. Я.,

з участю:

секретаря судового засідання Вергуна Т. С.,

представника відповідача Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» Кузіна Є. В.,

представника відповідача Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» Місюри І. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», Публічного акціонерного товариства «ІмексБанк», Публічного акціонерного товариства «ВіЕйБі Банк», Акціонерного товариства «Універсал Банк», Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - Перший відділ Державної виконавчої служби м. Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області, Луцький районний відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Турійський районний відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області про звільнення майна з-під арешту, за апеляційною скаргою відповідача Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 червня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідачів про звільнення майна з-під арешту. Позовні вимоги мотивовано тим, що 24.07.2007 року між АТ «КБ «Надра» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 57-Б та Договір іпотеки, відповідно до якого в іпотеку було передано житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно договору іпотека поширюється на земельну ділянку площею 0,12 га, на якій розташоване вказане майно. Відповідно до договору № 67-Б про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 11.09.2018 року укладеного між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_1 було відступлено право вимоги заборгованості за кредитним договором № 57-Б від 24.07.2007 року укладеним з ОСОБА_2 Також, 11.09.2018 року між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_1 було укладено Договір про відступлення прав вимоги за договором іпотеки від 24.07.2007 року, зареєстрований в реєстрі 1393. За цим договором новому кредитору перейшли всі права первісного кредитора, як сторони за договором забезпечення в обсягах та на умовах, що існують на момент набрання чинності цим договором, включаючи, але не обмежуючи, у разі невиконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, право задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором. Відомості про зміну іпотекодержателя містяться у витязі з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки №27857458 від 11.09.2018 року. Вказує, що державними виконавцями відділу державної виконавчої служби під час проведення виконавчих дій за іншими виконавчими провадженнями було накладено арешт на майно ОСОБА_2 та оголошено заборону на його відчуження, у тому числі на майно, що є предметом іпотеки. Зазначає, що обтяження нерухомого майна порушують право іпотекодержателя на задоволення його вимог за рахунок іпотечного майна, шляхом набуття його у власність через звернення стягнення у позасудовому порядку. Покликаючись на викладенні обставини, просить суд звільнити з-під арешту житловий будинок, загальною площею 271,2 кв.м., що за адресою: АДРЕСА_1 , що належать на праві власності ОСОБА_2 .

Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 07.02.2019 року позовну заяву в частині вимог про зобов`язання Луцької місцевої Прокуратури зняти арешт з нерухомого майна, яке належить ОСОБА_2 на праві власності, а саме житлового будинку, заг. площею 271,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який виник на підставі постанови про накладення арешту на все рухоме майно, б/н від 23.03.2010 року, яка видана старшим слідчим прокуратури міста Луцька Ариванюк В. П.; зобов`язання Луцького міського відділу поліції ГУНП у Волинській області зняти арешт з того ж нерухомого майна, яке належить ОСОБА_2 на праві власності, який виник на підставі постанови про накладення арешту на все рухоме майно, б/н від 31.07.2010 року, яка видана слідчим СВ Луцького МВ УМВС України у Волинській області Желєзная Н. О. закрито.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 червня 2019 року позов задоволено частково. Звільнено з під-арешту майно, яке належить на праві власності ОСОБА_2 , а саме житловий будинок, площею 271,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який виник на підставі:

- постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, яка видана головним державним виконавцем ВДВС Луцького РУЮ Будь С.Л., номер 44822600 від 20.07.2015 року;

- постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, яка видана старшим державним виконавцем ВДВС Луцького РУЮ Маруха Р.М., номер 45332568 від 10.01.2014 року;

- постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, яка видана державним виконавцем ВДВС Луцького РУЮ Ткачук О.О. номер 50299066 від 11.03.2016 року;

- постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, яка видана старшим державним виконавцем ВДВС Луцького РУЮ Пархомей Н.М., номер б/н від 29.10.2009 року;

- постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, яка видана начальником відділу ДВС Луцького РУЮ Шумчуком В.Г., номер 17000144 від 26.02.2010 року;

- постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, яка видана начальником відділу ДВС Луцького РУЮ Шумчуком В.Г., номер 20360920 від 20.07.2010 року;

- постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, яка видана начальником відділу ДВС Луцького РУЮ Шумчуком В.Г., номер 22654840 від 29.11.2010 року;

- постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, яка видана начальником відділу ДВС Луцького РУЮ Шумчуком В.Г., номер 23806159 від 20.01.2011 року;

- постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, яка видана держаним виконавцем Першого ВДВС Луцького МУЮ Табачуком А.П., номер 8/748/11 від 17.02.2011 року;

- постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, яка видана головним держаним виконавцем Першого ВДВС Луцького МУЮ Ліщуком О.О., номер ВП№5/1428/29408077 від 11.10.2011 року;

- постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №25998713 від 30.07.2012 року, яка видана головним державним виконавцем Першого ВДВС Луцького МУЮ Поляковою В.Г.;

- постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, яка видана головним держаним виконавцем Першого ВДВС Луцького МУЮ Ліщуком О.О., ВП № 5/1756/35320309 від 20.11.2012 року;

- постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, яка видана начальником Турійського районного ВДВС ГТУЮ у Волинській області Крашенніковим О.В., номер 56754174 від 11.07.2018 року.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що позивачем не надано жодних доказів накладення арешту на нерухоме майно Хатітовської І. В . в інтересах АТ КБ «ПриватБанк». В інформаційній довідці з реєстрів щодо нерухомого майна, сформованої станом на 12 вересня 2018 року відсутні будь-які відомості про стягувачів. Обятяження за реєстраційним номером № 10792124 від 04.02.2011 внесено на підставі постанови про арешт майна боржника від 20.01.2011 заступника начальника ВДВС Луцького РУЮ Шумчука В. Г. ВП № 23806159. Вказане виконавче провадження відкрите на підставі Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14.12.2010 про забезпечення позову у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 , ТзОВ «Верус» про стягнення заборгованості, шляхом накладення арешту на все майно, яке належить ОСОБА_2 Відповідно до ст. 158 ЦПК України заходи забезпечення позову скасовуються судом, який їх застосував, а тому позивач обрала неправильний спосіб захисту своїх прав.

Таким чином, покликаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, відповідач АТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

АТ КБ «ПриватБанк» подав письмові пояснення, в яких вказує, що відступлення прав вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням ч. 3 ст. 512 та ст. 1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань які виникли на підставі кредитного договору характерним є спеціальний суб`єкт, а саме кредитор - банк або інша фінансова установа (постанова Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16).

Позивач ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує, що наявність арешту на майно перешкоджає позивачу реалізувати своє право, оскільки обтяжене майно не підлягає відчуженню і порушує права позивача як іпотекодержателя. У зв`язку з чим вважає, що позивач може захистити своє право шляхом звернення до суду з вимогою про звільнення майна з-під арешту, так як має переважне право на задоволення своїх вимог як іпотекодержатель.

Представник відповідача Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» Кузін Є. В. та представник відповідача Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» Місюра І. В. в суді апеляційної інстанції апеляційну скаргу відповідача АТ КБ «ПриватБанк» підтримали з підстав, що в ній наведені, та просили її задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 подала заяву про розгляд справи в суді апеляційної інстанції без її участі, апеляційну скаргу не визнала та просила залишити її без задоволення.

Інші учасники справи, їх представники в суд апеляційної інстанції не з`явились.

Суд апеляційної інстанції в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши представника відповідача Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» Кузіна Є. В. та представника відповідача Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» Місюри І. В., приходить до висновку, що апеляційну скаргу відповідача АТ КБ «ПриватБанк» необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що на підставі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Наявність заборон на рухоме та нерухоме майно є порушенням наведених прав власника майна, а в даному випадку іпотекодержателя нерухомого майна, яке виступає забезпеченням виконання грошових зобов`язань, гарантованих чинним законодавством України. Відповідачами, а також третіми особами не надано будь-яких належних та допустимих доказів того, що передане в іпотеку нерухоме майно перебуває як забезпечення зобов`язань його власника перед третіми особами, а відтак, може порушити права чи інтереси останніх.

З такими висновками суду першої інстанції не погоджується суд апеляційної інстанції на підставі наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 24.07.2007 року між АТ «КБ «Надра» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 57-Б та Договір іпотеки, відповідно до якого в іпотеку було передано житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 10-12).

11.09.2018 між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_1 укладено договір № 67-Б про купівлю-продаж (відступлення) прав вимоги за кредитним договором, відповідно до умов якого було відступлено право вимоги заборгованості за кредитним договором №57-Б від 24.07.2007 (а.с. 5-7).

11.09.2018 року між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_1 було укладено Договір про відступлення прав вимоги за договором іпотеки від 24.07.2007, зареєстрований в реєстрі за № 1393. За цим договором новому кредитору, ОСОБА_1 перейшли всі права первісного кредитора, як сторони за договором забезпечення в обсягах та на умовах, що існують на момент набрання чинності цим договором, включаючи, але не обмежуючи, у разі невиконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, право задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором.

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, на майно, що перебуває в іпотеці, накладені арешти, а саме:

- арешт нерухомого майна, а саме все нерухоме майно в межах суми звернення стягнення 201328,84 грн., на підставі постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, серія і номер: 44822600 від 20.07.2015 року, яка видана головним державним виконавцем ВДВС Луцького РУЮ Будь С.Л.;

- арешт нерухомого майна, а саме все нерухоме майно, на підставі постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, яка видана старшим державним виконавцем ВДВС Луцького РУЮ Маруха Р.М., номер 45332568 від 10.01.2014 року;

- арешт нерухомого майна, а саме все нерухоме майно в межах суми боргу 118565,10 грн. на підставі постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, яка видана начальником Турійського районного ВДВС ГТУЮ у Волинській області Крашенніковим О.В., номер 56754174 від 11.07.2018 року;

- арешт нерухомого майна, а саме все нерухоме майно в межах суми боргу 94129,72 грн. на підставі постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, яка видана державним виконавцем ВДВС Луцького РУЮ Ткачук О.О. номер 50299066 від 11.03.2016 року;

- арешт нерухомого майна, а саме все нерухоме майно на підставі постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, яка видана старшим державним виконавцем ВДВС Луцького РУЮ Пархомей Н.М., номер б/н від 29.10.2009 року;

- арешт нерухомого майна, а саме все нерухоме майно на підставі постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, яка видана начальником відділу ДВС Луцького РУЮ Шумчуком В.Г., номер 17000144 від 26.02.2010 року;

- арешт нерухомого майна, а саме все нерухоме майно в межах суми 44 301,47 грн. на підставі постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, яка видана начальником відділу ДВС Луцького РУЮ Шумчуком В.Г., номер 20360920 від 20.07.2010 року;

- арешт нерухомого майна, а саме все нерухоме майно в межах суми 316 404,29 грн. на підставі постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, яка видана начальником відділу ДВС Луцького РУЮ Шумчуком В.Г., номер 22654840 від 29.11.2010 року;

- арешт нерухомого майна, а саме все нерухоме майно в межах суми боргу 45 495,57 грн. на підставі постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, яка видана начальником відділу ДВС Луцького РУЮ Шумчуком В.Г., номер 23806159 від 20.01.2011 року;

- арешт нерухомого майна, а саме все нерухоме майно в межах суми боргу 222095,31 грн. на підставі постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, яка видана держаним виконавцем Першого ВДВС Луцького МУЮ Табачуком А.П., номер 8/748/11 від 17.02.2011 року;

- арешт нерухомого майна, а саме все нерухоме майно, на підставі постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, яка видана головним держаним виконавцем Першого ВДВС Луцького МУЮ Ліщуком О.О., номер ВП№5/1428/29408077 від 11.10.2011 року;

- арешт нерухомого майна, а саме все нерухоме майно, на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №25998713 від 30.07.2012 року, яка видана головним державним виконавцем Першого ВДВС Луцького МУЮ Поляковою В.Г.;

- арешт нерухомого майна, а саме все нерухоме майно, на підставі постанови постанова про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, яка видана головним держаним виконавцем Першого ВДВС Луцького МУЮ Ліщуком О.О., ВП № 5/1756/35320309 від 20.11.2012 року (а.с. 13-17).

Позивачем не надано жодних доказів накладення арешту на нерухоме майно в інтересах АТ КБ «ПриватБанк» та інших стягувачів. В інформаційній довідці з реєстрів щодо нерухомого майна сформованої станом на 12 вересня 2018 року, відсутні будь-які відомості про стягувачів, в інтересах яких накладені вказані арешти.

Водночас обтяження за реєстраційним номером № 10792124 від 04 лютого 2011 внесено згідно постанови про арешт майна боржника ВП № 23806159 від 20 січня 2011 року заступника начальника ВДВС Луцького РУЮ Шумчука В. Г. Вказане виконавче провадження відкрите на підставі ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14.12.2010 про забезпечення позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 , ТзОВ «Верус» про стягнення заборгованості (справа № 2-6810/10), шляхом накладення арешту на все майно в т. ч. нерухоме, яке належить ОСОБА_2 (а.с. 16/зворот, 120, 136-137).

Відповідно до ч. 1 статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» у діючій редакції примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

За п. 6 ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є, зокрема, отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову. Частиною 5 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено, що у всіх інших випадках, які не передбачені ч. 4 цієї Статті, арешт може бути знятий за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 258 ЦПК України судовими рішеннями є: 1) ухвали; 2) рішення; 3) постанови; 4) судові накази.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог (Постанова Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову).

Згідно з п. 10 вказаної постанови заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Відповідно до ч. 1, 6, 7, 8 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Відмова у скасуванні забезпечення позову не перешкоджає повторному зверненню з таким самим клопотанням при появі нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування забезпечення позову.

У разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

За змістом даних норм скасування заходів забезпечення позову пов`язане із результатами розгляду справи і вирішення спору по суті чи залишенням позову без розгляду, або закриття провадження у справі. Скасувати заходи забезпечення позову суд може з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Учасниками справи у справах позовного провадження є сторони, треті особи (ч. 1 ст. 42 ЦПК України).

Заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає цивільну справу. При цьому із заявою про скасування заходів забезпечення позову (накладення арешту на майно або грошові кошти) може звернутись лише особа, щодо якої такі заходи забезпечення позову вжито, тобто сторона у справі чи третя особа, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору. Інша особа, яка вважає, що майно, на яке було накладено арешт у порядку забезпечення позову, належить їй, а не стороні у справі, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. (п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03.06.2016 року).

Позивач в даній справі подала позов про звільнення майна з-під арешту. Відповідно до інформаційної довідки з реєстрів щодо нерухомого майна сформованої станом на 12 вересня 2018 року щодо майна ОСОБА_2 наявна інформація про накладення значної кількості арештів з різними реєстраційними номерами та підставами обтяження.

Позивач не зазначила у позовній заяві підстави накладення арештів, в інтересах кого вони накладені та які існують підстави для зняття арешту у кожному конкретному випадку, не надала належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог.

Що стосується зняття арешту з майна, накладеного в межах виконання ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14.12.2010 про забезпечення позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 , ТзОВ «Верус» про стягнення заборгованості (справа № 2-6810/10), шляхом накладення арешту на все майно в т. ч. нерухоме, яке належить ОСОБА_2 , то вказані вище норми передбачають процедуру скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, якої позивачка не дотрималась.

Крім того, ОСОБА_1 як підставу своїх позовних вимог зазначає ту обставину, що вона як фізична особа набула усіх прав та обов`язків кредитора та іпотекодержателя за договорами про відступлення прав вимоги за кредитним та іпотечним договорами, і саме з урахуванням цього суд задовольнив позовні вимоги. Такий висновок суду суперечить нормам матеріального права, з огляду на таке.

Законодавство передбачає порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) в зобов`язанні.

Відповідно до ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому слід враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише суб`єктний склад в частині кредитора.

Статтею 1054 ЦК України визначено перелік осіб, які можуть бути кредитодавцями в кредитних правовідносинах, Такими є банк або інша фінансова установа. Цей перелік є вичерпним.

Як убачається з матеріалів справи, з укладенням договору про відступлення права вимоги за кредитним договором відбулася заміна кредитодавця, який є фінансовою установою, що має право на здійснення операцій з надання фінансових послуг на фізичну особу, яка не може надавати фінансові послуги згідно з наведеними нормами законодавства.

Отже, відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням ч. 3 ст. 512 та ст. 1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань, які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме, кредитор - банк або інша фінансова установа.

Аналогічна позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 11 вересня 2018 року (справа № 909/968/16).

Оскільки позивач ОСОБА_1 уклала договір про відступлення права вимоги, будучи фізичною особою, то відповідно не має правових підстав задоволення вимог за рахунок іпотечного майна. Будь-яких доказів наявності заборгованості перед нею у відповідача ОСОБА_2 позивачем не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).

За ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

На підставі викладеного, у зв`язку з неправильним застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а також невідповідністю висновків суду обставинам справи, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 369, 371, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 червня 2019 року в даній справі скасувати та ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», Публічного акціонерного товариства «ІмексБанк», Публічного акціонерного товариства «ВіЕйБі Банк», Акціонерного товариства «Універсал Банк», Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - Перший відділ Державної виконавчої служби м. Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області, Луцький районний відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Турійський районний відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області про звільнення майна з-під арешту відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 12 вересня 2019 року.

Головуючий

Судді