Номер провадження: 22-ц/813/3587/19
Номер справи місцевого суду: 523/5177/16-ц
Головуючий у першій інстанції Кисельов В. К.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.09.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Цюри Т.В.,

за участю:

секретаря Ющак А.Ю.,

представника відповідачки ОСОБА_1 - адвоката Мозгальова В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 13 грудня 2018 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Надія» про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

10.08.2015 року Публічне акціонерне товариство (далі - ПАТ) «Дельта Банк» звернулось з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ТОВ «Надія» про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовані тим, що 18.05.2005 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком (далі - АКІБ) «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 0 (2554-08 ОФ А), згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 45 000 дол. США на строк з 18.05.2005 року по 18.05.2011 року (далі - Кредитний договір).

08.12.2011р. між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, ПАТ «УкрСиббанк» передало ПAT «Дельта Банк» права вимоги за кредитними забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінив кредитора ПАТ «УкрСиббанк», ставши новим кредитором у зазначених зобов`язаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «УкрСиббанк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до ПАТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимагати (замість ПАТ «УкрСиббанк») від боржників повного, належного реального виконання обов`язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

За твердженням позивача, позичальник ОСОБА_2 умови Кредитного договору належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 13.07.2015р. наявна заборгованість за Кредитним договором в сумі 1 158 255,63 грн., з яких тіло кредиту складає 383 538,45грн., відсотки - 521 110,19 грн., пеня - 243 596,18 грн., сума за ставкою 3 % від простроченої заборгованості по тілу та по відсотках - 9 317,04 грн. та 693,75 грн., яку позивач просив стягнути з відповідачів солідарно.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 13 грудня 2018 року позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» було залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ПАТ «Дельта Банк» ставить питання про скасування вищевказаного рішення, та постановлення нового, про задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до п. 1.3.1 Кредитного договору за використання кредитних коштів протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлена у розмірі 11,0 річних. По закінченню цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов п. 19.2. Кредитного договору.

Згідно п.п. 1.3.3, 1.3.4 нарахування процентів за кредитним договором здійснюється щомісячно в останній робочий день поточного місяця, методом «факт/360» відповідно до вимог нормативних правових актів Національного банку України та чинного законодавства України. Строк сплати процентів - з 01 по 10 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані банком такі проценти.

У відповідності до положень п. 4.1 Кредитного договору позичальник зобов`язується використовувати кредит на зазначені в кредитному договорі цілі, повернути одержаний кредит та сплатити нараховані банком проценти, комісії та платежі у порядку та терміни встановлені договором.

Виконання позичальником зобов`язань за Кредитним договором забезпечується укладеними договором поруки № 2554-08 від 18.05.2005р. між АКІБ «УкрСиббанк», ОСОБА_2 та ТОВ «Надія»; а також договором поруки № 2554-08/1, укладеним 18.05.2005р. між АКІБ «УкрСиббанк», ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , згідно з якими поручителі зобов`язались перед кредитором відповідати за невиконання позичальником усіх його зобов`язань в повному обсязі в солідарному порядку.

Звертаючись до суду з позовом, позивач посилався на те, що позичальник ОСОБА_2 умови Кредитного договору належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 13.07.2015р. наявна заборгованість за Кредитним договором в сумі 1 158 255,63 грн., з яких тіло кредиту складає 383 538,45грн., відсотки - 521 110,19 грн., пеня - 243 596,18 грн., сума за ставкою 3 % від простроченої заборгованості по тілу та по відсотках - 9 317,04 грн. та 693,75 грн., яку позивач просив стягнути з відповідачів солідарно.

В свою чергу, відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_1 позовні вимоги не визнали, просили відмовити у їх задоволенні, посилаючись на їх необґрунтованість, а також подали заяви про застосування строків позовної давності (т.1, а.с.243-244). Крім того, поручитель ОСОБА_1 посилалась на те, що дія поруки припинилась, оскільки позивач у передбачений законом шестимісячний термін не звернувся до поручителя з відповідною вимогою.

Ухвалюючи судове рішення по відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що останньою датою погашення кредиту є 18.05.2011 року, будь-якої іншої дати остаточного виконання зобов`язання між сторонами не встановлювалось додатковими договорами.

Згідно ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Частиною 1 ст. 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Так, суд правильно вказав, що виходячи із обставин справи, до даних правовідносин застосовуються загальні строки позовної давності у три роки.

У зв`язку з цим, виходячи з того, що останньою датою погашення кредиту є 18.05.2011 року, а позов надійшов до суду 10.08.2015р., суд дійшов правильного висновку про збіг позовної давності до спірних правовідносин.

При цьому суд обгруновано зазначив, що згідно правової позиції Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), висвітленої в рішенні «Стаббініс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року, строк позовної давності переслідує кілька важливих цілей, а саме забезпечує правову визначеність і остаточність, захищає потенційних відповідачів від застарілих вимог, які було б важко спростувати, і дозволяє уникнути несправедливості, яка може виникнути при прийняті судами рішень щодо подій, що мали місце в далекому минулому на підставі доказів, які з часом можуть стати ненадійними і недостатніми.

Відповідно до п. 137 рішення ЄСПЛ «Волков проти України», строки давності слугують кільком важливим цілям, а саме: забезпеченню юридичної визначеності та остаточності, захисту потенційних відповідачів від не заявлених вчасно вимог, яким може бути важко протистояти, та запобігти будь-якій несправедливості, яка могла б виникнути, якби від судів вимагалося виносити рішення щодо подій, що мали місце у віддаленому минулому, на підставі доказів, які через сплив часу стали ненадійними та неповними.

Таким чином, суд дійшов правильного висновку про те, що оскільки позивач - ПАТ «Дельта Банк» пропустив строк позовної давності для звернення з позовними вимогами до відповідача ОСОБА_2 , то відповідно позовні вимоги до нього не підлягають задоволенню.

Крім того, як було зазначено вище, виконання позичальником зобов`язань за Кредитним договором було забезпечено укладеними договором поруки № 2554-08 від 18.05.2005р. між АКІБ «УкрСиббанк», ОСОБА_2 та ТОВ «Надія» (а.с. 15); а також договором поруки № 2554-08/1 від 18.05.2005р. між АКІБ «УкрСиббанк», ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 16), згідно з якими поручителі зобов`язались перед кредитором відповідати за невиконання позичальником усіх його зобов`язань в повному обсязі в солідарному порядку.

Згідно статей 553, 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Разом з тим, відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

З огляду на викладене, враховуючи, що позивач не пред`явив вимоги до поручителів протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання, то позовні вимоги до поручителів ОСОБА_1 , ТОВ «Надія» також не підлягають задоволенню.

Крім того, суд першої інстанції правильно вказав, що оскільки дані строки є преклюзивними, то вони підлягають застосуванню в незалежності від волі та заяв сторін.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, заперечень проти ухваленого судового рішення та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, оскільки рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права.

Що стосується доводів заявника апеляційної скарги про те, що до даних правовідносин неможливо застосувати строк позовної давності оскільки боргові зобов`язання по Кредитному договору до теперішнього часу не виконані, а тому Кредитний договір діє до повного його виконання, то ці доводи є безпідставними. Такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з того, що строк дії Кредитного договору закінчився 18.05.2011 року, а тому позивач мав пред`явити позовні вимоги до боржників не пізніше 18.05.2014 року.

Оскільки позивач пред`явив позовні вимоги 10.08.2015 року, то він пропустив загальний трирічний строк позовної давності для захисту своїх прав.

Колегія суддів також зазначає, що ЄСПЛ вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 13 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16.09.2019 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

Т.В. Цюра