КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №759/5101/16-ц
Апеляційне провадження №22-ц/824/2203/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах - головуючого Сержанюка А.С., суддів Матвієнко Ю.О., Сушко Л.П., із участю секретаря Пітенко І.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 20 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Коновалової Есталіни Анатоліївни, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кисельової НадіїВолодимирівни про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за заповітом та договорів дарування, витребування майна із чужого незаконного володіння,

В С Т А Н О В И В :

07 квітня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із названим позовом, де просила визнати недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, видані приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коноваловою Есталіною Анатоліївною на ім'я ОСОБА_2 на земельну ділянку, житловий будинок по АДРЕСА_1

визнати недійсним договір дарування земельної ділянки по АДРЕСА_2, кадастровий номер НОМЕР_1, загальною площею 0,1 га, та договір дарування житлового будинку АДРЕСА_1, що укладені між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, ОСОБА_4, посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кисельовою НадієюВолодимирівною, зареєстровані за №№768,767,

витребувати від ОСОБА_3, ОСОБА_4 на її користь земельну ділянку, житловий будинок по АДРЕСА_3.

На обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є донькою ОСОБА_7, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Спадкоємцями майна померлої є її доньки - позивач та ОСОБА_2.

Спадкування прав та обов'язків має відбуватись на підставі закону, оскільки заповіт від ІНФОРМАЦІЯ_2 року, що був підписаний невідомою особою від імені померлої матері, дублікат заповіту від 15 серпня 2013 року, яким спадкове майно заповідалось ОСОБА_2, є нікчемними в силу закону та не потребує визнання їх такими судом, що встановлено рішенням суду від 23 листопада 2015 року.

При видачі свідоцтва по право на спадщину, приватним нотаріусом не перевірено законності, правомірності витрачання спеціального бланку нотаріальних документів на видачу такого заповіту, що був витрачений після 6 місяців з дня смерті померлої.

Крім того, приватному нотаріусу Коноваловій Есталіні Анатоліївні заборонено вчиняти дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, законом після смерті ОСОБА_7 ухвалою суду від 08 жовтня 2013 року, а заходи забезпечення позову не скасовувались.

Відповідач - ОСОБА_2 має право на спадкування Ѕ частини спадкового майна.

Враховуючи наявність недійсного свідоцтва про право на спадщину за законом, договори дарування земельної ділянки та будинку, відповідно до яких ОСОБА_2 подарувала своїм синам ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в рівних частинах кожному, також є недійсними, нерухоме майно, що було відчужене, підлягає витребуванню із чужого незаконного володіння, спірні договори дарування не спрямовані на реальне настання правових наслідків.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 20 червня 2018 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

На обґрунтування ухваленого рішення місцевий суд зазначив, що підстав для визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину, зазначених в п. 27 постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30 травня 2008 року, судом не встановлено, а позивачем не доведені, а тому відсутні підстави для визнання свідоцтв про право на спадщину за заповітом недійсними.

Враховуючи відсутність підстав для визнання свідоцтв недійсним, відсутні підстави для задоволення вимог про визнання договору дарування недійсним, витребування майна із чужого незаконного володіння.

Не погоджуючись із ухваленим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Просить рішення Святошинського районного суду м. Києва від 20 червня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Суд, закінчивши з'ясування обставин справи і перевірку їх доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі, у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вислухавши учасників процесу в судових дебатах, вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Якщо одна із сторін визнала пред'явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_7 ( а.с. 10 т. 1 ).

Після смерті ОСОБА_7 відкрилась спадщина, до складу якої входить домоволодіння АДРЕСА_1, що належало померлій на підставі свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 13 лютого 1972 року ( а.с. 145-146 т. 1 ) та земельна ділянка, площею 0,1000 га, розташована по АДРЕСА_1 кадастровий номер НОМЕР_1, що належала померлій на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 24 травня 2005 року ( а.с. 152 т. 1 ).

19 червня 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коноваловою Есталіною Анатоліївною заведено спадкову справу після смерті ОСОБА_7, номер у спадковому реєстрі 54633032 ( а.с. 15-16 т. 1 ).

З матеріалів спадкової справи ( а.с. 78-165 т. 1 ) вбачається, що із заявою про прийняття спадщини звернулося два спадкоємця - ОСОБА_2 та ОСОБА_1, які є доньками померлої ОСОБА_7.

Факт родинних відносин підтверджується відповідними свідоцтвами про народження, укладення шлюбу ( а.с. 81, 96 т. 1 ).

19 березня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коноваловою Есталіною Анатоліївною, на підставі дублікату заповіту від 15 серпня 2013 року, виданого взамін втраченого оригіналу від 14 січня 2013 року, спадкоємцем зазначеного у заповіті майна є її дочка ОСОБА_2 ( а.с. 98 т. 1 ), видано останній свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ( а.с. 158 т. 1 ).

19 березня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коноваловою Есталіною Анатоліївною на підставі дублікату заповіту від 15 серпня 2013 року, виданого взамін втраченого оригіналу від 14 січня 2013 року, спадкоємцем зазначеного у заповіті майна є її дочка ОСОБА_2, видано відповідачу свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, площею 0,1000 га, кадастровий номер НОМЕР_1, з цільовим призначенням - будівництво і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ( а.с. 161 т. 1 ).

04 червня 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, ОСОБА_4 укладено договір дарування житлового будинку, відповідно до умов якого обдаровувані прийняли в дар на праві приватної спільної часткової власності по Ѕ частині кожному житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1. Договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кисельовою Надією Володимирівною, зареєстровано в реєстрі за №767 ( а.с. 74 т. 1 ).

04 червня 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, ОСОБА_4 укладено договір дарування житлового будинку, відповідно до умов якого обдаровувані прийняли в дар на праві приватної спільної часткової власності по Ѕ частині кожному земельну ділянку АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1, цільове призначення: будівництво і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кисельовою Надією Володимирівною, зареєстровано в реєстрі за №768 ( а.с. 75 т. 1 ).

07 квітня 2016 року ОСОБА_1, посилаючись на порушення права на спадщину звернулася до суду із названим позовом ( а.с. 1-9 т. 1 ).

Проте суд першої інстанції, при ухваленні судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, не звернув уваги на те, що заповіт ОСОБА_7, що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, від 14 січня 2013 року ( а.с. 98 т. 1 ) було посвідчено та зареєстровано після смерті спадкодавця - ІНФОРМАЦІЯ_2 року ( а.с. 111 ).

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 1247 ЦК України заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 14 Порядку державної реєстрації заповітів і спадкових договорів у Спадковому реєстрі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 травня 2011 р. N491, реєстратор здійснює державну реєстрацію посвідчених заповітів і спадкових договорів, а також змін до них, скасування заповітів та розірвання спадкових договорів у Спадковому реєстрі у день вчинення відповідної нотаріальної дії.

Відтак, враховуючи наведене, на переконання апеляційного суду, при складані заповіту ОСОБА_7 не було дотримано вимог закону щодо посвідчення та його реєстрації, що свідчить про нікчемність цього правочину.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом ( нікчемний правочин ). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Відтак, в силу викладеного, вказаний правочин є нікчемним, оскільки при його складанні не було дотримано вимог закону щодо його посвідчення і реєстрації та такий правочин не створює юридичних наслідків.

Нікчемність заповіту встановлена і рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 23 листопада 2015 року, яке набрало законної сили ( а.с. 20-22 т. 1 ), і, відповідно до положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України, зазначена обставина не доказується, оскільки у справі беруть участь ті самі особи.

Крім цього, ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 08 жовтня 2013 рок, яку отримав адресат 17 жовтня 2013 року, було заборонено приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Коноваловій Есталіні Анатоліївні вчиняти дії у виді видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом або свідоцтво про право на спадкування за законом на майно, що залишилося після смерті ОСОБА_7 ( а.с. 112, 113 т. 1 ).

Таким чином, враховуючи наведене, з точки зору другої інстанції, ОСОБА_2 не мала права на спадкування за вказаним заповітом та розпорядження спірним майном, а отже, видані нотаріусом свідоцтва про право на спадщину за заповітом та укладені між відповідачами договори дарування слід визнати недійсними на підставі ст.ст. 203, 215, 216, 1301 ЦК України, завдяки чому порушені права позивача будуть повністю захищені відповідно до положень ст. 5 ЦПК України.

При цьому, позовні вимоги про витребування з володіння ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь позивача земельної ділянки, житлового будинку по АДРЕСА_1 з точки зору суду другої інстанції, не підлягають до задоволення згідно положень ст. 387 ЦК України і, як зазначає позивач - ст. 388 ЦК України, оскільки ОСОБА_1 не є власником вказаного майна, вона лише набула право на спадкування цього майна, яке підлягає захисту.

А тому, позовні вимоги позивача про витребування з володіння ОСОБА_3, ОСОБА_4 вказаного майна задоволенню не підлягають за їх необґрунтованості.

За таких обставин, суд першої інстанції на вищенаведені обставини справи уваги не звернув, і, як наслідок, ухвалив незаконне і необґрунтоване рішення про часткове задоволення позовних вимог, з порушенням норм матеріального і процесуального права, зокрема, ст.ст. 215, 216, 388, 1223, 1247, 1248, 1257, 1301 ЦК України, ст.ст. 5, 12, 13, 76-80, 263-265, 374, 376 ЦПК України.

А тому, доводи апелянта про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права при його ухваленні, встановлених судом другої інстанції, знайшли своє часткове підтвердження при розгляді справи, а тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за підстав та обставин, встановлених апеляційним судом.

Відтак, враховуюче зазначене, з точки зору суду другої інстанції, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову відповідно до ст. 376 ЦПК України та названих норм права, зокрема, ст.ст. 203, 215, 216, 387, 1223, 1247, 1248, 1257, 1261, 1301 ЦК України, ст.ст. 5, 12, 13, 76-80, 263-265, 374, 376 ЦПК України.

Також, суд апеляційної інстанції відповідно до положень ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ст. 141 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовій збір ( а.с. 31, 44, 250в т. 1 ) пропорційно до задоволених вимог в розмірі 3 674, 66 ( 1 378 х 0,4 х 2 + 1 378 х 0,4 х 2 х 150 : 100 + 1 378 х 0,4 х 2 : 3 х 1 + 1 378 х 0,4 х 2 : 3 х 1 х 150 : 100 ) грн. та з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 в розмірі по 918,67 (( 1 378 х 0,4 х 2 : 3 х 2 + 1 378 х 0,4 х 2 х 150 : 100 : 3 х 2 ) : 2 ) грн., з кожного.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 10-13, 76-81, 263, 367, 374, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 20 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Коновалової Есталіни Анатоліївни, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кисельової НадіїВолодимирівни про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за заповітом та договорів дарування, витребування майна із чужого незаконного володіння скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину за заповітом, видані приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коноваловою ЕсталіноюАнатоліївною на ім'я ОСОБА_2 на земельну ділянку та житловий будинок, що по АДРЕСА_3, зареєстровані за №№852, 855.

Визнати недійсними договори дарування земельної ділянки по АДРЕСА_2, кадастровий номер НОМЕР_1, загальною площею 0,1 га, та житлового будинку АДРЕСА_1, що укладені між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, ОСОБА_4, посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кисельовою Надією Володимирівною, зареєстровані за №№768,767.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовій збір в розмірі 3 674, 66 грн.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 сплачений судовій збір в розмірі по 918,67 грн., з кожного.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: Ю.О. Матвієнко

Л.П. Сушко