Постанова

Іменем України

04 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 760/6560/13-ц

провадження № 61-19941св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - кредитна спілка профспілок Міністерства внутрішніх справ України,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва, у складі судді Кушнір С. І., від 11 листопада 2014 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва, у складі колегії суддів: Панченка М. М., Ратнікової В. М., Борисової О. В., від 02 лютого 2017 року.

Короткий зміст позовної заяви та її обґрунтування

У березні 2013 року кредитна спілка профспілок Міністерства внутрішніх справ України звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між нею та ОСОБА_1 29 січня 2010 року був укладений кредитний договір, згідно з яким останній отримав кредит у розмірі 40 тис. грн зі сплатою процентів за користування ним у розмірі 33% річних строком на 36 місяців. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між кредитною спілкою та

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 29 січня 2010 року були укладені договори поруки. Оскільки ОСОБА_1 належним чином зобов`язання за кредитним договором не виконував, у нього утворилась заборгованість, що станом на 13 лютого 2014 року складала 39 829,61 грн, яку позивач просив стягнути солідарно з боржника та поручителів.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 11 листопада 2014 року позов задоволено. Стягнуто солідарно із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь кредитної спілки профспілок Міністерства внутрішніх справ України заборгованість за кредитним договором у сумі 39 829,61 грн. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь кредитної спілки профспілок Міністерства внутрішніх справ України заборгованість за кредитним договором у сумі 39 829,61 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позичальник належним чином не виконував умови кредитного договору, внаслідок чого виникла заборгованість, яка підлягає стягненню з боржника та поручителів у солідарному порядку. Правильність розрахунку заборгованості, наданого позивачем, підтверджено висновками судової економічної експертизи.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 02 лютого 2017 рокуапеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, зазначивши при цьому, що поручитель відповідає солідарно з позичальником за невиконання ним свого зобов`язання з погашення кредиту протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання. Оскільки строк виконання основного зобов`язання згідно кредитного договору настав 29 січня 2013 року, тому саме з цієї дати належить вираховувати шість місяців для пред`явлення кредитором позову до поручителів. Позивач звернувся до суду з позовом у березні 2013 року, тобто у межах шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати оскаржені судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги зводяться до того, що суди попередніх інстанцій не встановили чи був позичальник членом кредитної спілки, за рахунок яких коштів надавався кредит, чи отримала кредитна спілка ліцензію на право здійснення діяльності з надання фінансових послуг. Суди неправильно застосували положення частини четвертої статті 559 ЦК України та не взяли до уваги, що кредитор має право пред`явити вимогу до поручителів боржника протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу. Відповідач не була належним чином повідомлена про розгляд справи.

Судові рішення в силу вимог статті 400 ЦПК України підлягають касаційному перегляду лише у частині позовних вимог, що стосуються стягнення коштів зі ОСОБА_3 солідарно із позичальником.

Відзиву на касаційну скаргу не надходило

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 березня 2017 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою.

Статтею 388 ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Пунктом 4 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

11 червня 2019 року справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 01 серпня 2019 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

29 січня 2010 року між кредитною спілкою профспілок Міністерства внутрішніх справ України та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 3803-Д, за умовами якого позичальнику були надані кредитні кошти у розмірі 40 тис. грн строком на 36 місяців до 29 січня 2013 року зі сплатою 33% річних на умовах щомісячного погашення кредиту рівномірними частинами.

Виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором було забезпечене двома окремими договорами поруки, укладеними між кредитором та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 .

Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, заборгованість позичальника за спірним кредитним договором станом на 13 лютого

2014 року становить 39 829,61 грн та складається з: простроченої заборгованості по кредиту у сумі 28 756,33 грн, простроченої заборгованості за відсотками по кредиту у сумі 11 073,28 грн.

Ухвалою суду від 25 червня 2013 року за клопотанням представника відповідача у справі було призначено судово-економічну експертизу.

Відповідно до висновку судово-економічної експертизи, складеного Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз 24 грудня

2013 року, сплата за кредитним договором повинна відбуватись щомісячними ануїтетними платежами, сума коштів до сплати за один місяць становить 1 764,45 грн. Оскільки матеріали справи не містили пояснень стосовно порядку нарахування позивачем відсотків по кредиту відповідно до кредитного договору від 29 жовтня 2010 року № 3803-Д встановити чи відповідає порядок нарахування відсотків по кредиту умовам спірного кредитного договору та чи вірно визначена сума заборгованості станом на 25 березня 2013 року не видається за можливе.

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення додаткової судово-економічної експертизи від 12 серпня 2014 року № 7584/14-45, розмір заборгованості, визначений позивачем по кредитному договору від 29 січня 2010 року № 3803-Д у розмірі 39 829,61 грн, відповідає умовам цього договору станом на 13 лютого 2014 року.

Останній платіж було здійснено позичальником 28 грудня 2012 року.

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною першою статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання)

(стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Встановивши, що позичальник неналежним чином виконував свої зобов`язання за спірним кредитним договором, внаслідок чого виникла заборгованість, останній платіж за договором було здійснено ним 28 грудня 2012 року, а строк дії договору закінчився 28 січня 2013 року, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що на момент звернення 25 березня 2013 року позивача до суду порука ОСОБА_3 не припинилась, оскільки позивач пред`явив вимогу до поручителя у межах шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання та несплати чергового платежу.

Проте колегія суддів не може погодитися з висновками суду апеляційної інстанції у частині визначення розміру відсотків за користування кредитними коштами, який підлягає до стягнення.

За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою

статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Вказаний висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі

№ 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18).

За змістом частини третьої статті 400 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Вирішуючи спір та стягуючи проценти за користування кредитом, нараховані станом на 13 лютого 2014 року, суд апеляційної інстанції на зазначені вище положення закону увагу не звернув, у повному обсязі не встановив фактичні обставини справи, не з`ясували дійсний розмір заборгованості позивальника за спірним кредитним договором, зокрема розмір заборгованості за відсотками станом на дату закінчення строку дії спірного кредитного договору - 28 січня 2013 року, не перевірив правомірність нарахування відсотків після закінчення строку дії кредитного договору та дійшов неправильного висновку про задоволення позову у повному обсязі.

У відповідності до додатку до висновку додаткової судово-економічної експертизи від 12 серпня 2014 року № 7584/14-45 розмір відсотків, нарахованих за 2013-2014 роки, складає 10 685 грн 54 коп. Вказана сума відсотків нарахована після закінчення строку дії кредитного договору за відсутності правових підстав, а тому розмір заборгованості за відсотками, які підлягають стягненню з ОСОБА_3 солідарно з позичальником, підлягає зменшенню на вказану суму, і складає 387 грн 74 коп.

Згідно з частиною другою та третьою статті 412 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення; неправильним застосуванням норм матеріального права, яке є підставою для скасування судових рішень, вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягає застосуванню.

Оскільки фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, повно і всебічно встановлені судами на підставі доказів, досліджених у судовому засіданні, суд касаційної інстанції дійшов висновку про зміну рішення суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду в частині стягнення заборгованості зі ОСОБА_3 солідарно з позичальником.

Керуючись статтями 402, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 11 листопада 2014 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 02 лютого 2017 року у частині стягнення зі ОСОБА_1 і ОСОБА_3 на користь кредитної спілки профспілок Міністерства внутрішніх справ України заборгованості за кредитним договором змінити, визначивши суму заборгованості, яка підлягає стягненню, у розмірі 29 144 (двадцять дев`ять тисяч сто сорок чотири) грн 07 коп.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович