Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/1058/18
Провадження № 2/553/87/2019
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
21.01.2019м. Полтава
Ленінський районний суд м. Полтави в складі:
головуючої судді - Крючко Н.І.
при секретарі - Конновій Є.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди ,-
Ухвалою суду від 27 червня 2018 року відкрито загальне позовне провадження, призначено справу до підготовчого провадження.
Згідно ухвали суду від 25 вересня 2018 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду.
В судове засідання позивач не зявився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча завчасно та належним чином був повідомлений про день та час слухання справи.
Представник позивача ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, але надав на адресу суду заяву, в якій прохав проводити судовий розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча завчасно та належним чином був повідомлений про день та час слухання справи, про що в матеріалах справи мається рекомендований лист про отримання поштового відправлення відповідачем у справі. Відзиву на позов відповідачем не подано.
Статтею 280 ЦПК України передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких обставин в разі якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відповідач не зявився в судове засіданні без поважних причин або без повідомлення причини та відповідачем не було подано відзив, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Таким чином, суд приходить до висновку про можливість заочного розгляду даної справи.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає до часткового задоволення за наступних обставин.
Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами.
Судом встановлено, що згідно вироку Октябрського районного суду м. Полтави від 26.02.2018 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України та призначено покарання у вигляді 1 року обмеження волі. На підставі ст.. 75 КК України звільнено ОСОБА_2 від призначеного покарання, якщо він протягом одного року не вчинить нового злочину, виконає покладені на нього обовязки.
На підставі ст. 76 КК України ОСОБА_2 зобовязано повідомляти повноважений орган з питань пробації про зімну місця проживання та роботи, періодично зявлятися для реєстрації в уповноважений орган пробації ( а.с. 11-14).
Даним вироком суду встановлено, що ОСОБА_2 нанесено ОСОБА_1 умисно тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, які виразились у вигляді відкритого перелому дистальної фаланги четвертого пальця лівої кістки з пошкодженням нігтьової пластинки та з подальшою її екстракцією, що кваліфіковано, як середньої тяжкості тілесні ушкодження; гематоми мяких тканин та садна шкіри верхньої лівої кінцівки та тулубу зліва, що кваліфіковано, які легкого ступеня тяжкості тілесні ушкодження; синця шкіри верхньої правої кінцівки, що кваліфіковано, які легке тілесне ушкодження.
Частиною 6 статті 82 ЦПК України визначено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Таким чином, з огляду на вказані вище обставини суд приходить до висновку, що відповідачем було вчинено дії, які завдали матеріальної та моральної шкоди ОСОБА_1, що беззаперечно встановлено у вирку суду та не підлягає доказуванню у порядку ст. 82 ЦПК України.
В обґрунтування позову позивачем вказувалось про те, що у звязку з отриманими тілесними ушкодженнями, останній був змушений проходити лікування на стаціонарному лікуванні в період часу з 12.06.2014 року по 04.07.2014 року, на підтвердження чого останнім надано до матеріалів позову листи непрацездатності, виписні епікризи № 2324, довідки з травмпункту № 7645 від 07.06.2014 року та фіскальні чеки на придбання медичних препаратів.
Статтею 1208 ЦК України визначено, що за заявою потерпілого у разі підвищення вартості життя розмір відшкодування шкоди завданої ушкодженням здоровя або смертю, підлягає відповідно збільшенню на підставі рішення суду.
Судом встановлено, що сума витрат на медичні препарати, які поніс позивач в звязку з ушкодженням здоровю разом з індексацією на квітень 2018 року становить 3 022, 56 грн., вказану суму суд визнає обґрунтованою та такою, що підлягає до стягнення.
В позові позивачем вказувалось про те, що у звязку з тілесними ушкодженнями завданими позивачу ОСОБА_2 він втратив працездатність, відповідно до листка непрацездатності № 025763 з 12.06.2014 року по 04.07.2014 року, на підтвердження чого подано розрахунок.
Позивачем вказано, що загальна сума втраченого заробітку станом на 05.07.2014 року складає 1697,25 грн., сума втраченого заробітку разом з індексацією станом на квітень місяць 2018 року , становить 3 506, 52 грн..
Згідно ст.1195 ЦК України визначено, що фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя фізичній особі, зобовязана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.
Таким чином, з аналізу вказаних норм вбачається, що відповідач повинен відшкодувати позивачу втрачений заробіток внаслідок тимчасової втрати працездатності саме з вини відповідача з урахуванням індексації.
Часиною 4 статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не повязана з розміром цього відшкодування.
Частиною 1 статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Суд, дослідивши матеріали справи та приймаючи до уваги характер завданих тілесних ушкоджень позивачу, тривалість лікування останнього та розмір витрат понесених позивачем на лікування, приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди до задоволення, розмір визначеної позивачем моральної шкоди у вигляді 10 000 грн., суд визнає заоконним та обгрунтованим.
Поряд з цим, позивачем ставилась вимога про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 13 000 грн., де вказувалось про те, що під час розгляду кримінального провадження ОСОБА_1 було укладено угоду з адвокатом ОСОБА_3 на представлення його інтересів в якості потерпілого у кримінальному провадженні.
Судом встановлено, що 27 березня 2017 року між адвокатом ОСОБА_3 та позивачем у справі ОСОБА_1 було укладено договір на надання правової допомоги.
П.1.1 даного договору визначено, що предметом даного Договору є надання адвокатом усіма законними методами та способами правової допомоги клієнту у всіх справах, які повязані чи можуть бути повязані з захистом та відношенням порушених, оспорюваних, невизнаних його прав та інтересів.
При цьому, п. 3.1. договору визначено строк дії договору до 31 грудня 2017 року.
Статтею 137 ЦПК України визначено поняття витрат на правничу допоосгу та порядок їх відшкодування, у відповідності до якої витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
2. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
5. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
6. Обовязок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
7. Витрати фізичних осіб, повязані з оплатою професійної правничої допомоги при розгляді судом справ про оголошення померлою фізичної особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку, або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, несуть юридичні особи, на території яких мав місце нещасний випадок внаслідок таких надзвичайних ситуацій.
Приймаючи до уваги положення ст. 137 ЦПК України та зважаючи на фактичні обставини справи, суд приходить до висновку про безпідставність даних вимог, так як вони прямо суперечать порядку заявлення стороною на відшкодування, оскільки, як встановлено судом вище вказана угода на надання правової допомоги на момент звернення до суду з даним позовом 29 травня 2018 року, втратила свою чинність. При цьому, додаткових угод щодо продовження дії договору на надання правової допомоги стороною позивача не надано.
Більше того, позивачем не надано у відповідності до ст. 137 ЦПК України детального опису видів наданої правової допомоги адвокатом ОСОБА_3, з метою визначення спірності та обґрунтованості заявлених вимог, що вказує про безпідставність вказаних вимог.
У відповідності до ст. 141 ЦПК України судовий збір сплачений позивачем при зверненні до суду з позовом, підлягає стягненню з відповідача по справі.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 23, 1208, 1195,ЦК України, ст.ст. 4, 12,13,141 206, 264-265, 279, 280- 283 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму завданої майнової шкоди, а саме витрат на медичні препарати з урахуванням індексації у розмірі 3022,56 грн..
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 втрачений заробіток внаслідок тимчасової втрати працездатності та ушкодження здоровя з урахуванням індексації у розмірі 3506, 52 грн..
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 10 000 грн..
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 704,80 грн..
В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити за безпідставністю та необґрунтованістю.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавськоого апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Полтави протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя Ленінського районного суду м. ПолтавиОСОБА_4