Постанова

Іменем України

04 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 761/10694/17

провадження № 61-33315св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф.,

Шиповича В. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Служба безпеки України в особі Житлово-побутової комісії Центрального управління,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного

суду м. Києва від 28 липня 2017 року, ухвалене у складі судді Піхур О. В., та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 04 жовтня 2017 року, постановлену колегією у складі суддів: Слюсар Т. А., Панченка М. М., Волошиної В. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Служби безпеки України

(далі - СБУ) в особі Житлово-побутової комісії Центрального управління

(далі - ЖПК ЦУ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги мотивовані тим, що він є працівником СБУ та учасником бойових дій згідно посвідчення від 16 серпня 2010 року. Крім того,

із 14 квітня по 06 травня 2014 року приймав участь в антитерористичній операції (далі - АТО). Із 29 вересня 2011 року перебував на квартирному обліку в ЦУ СБУ у списку осіб, які користуються правом першочергового одержання житла зі складом сім`ї три особи (позивач, його дружина та дочка).

15 березня 2016 року на засіданні ЖПК ЦУ СБУ було прийнято рішення, оформлене протоколом № 3 від 15 березня 2016 року, про зняття його та членів родини з квартирного обліку.

Не погодившись із цим рішенням позивач просив визнати протиправним та скасувати рішення ЖПК ЦУ СБУ від 15 березня 2016 року, а також зобов`язати СБУ поновити його та членів його сім`ї на квартирному обліку

ЦУ СБУ у списку осіб, які користуються правом першочергового одержання житла, як учасника бойових дій шляхом прийняття відповідного рішення; зобов`язати СБУ невідкладно забезпечити житлом його та членів його сім`ї у відповідності до Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11 грудня 1984 року № 470.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 25 липня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що на час прийняття оскаржуваного рішення сім`я ОСОБА_1 забезпечена житловою площею та відповідачем не допущено порушень законодавства при знятті позивача та членів його сім`ї з квартирного обліку.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 04 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану в інтересах ОСОБА_1 , відхилено, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 липня 2017 року залишено без змін з посиланням на відповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд виходив у тому числі із того, що позивач є співвласником двох квартир у місті Києві, а саме квартири АДРЕСА_1 квартири

АДРЕСА_2. У 2014 році позивач, його дружина та дочка ОСОБА_3 набули право власності на квартиру АДРЕСА_2 та їх житлові умови були поліпшені.

Той факт, що на час прийняття рішення житловою комісією дружина позивача була вагітна, а ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_1 народилася друга дочка, колегія суддів апеляційного суду вважала таким, що не впливає на законність прийнятого 15 березня 2016 року рішення ЖПК ЦУ СБУ.

Короткий зміст вимог касаційної скарг

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

представник ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Києва від 04 жовтня 2017 року і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі та витребувано матеріали цивільної справи

№ 761/10694/17-ц з Шевченківського районного суду м. Києва.

Статтею 388 ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів»

(далі - ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

12 червня 2019 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду справу № 761/10694/17 передано судді-доповідачеві.

Ухвалою Верховного Суду від 31 липня 2019 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована помилковістю висновків судів попередніх інстанцій про те, що у позивача відбулось поліпшення житлових умов, внаслідок чого відпала потреба для перебування його на квартирному обліку. Представник позивача вважав, що судами здійснено невірне тлумачення поняття поліпшення житлових умов, оскільки сім`я позивача складається з чотирьох осіб та кожна особа забезпечена житловою площею нижче рівня середньої забезпеченості громадян житловою площею у

місті Києві (9 кв.м на одну особу).

Ухвалюючи оспорюване рішення ЖПК ЦУ СБУ не прийняла до уваги факт перебування дружини позивача в стані вагітності, а тому помилково не врахувала майбутню дитину, при розрахунку житлової площі на сім`ю.

Крім того просив врахувати, що позивач перебував на квартирному обліку в СБУ із 29 вересня 2011 року, має статус учасника бойових дій та отримав поранення у 2014 року, тому повинен був отримати житлове приміщення не пізніше травня 2016 року на підставі статті 47 Конституції України,

статті 12 Закону України «Про соціальний і правових захист військовослужбовців та членів їх сімей», пункту 44 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов.

Доводи осіб, які подали відзив (заперечення) на касаційну скаргу

У запереченні на касаційну скаргу представник СБУ Доманчук О. П. вважав, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки її доводи не спростовують законних та обґрунтованих висновків судів попередніх інстанцій та не свідчать про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення процесуального норм права.

Просив врахувати, що прийняття на квартирний облік другої дитини позивача, було можливим виключно після її народження та надання оновленої довідки про склад сім`ї.

Вимоги позивача про зобов`язання відповідача забезпечити позивача житлом не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки громадянам, які перебувають на обліку, жилі приміщення надаються в порядку черговості, яка визначається за часом взяття на облік. Тому зобов`язання відповідача забезпечити позивача житлом без дотримання правил черговості призведе до втручання у діяльність ЖПК ЦУ СБУ.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій з 2010 року, брав участь в АТО під час якої у 2014 році отримав поранення.

Із довідки ЖПК ЦУ СБУ № 61 від 27 червня 2014 року суди встановили, що

з 29 вересня 2011 року ОСОБА_1 перебував на квартирному обліку

ЦУ СБУ, складом сім`ї три особи - ОСОБА_1 , його дружина ОСОБА_4 , дочка ОСОБА_3 2011 року народження , у списку осіб, які користуються правом першочергового одержання житла, як учасник бойових дій.

Також суди встановили, що ОСОБА_1 є співвласником квартири АДРЕСА_1 , житлова площа якої становить

30,1 кв.м. Вказана квартира належить на праві власності у рівних частках позивачу, його брату ОСОБА_5 та матері ОСОБА_6 , що підтверджено свідоцтвом про право власності на житло від 09 грудня

1997 року.

Також ОСОБА_1 є співвласником квартири АДРЕСА_2 житловою площею 38,4 кв.м належить в рівних частках на праві власності ОСОБА_1 , його дружині ОСОБА_4 та дочці ОСОБА_3 , що підтверджено свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 27 серпня 2013 року.

Згідно із витягом з протоколу засідання ЖПК ЦУ СБУ № 3 від 15 березня 2016 року, сім`я ОСОБА_1 забезпечена житловою площею в обсязі

29,23 кв.м, з яких 10,03 кв.м належать на праві власності ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_1 , а 19,2 кв.м у квартирі АДРЕСА_2 .

15 березня 2016 року ЖПК ЦУ СБУ прийнято рішення, яким знято

ОСОБА_1 та членів його сім`ї з квартирного обліку, оскільки в результаті поліпшення житлових умов відпала в наданні іншого жилого приміщення.

На час прийняття оскаржуваного рішення ЖПК ЦУ СБУ дружина

ОСОБА_1 знаходилась на спостереженні з приводу вагітності у «Центрі здоров`я жінки» Київського міського пологового будинку № 6, а ІНФОРМАЦІЯ_1 у позивача народилася друга дочка - ОСОБА_8 .

Суди також встановили, що у квартирі АДРЕСА_2 зареєстровано сім осіб, а саме: ОСОБА_1 (позивач),

ОСОБА_4 (дружина позивача), ОСОБА_3 (дочка позивача, 2011 року народження), ОСОБА_10 (мати позивача), ОСОБА_11 (мати дружини позивача), ОСОБА_12 (сестра дружини позивача), а також ОСОБА_8 (дочка позивача, 2016 року народження).

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до статті 213 ЦПК України (в редакції чинній на момент ухвалення оскаржуваних судових рішень) рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Згідно з частиною першою статті 12 цього Закону держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених ЖК УРСР та іншими нормативно-правовими актами; порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей жилими приміщеннями, а також розмір і порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації за піднайом (найом) ними жилих приміщень визначаються Кабінетом Міністрів України.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року № 1081, якою затверджено Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями (далі - порядок № 1081), військовослужбовці та члени їх сімей забезпечуються службовими житловими приміщеннями, що відповідають вимогам житлового законодавства.

Пунктом 3 Порядку № 1081 визначено, що військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання. Військовослужбовці, які визнані у встановленому законодавством порядку інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків), пов`язаних із захистом незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і безпосередньою участю в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, та члени сімей військовослужбовців, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії, каліцтва чи захворювання, пов`язаного із захистом незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і безпосередньою участю в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, забезпечуються жилими приміщеннями для постійного проживання, що збудовані (придбані) за рахунок коштів державного бюджету та інших передбачених законодавством джерел, чи грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення з урахуванням пільг, установлених законами. Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання провадиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла

Згідно з пунктами 2.1, 2.2 Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Служби безпеки України та членам їх сімей житлових приміщень, затвердженої Наказом Служби безпеки України

від 06 листопада 2007 року № 792 (далі - Інструкція № 792), житлово-побутові комісії утворюються у Центральному управлінні, його підрозділах, а також органах, закладах та установах СБ України з метою дотримання вимог чинного законодавства при веденні обліку співробітників, які потребують поліпшення житлових умов, та членів їх сімей, розподілу та використання житлової площі. Основними завданнями житлово-побутових комісій є: прийняття рішень з питань квартирного обліку і надання житлових приміщень; розгляд рапортів співробітників про зарахування на облік осіб як таких, що потребують поліпшення житлових умов; перевірка житлових умов співробітників; ведення обліку співробітників, які потребують поліпшення житлових умов, та членів їх сімей. Рішення житлово-побутових комісій затверджуються: у Центральному управлінні - заступником Голови СБ України, до функціональних обов`язків якого належить координація господарського забезпечення; в органах, закладах та установах СБ України - їх керівником.

Пунктом 3.9 Інструкції № 792 встановлено, що співробітники, узяті на квартирний облік, уносяться до книги обліку осіб, які перебувають у черзі на одержання жилих приміщень, що ведеться за формою згідно з додатком 4 до Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів Української РСР і Української республіканської ради професійних спілок від 11 грудня 1984 № 470.

Згідно з 3.15 Інструкції № 792 співробітники та члени їх сімей знімаються з обліку у разі: поліпшення житлових умов, унаслідок чого відпала потреба в наданні житла; звільнення з військової служби за службовою невідповідністю, у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту; засудження до позбавлення волі за вироком суду, що набрав законної сили, крім випадків звільнення від покарання чи відбування; подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік; в інших випадках, передбачених законодавством.

Аналогічні підстави для зняття військовослужбовців з квартирного обліку встановлені пунктом 30 Порядку № 1081 а саме військовослужбовці знімаються з обліку у разі: поліпшення житлових умов, внаслідок чого відпала потреба в наданні житла; засудження військовослужбовця до позбавлення волі на строк понад шість місяців, крім умовного засудження; звільнення з військової служби за службовою невідповідністю, у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем; подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік; в інших випадках, передбачених законодавством.

Статтею 40 ЖК Української РСР встановлено, що громадяни перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до одержання жилого приміщення, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Громадяни знімаються з обліку потребуючих поліпшення житлових умов у випадку зокрема поліпшення житлових умов, внаслідок якого відпали підстави для надання іншого жилого приміщення. Зняття з обліку потребуючих поліпшення житлових умов провадиться органами, які винесли або затвердили рішення про взяття громадянина на облік. Про зняття з обліку потребуючих поліпшення житлових умов громадяни повідомляються у письмовій формі з зазначенням підстав зняття з обліку.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішення про взяття на квартирний облік позивача від 29 липня 2011 року ґрунтувалось на нормах підпункту 1 пункту 13 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській УРСР, оскільки на той час його сім`я була забезпечена житлом нижче за рівень, визначений постановою виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів та президії Київської міської ради профспілок «Про порядок застосування у місті Києві «Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР» від 15 липня

1985 року № 582.

Встановивши, що ОСОБА_1 є співвласником квартири АДРЕСА_1 , а крім того, згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 27 серпня 2013 року, позивач разом з дружиною та дочкою ОСОБА_3 , набули право власності на двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 , суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що житлові умови позивача та членів його сім`ї були поліпшені, і як наслідок ЖПК ЦУ СБУ 15 березня 2016 року прийнято законне рішення про зняття ОСОБА_1 та членів його сім`ї з квартирного обліку.

Той факт, що після набуття права власності на квартиру АДРЕСА_2 ОСОБА_1 із дружиною дали згоду на реєстрацію в своїй квартирі інших осіб, а саме ОСОБА_10 (мати позивача, яка є співвласником квартири по АДРЕСА_1 ), ОСОБА_11 (мати дружини позивача), ОСОБА_12 (сестра дружини позивача) на законність рішення ЖПК ЦУ СБУ 15 березня 2016 року не впливає.

При цьому необхідно врахувати, що реєстрація та проживання інших осіб у квартирі, яка належить на праві власності ОСОБА_1 , його дружині та дочці, залежить від волевиявлення власників.

Доводи касаційної скарги про те, що на одного члена сім`ї позивача припадає 8 кв.м. житлової площі, що є нижче рівня середньої забезпеченості житлом, а відповідач приймаючи рішення не врахував перебування його дружини в стані вагітності та народження дитини є безпідставними.

Ці доводи аналогічні доводам апеляційної скарги, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції і додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом дотримано норми матеріального та процесуального права.

Суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку що на момент прийняття ЖПК ЦУ СБУ рішення 15 березня 2016 року сім`я ОСОБА_1 складалася із трьох осіб - він, дружина, дочка ОСОБА_3 , які були забезпечені житлом у розмірі понад 9 кв.м на одну особу.

Доводи касаційної скарги про те, що суди не врахували статус ОСОБА_1 як учасника бойових дій, що отримав поранення під час АТО висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, оскільки внаслідок законного зняття ОСОБА_1 з квартирного обліку право на отримання житла можуть отримати інші працівники СБУ - учасники бойових дій, в тому числі ті, що отримали поранення під час АТО, однак які не мають власного житла та потребують поліпшення житлових умов.

Також підлягають відхиленню посилання представника позивача на підпункт 4 пункту 44 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, оскільки ці правила регулюють облік громадян, які потребують поліпшення житлових умови, натомість із набуттям ОСОБА_1 із членами сім`ї у власність двокімнатної квартири АДРЕСА_2 їх житлові умови були поліпшені та відпали підстави для надання іншого жилого приміщення, які існували на момент взяття на квартирний облік.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої і апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Отже судами правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, зроблені обґрунтовані висновки про відмову у задоволенні позовних вимог з урахуванням доказів наданих сторонами (стаття 212 ЦПК України 2004 року).

Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування оскаржених судових рішень, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 28 липня 2017 року залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 28 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 04 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Є. В. Синельников О. М. Осіян Н. Ю. Сакара С. Ф. Хопта В. В. Шипович