Постанова

Іменем України

04 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 487/401/16-ц

провадження № 61-25354св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Кривцової Г. В. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Стивідорна компанія Нікмет-Термінал»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Миколаївської області у складі колегії суддів: Темнікової В. І., Данилової О. О., Прокопчук Л. М., від 01 грудня 2016 року,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Стивідорна компанія Нікмет-Термінал» (далі - ТОВ «Стивідорна компанія Нікмет-Термінал») про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 09 листопада 2015 року №487/4230/15-ц він поновлений на роботі на посаді механізатора (докера-механізатора) комплексної бригади на навантажувально-розвантажувальних роботах, про що відповідачем 09 листопада 2015 року видано наказ № 295. Вказував, що таким чином між ним та відповідачем поновлено трудовий договір, укладений 01 червня 2012 року. 29 грудня 2015 року його звільнено з посади докера-механізатора комплексної бригади на навантажувально-розвантажувальних роботах 3 класу в ТОВ «СК Нікмет-Термінал» на підставі пункту третього частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) за систематичне порушення трудової дисципліни. 29 грудня 2015 року видано наказ № 1277/К. Вказує, що підставами для його звільнення стали: наказ від 11 лютого 2015 року № 37, наказ від 10 листопада 2015 року № 296, лист відповідача від 12 листопада 2015 року № 01-956, подання від 04 грудня 2015 року № 02/15, протокол Президіуму профспілкових організацій ТОВ "Стивідорна компанія Нікмет-Термінал" від 29 грудня 2015 року № 9/63. Рішення про його звільнення прийнято без з`ясування обставин, що стали підставою вчинення проступку, без з`ясування того, яка заподіяна шкода підприємству, тяжкість вчиненого, обставини, що передували його звільненню і його попередня робота. Крім того, відповідач будучи упередженим, відмовив надати йому заплановану з 11 грудня 2015 року щорічну відпустку, чим порушив частину 10 статті 10 та частину третю статті 11 Закону України "Про відпустки". Вказував, що добровільно, за свій кошт, пройшов навчання з дотриманням вимог техніки безпеки, про що надав роботодавцю відповідний документ. Однак 04 грудня 2015 року його незаконно відсторонили від роботи на тій підставі, що він не пройшов навчання та перевірку знань по техніці безпеки на підприємстві із зупиненням виплати заробітної плати. Просив визнати незаконним та скасувати наказ від 29 грудня 2015 року № 1277/К про його звільнення, поновити на роботі; стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30 грудня 2015 року, виходячи із середньоденного заробітку 66,79 грн; визнати протиправними дії по відстороненню його від роботи з 04 грудня 2015 року по 29 грудня 2015 року та стягнути компенсацію за вимушений прогул у розмірі 9 617,76 грн; стягнути компенсацію за невикористану відпустку за 2015 рік у розмірі 8 447,76 грн; стягнути відшкодування за несвоєчасний розрахунок по виплаті компенсації за невикористану планову щорічну відпустку у 2015 році з 29 грудня 2015 року по день ухвалення рішення, виходячи із середньоденного заробітку 66,79 грн; стягнути компенсацію за невиплачену матеріальну допомогу на оздоровлення, що виплачується при наданні щорічної відпустки у розмірі 2 800,00 грн; стягнути 60 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 30 серпня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ від 29 грудня 2015 року № 1277/К про звільнення ОСОБА_1

Поновлено ОСОБА_1 на посаді механізатора (докера-механізатора) комплексної бригади на вантажно-розвантажувальних роботах 3 класу в ТОВ "Стивідорна компанія Нікмет-Термінал".

Стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 88 330,26 грн, моральну шкоду в розмірі 2 000 грн.

Визнано протиправними дії відповідача щодо відсторонення ОСОБА_1 від роботи з 04 грудня 2015 року по 29 грудня 2015 року включно та стягнуто компенсацію за час вимушеного прогулу за вказаний період у розмірі 10 413,26 грн.

Стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористану планову відпустку за 2015 рік у розмірі 8 767,60 грн.

Стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 відшкодування за несвоєчасний розрахунок в сумі 88 330,62 грн.

Стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 компенсацію за невиплачену матеріальну допомогу на оздоровлення, що виплачується при наданні щорічної відпустки в розмірі 2 800 грн.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку допущено до негайного виконання.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що при застосовуванні такого стягнення як звільнення, відповідач не взяв до уваги попередню роботу позивача, той факт, що він щороку успішно проходив перевірку знань з техніки безпеки, отримуючи позитивні результати. Керівництво товариства допустило упереджене ставлення до позивача про яке зазначено в рішення Апеляційного суду від 09 листопада 2015 року. Врахував факт самостійного проходження навчання та проходження перевірки знань з питань охорони праці поза межами товариства та дійшов висновку, що з урахуванням встановлених обставин, відповідач мав можливість застосувати менш суворий захід дисциплінарного стягнення, не пов`язаний зі звільненням. Встановив, що відсторонення позивача від роботи відбулося не керівництвом підприємства, а інженером з техніки безпеки, який не наділений такими повноваженнями, тому дійшов висновку, що відсторонення від роботи позивача відбулося з порушенням положення статті 46 КЗпП України та частини 6 статті 15 Закону України «Про охорону праці».

Крім того, відмовивши ОСОБА_1 у наданні щорічної відпустки, як заплановано графіком відпусток на підприємстві, відповідач допустив порушення вимог частини 10 статті 10 та частини 3 статті 11 Закону України «Про відпустки», внаслідок чого повинен сплатити компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку та компенсацію за невиплачену матеріальну допомогу на оздоровлення за 2015 рік та відшкодування за несвоєчасний розрахунок, через невиплату компенсації за невикористану планову щорічну відпустку.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 01 грудня 2016 року апеляційну скаргу ТОВ "Стивідорна компанія Нікмет-Термінал" задоволено, рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що звільнення позивача відбулося правомірно та у відповідності до вимог трудового законодавства. Cуд апеляційної інстанції врахував обставини порушення трудової дисципліни позивачем, а також характер діяльності підприємства, яке пов`язане з використанням джерел підвищеної небезпеки, вважав, що накладення на позивача такого дисциплінарного стягнення, як звільнення за систематичне невиконання працівником обов`язків, покладених на нього трудовим договором та Правилами внутрішнього трудового розпорядку є співмірним з вчиненим ним порушенням.

Крім того, суд дійшов висновку, що на дату звільнення позивач, з урахуванням відпрацьованого ним часу, мав право на компенсацію за невикористану відпустку тривалістю 4 робочі дні, яка виплачена позивачу при звільненні. Встановив, що вимоги позивача про стягнення на його користь відшкодування за несвоєчасний розрахунок через невиплату компенсації за невикористану по плану щорічну відпустку за 2015 рік з 29 грудня 2015 року по день ухвалення рішення є безпідставними, оскільки власник не допустив порушень вимог статті 117 КЗпП України.

На час звільнення позивач не мав право на щорічну відпустку тривалістю не менше 14 днів, тому відмова ОСОБА_1 в отриманні матеріальної допомоги, передбаченої Колективним договором, є правомірною.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У січні 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції надав неправильну оцінку зібраним доказам та ухвалив рішення, що не відповідає обставинам справи. Вказує, що висновки суду про тяжкість вчиненого ним проступку та обґрунтованість застосування такого заходу дисциплінарної відповідальності як звільнення є передчасними. Суд не взяв до уваги той факт, що позивач пропрацював на підприємстві з 2012 року на одній і тій же посаді, щороку успішно проходив перевірку знань з техніки безпеки. Вказує, що висновки апеляційного суду щодо відсутності упередженого до нього ставлення адміністрації підприємства є суперечливими. Суд апеляційної інстанції не взяв до уваги, що його бажання пройти навчання та оцінювання з техніки безпеки самостійно, а не у ТОВ «Стивідорна компанія «Нікмет-Термінал» викликані лише необхідністю захистити своє право на працю, гарантоване йому статтею 45 Конституції України.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

13 квітня 2017 року ТОВ «Стивідорна компанія Нікмет-Термінал» направив письмові заперечення (відзив) на касаційну скаргу у яких вказував, що судом апеляційної інстанції правильно застосовано норми матеріального права та просив залишити без задоволення касаційну скаргу ОСОБА_1

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України ( далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 10 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачу.

Ухвалою Верховного Суду від 11 липня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

01 червня 2012 року ОСОБА_1 прийнято на роботу в ТОВ "Стивідорна компанія Нікмет-Термінал" на посаду докера-механізатора (механізатора).

07 травня 2015 року ОСОБА_1 звільнено із займаної посади на підставі пункту третього частини першої статті 40 КЗпП України, за систематичне порушення трудової дисципліни.

Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 09 листопада 2015 року №487/4230/15-ц ОСОБА_1 поновлено на посаді докера-механізатора (механізатора) комплексної бригади на навантажувально-розвантажувальних роботах у ТОВ "Стивідорна компанія Нікмет-Термінал ", про що 09 листопада 2015 року видано наказ № 295.

ОСОБА_1 за професією механізатор (докер-механізатор) комплексної бригади на навантажувально-розвантажувальних роботах, яка пов`язана з виконанням роботи з навантаження, розвантаження, переміщення, складування всіх вантажів із застосуванням підйомно-транспортного обладнання, а також інших видів допоміжних робіт пов`язаних із забезпеченням перевантажувального процесу морських суден, що включені до Переліку робіт з підвищеної небезпеки, затвердженої наказом Держнаглядохоронпраці України 26 січня 2005 № 15, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 лютого 2015 року за № 232/10512 ( далі - Переліку робіт з підвищеної небезпеки). Вантажно-розвантажувальні роботи за допомогою машин і механізмів включені до вказаного Переліку.

Наказом Генерального директора ТОВ "Стивідорна компанія Нікмет-Термінал" від 06 жовтня 2014 року № 259 затверджено та введено в дію Порядок проведення навчання та перевірки знань з питань охорони праці та пожежної безпеки на підприємстві ТОВ "Стивідорна компанія Нікмет-Термінал".

Наказом від 02 липня 2015 року № 170 створена постійно діюча комісія по перевірці знань з питань охорони праці підприємства.

06 серпня 2015 року між ТОВ "Стивідорна компанія Нікмет-Термінал" та Товариством з обмеженою відповідальністю «Регіональний центр з розвитку морських терміналів» ( далі - ТОВ «Регіональний центр з розвитку морських терміналів») укладено договір про надання освітніх послуг та здійснення навчання (підготовку, підвищення кваліфікації) працівників ТОВ "Стивідорна компанія Нікмет-Термінал" №11/06/08-15, зокрема, за робітничою професією докера-механізатора комплексної бригади на навантажувально- розвантажувальних роботах.

28 вересня 2015 року відповідачем та ТОВ «Регіональний центр з розвитку морських терміналів» погоджено Тематичний план та програма навчання з питань охорони праці та технології виконання робіт для працівників ТОВ "Стивідорна компанія Нікмет-Термінал".

ОСОБА_1 мав право виконувати небезпечні роботи до 04 грудня 2015 року.

Після поновлення позивача на роботі, відповідач 09 листопада 2015 року звернувся до ТОВ «Регіональний центр з розвитку морських терміналів» з проханням провести ОСОБА_1 щорічне спеціальне навчання з питань охорони праці для працюючих у ТОВ "Стивідорна компанія Нікмет-Термінал". Додатком № 5 до вказаного договору, визначено термін та графік навчання ОСОБА_1

10 листопада 2015 року відповідач видав наказ № 296, яким ОСОБА_1 направлено на навчання до ТОВ «Регіональний центр з розвитку морських терміналів». Одночасно зобов`язано постійно діючу комісію ТОВ "Стивідорна компанія Нікмет-Термінал" забезпечити 04 грудня 2015 року проведення перевірки знань ОСОБА_1

11 листопада 2015 року ОСОБА_1 ознайомлений з наказом № 296, про що свідчить його заява від 11 листопада 2015 року, в якій він також повідомив відповідача про своє бажання пройти навчання в незалежній організації за власні кошти.

Листом від 12 листопада 2015 року відповідач повідомив ОСОБА_1 про необхідність виконання наказу від 10 листопада 2015 року № 296, копію якого позивач отримав 13 листопада 2015 року.

ОСОБА_1 навчання з техніки безпеки в ТОВ «Регіональний центр з розвитку морських терміналів» не пройшов.

Згідно з актом від 04 грудня 2015 року ОСОБА_1 на засідання постійно діючої комісії з перевірки знань з питань охорони праці ТОВ "Стивідорна компанія Нікмет-Термінал" 04 грудня 2015 року о 14 - 00 год. не з`явився, однак цього дня надав відповідачу витяг з протоколу № 89-о-150П засідання комісії з перевірки знань з питань охорони праці Науковий центр Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївський інститут професійного розвитку і освіти» ( далі - НЦ ТОВ «Миколаївський інститут професійного розвитку і освіти») від 09 жовтня 2015 року. Відповідно до вказаного протоколу зазначена комісія перевірила його знання та встановила, що він допускається до виконання робіт згідно професії, про що видано посвідчення з відміткою даної установи про результати перевірки його знань: «знає».

Із протоколу засідання комісії з перевірки знань з питань охорони праці НЦ ТОВ «Миколаївський інститут професійного розвитку і освіти» від 09 жовтня 2015 року № 89-о-150П встановлено, що комісією перевірені знання позивача не по всім нормативним актам з охорони праці по зрівнянню з тими, які визначені відповідачем, як необхідні для вивчення за професією механізатор (докер-механізатор) комплексної бригади на навантажувально- розвантажувальних роботах у погодженому з ТОВ «Регіональний центр з розвитку морських терміналів» Тематичному плані та програмі навчання з питань охорони праці та технології виконання робіт для працівників ТОВ "Стивідорна компанія Нікмет-Термінал".

Встановлено, що в НЦ ТОВ «Миколаївський інститут професійного розвитку і освіти» відсутні комісія з перевірки знань з питань охорони праці відповідача, комісія спорідненого з ТОВ "Стивідорна компанія Нікмет-Термінал" підприємства, комісія територіального управління спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з нагляду за охороною праці.

04 грудня 2015 року начальником служби охорони праці, екології і техногенної безпеки видано припис №02/15 директору по експлуатації ОСОБА_3 про заборону ОСОБА_1 виконувати роботи підвищеної безпеки з 04 грудня 2015 року з 14-30 год.

Початок зміни позивача 04 грудня 2015 року розпочинався з 20-00 год.

04 грудня 2015 року о 20-00 год. безпосереднім керівником позивача не допущено до виконання своїх трудових обов`язків, що підтверджується нарядом-завданням № 2353 для бригади № 104, в якому відсутнє зазначення, що ОСОБА_1 пройшов інструктаж та допущений до виконання робіт.

07 грудня 2015 року, в перший робочий день, генеральним директором видано наказ № 320 щодо дій, пов`язаних з приписом від 04 грудня 2015 року. Позивачу запропоновано перейти на роботу, яка не пов`язана з підвищеною небезпекою, а в разі його відмови встановити йому простій з вини працівника.

З наказом № 320 позивач ознайомлений під підпис.

11 грудня 2015 року відповідач на виконання наказу від 07 грудня 2015 року № 320, письмово запропонував ОСОБА_1 вакантні посади, що не пов`язані з підвищеною небезпекою.

Згідно з актом від 15 грудня 2015 року позивач усно відмовився від запропонованих вакансій, від підпису відмовився.

Наказом від 11 лютого 2015 року № 37 до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани за порушення вимог Інструкції про заходи пожежної безпеки на об`єктах ТОВ «Стивідорна компанія Нікмет-Термінал», Загальної інструкції з охорони праці для працюючих у ТОВ «Стивідорна компанія Нікмет-Термінал», за те, що він 10 лютого 2015 року в порушення приписів названих інструкцій палив в недозволеному місці ( на території складу і на зауваження припинити паління відповів відмовою).

Із наказом № 37 ОСОБА_1 ознайомлений, не оскаржував.

14 грудня 2015 року адміністрація підприємства звернулася до профкому профспілкової організації ТОВ "Стивідорна компанія Нікмет-Термінал" з поданням про дачу згоди на звільнення ОСОБА_1 з роботи за пунктом третім статті 40 КЗпП України.

Рішенням президії профкому профспілкової організації ТОВ "Стивідорна компанія Нікмет-Термінал" від 29 грудня 2015 року надано згоду на звільнення позивача з роботи за пунктом третім статті 40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків покладених трудовим договором і Правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Остання щорічна основна відпустка ОСОБА_1 надавалася з 10 по 23 травня 2014 року тривалістю 14 календарних днів за відпрацьований період з 01 червня 2014 року по 31 травня 2015 року, згідно з наказом від 24 квітня 2014 року №175/К та з 02 по 11 листопада 2014 року тривалістю 10 календарних днів за відпрацьований період з 01 червня 2014 року по 31 травня 2015 року, згідно з наказом від 22 жовтня 2014 року 591/К. Щорічна додаткова відпустка - з 12 по 15 листопада 2014 року тривалістю 4 календарні дні за відпрацьований період з 01 червня 2014 року по 31 травня 2015 року, згідно з наказом від 22 жовтня 2014 року 591/К.

З 07 травня 2015 року по 09 листопада 2015 року позивач не працював у зв`язку з його звільненням, після поновлення його на роботі він приступив до роботи 09 листопада 2015 року.

Крім того, встановлено, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 21 вересня 2016 року скасовано рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 09 листопада 2015 року № 487/4230/15-ц, яким поновлено ОСОБА_1 на роботі з 07 травня 2015 року, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 19 жовтня 2016 року рішення Заводського районного суду м. Миколаєва залишено без змін.

19 жовтня 2016 року набрало законної сили рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 05 жовтня 2015 року справа № 487/4230/15-ц, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 про поновлення на роботі, визнання незаконним наказу про звільнення з роботи з 07 травня 2015 року.

Згідно з наказом від 29 грудня 2015 року № 1277/К про звільнення ОСОБА_1 , йому нарахована компенсація за невикористану відпустку за період з 10 листопада 2015 року по 29 грудня 2015 року за 4 робочі дні.

Компенсацію за 4 робочі дні невикористаної відпустки у розмірі 889,68 грн позивач отримав при звільненні ( а.с. 17 том № 1).

Згідно з пунктом 5.20 Колективного договору, при наявності коштів, працівникам надається матеріальна допомога один раз на рік, при умові надання щорічної відпустки за графіком і не менше 14 днів у розмірі посадового окладу ( місячної тарифної ставки) чи окладу.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що рішення суду апеляційної інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Професія позивача - докер-механізатор комплексної бригади на навантажувально-розвантажувальних роботах, пов`язаних із забезпеченням первантажувального процесу морських суден. Даний вид робіт включено до Переліку робіт підвищеної небезпеки.

Згідно з частиною статті 18 Закону України «Про охорону праці» працівники, зайняті на роботах з підвищеною небезпекою або там, де є потреба у професійному доборі, повинні щороку проходити за рахунок роботодавця спеціальне навчання і перевірку знань відповідних нормативно-правових актів з охорони праці.

Порядок навчання та перевірки знань з питань охорони праці посадових осіб та інших працівників у процесі трудової діяльності, а також учнів, курсантів, слухачів та студентів навчальних закладів під час трудового і професійного навчання встановлює Типове положення про порядок проведення навчання і перевірки знань з питань охорони праці та Перелік робіт підвищеної небезпеки з підвищеною небезпекою, затверджене наказом Державного комітету України з нагляду за охороною праці від 26 січня 2005 року № 15 у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин (далі - Типове положення). Згідно з пунктом 1.3 Типового положення, вимоги цього положення є обов`язковими для виконання усіма центральними, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, бюджетними установами та суб`єктами господарювання (далі - підприємства) незалежно від форми власності та видів діяльності.

Відповідно до пункту 3.17 Типового положення працівники, у тому числі посадові особи, які не пройшли навчання, інструктаж і перевірку знань з питань охорони праці, до роботи не допускаються. Організаційне забезпечення роботи комісії (організація проведення перевірки знань з питань охорони праці, оформлення, облік і зберігання протоколів перевірки знань, оформлення і облік посвідчень про перевірку знань з питань охорони праці).

Згідно з пунктом 3.18 Типового положення відповідальність за організацію і здійснення інструктажу, навчання та перевірку знань працівників з питань охорони праці покладається на роботодавця. Посадові особи та інші працівники, зайняті на роботах, зазначених у Переліку робіт з підвищеною небезпекою, та Переліку робіт, де є потреба у професійному доборі, затвердженому наказом МОЗ України та Держнаглядохоронпраці України від 23 вересня 1994 року № 263/121 (далі - роботи підвищеної небезпеки), згідно з пунктами 4.1, 4.2, 4.3, 4.4 Типового положення працівники проходять щороку спеціальне навчання і перевірку знань відповідних нормативно-правових актів з охорони праці.

Виходячи із системного аналізу змісту даного нормативного акту, вбачається, що спеціальне навчання з техніки безпеки може проводитися як безпосередньо на підприємстві, так і у іншого суб`єкта господарювання, який в установленому Типовим положення порядку проводить таке навчання, однак за навчальними планами та програмами, які розробляються з урахуванням конкретних видів робіт, виробничих умов, функціональних обов`язків працівників. Тоді як перевірка знань повинна проводитися на підприємстві і лише у такому випадку, коли неможливо створити комісію з перевірки знань з питань охорони праці на підприємстві, перевірка знань проводиться комісією спорідненого підприємства або територіального управління спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з нагляду за охороною праці.

Тобто, роботодавець повинен самостійно організувати навчання з питань охорони праці, або звернутися до суб`єкта господарювання, який в установленому Типовому положенням порядку проводить таке навчання. Навчання повинно проводиться за навчальними планами та програмами, які розробляються з урахуванням конкретних видів робіт, виробничих умов, функціональних обов`язків працівників, про що повинен бути виданий наказ роботодавцем, оскільки пунктом 3.18 Типового положення відповідальність за організацію і здійснення інструктажу, навчання та перевірки знань працівників з питань охорони праці покладається на роботодавця.

У серпні 2015 року відповідач затвердив та ввів у дію Порядок проведення навчання та перевірки знань з питань охорони праці та пожежної безпеки ТОВ "Стивідорна компанія Нікмет-Термінал». Одночасно створив постійно діючу комісію по перевірці знань з питань охорони праці ТОВ "Стивідорна компанія Нікмет-Термінал". При цьому, відповідач уклав з ТОВ «Регіональний центр з розвитку морських терміналів» договір про надання освітніх послуг та здійснення навчання (підготовку, підвищення кваліфікації) працівників відповідача, зокрема, за робітничою професією докера-механізатора комплексної бригади на навантажувально- розвантажувальних роботах, з якою погоджено Тематичний план та програму навчання з питань охорони праці та технології виконання робіт для працівників ТОВ "Стивідорна компанія Нікмет-Термінал". Тобто, вчинив дії на виконання вимог пунктів 3.18, 4.1 - 4.4 Типового положення.

У свою чергу, позивач пройшов навчання з питань охорони праці та перевірку знань не на підприємстві, а в іншого суб`єкта господарювання - НЦ ТОВ «Миколаївський інститут професійного розвитку і освіти», який у відповідному з Типовим положенням порядку проводить таке навчання, однак без навчальних планів та програм, які розробляються з урахуванням конкретних видів робіт, виробничих умов, функціональних обов`язків працівників ТОВ «Стивідорна компанія Нікмет-Термінал».

Суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що незважаючи на те, що ОСОБА_1 самостійно пройшов навчання та перевірку знань з питання охорони праці у іншого суб`єкта господарювання, ці обставини не можна вважати проходженням щорічного навчання та перевірки знань в установленому Типовим положенням порядку у відповідності до затвердженого відповідачем Тематичного плану та програми навчання з питань охорони праці та технології виконання робіт для працівників ТОВ "Стивідорна компанія Нікмет-Термінал". Крім того, ОСОБА_1 , якого наказом від 10 листопада 2015 року зобов`язано пройти навчання з питань техніки безпеки, у визначеного відповідачем суб`єкта господарювання та перевірку знань, у постійно діючій комісії відповідача, не пройшов навчання та перевірку знань з питань охорони праці для подальшої роботи за спеціальністю.

Судом апеляційної інстанції правильно встановлено, що станом на 20-00 год. 04 грудня 2015 року (початок робочої зміни) у ОСОБА_1 був відсутній допуск до робіт підвищеної небезпеки.

Згідно зі статтею 46 КЗпП України відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається, зокрема відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

Перевіривши обставини справи, Верховний Суд дійшов висновку, що суд апеляційної інстанції встановив порушення ОСОБА_1 пункту 3.17 Типового положення, унаслідок чого позивач був правомірно відсторонений від виконання робіт докера-механізатора, оскільки це роботи підвищеної небезпеки, які вимагають наявність відповідного допуску та обґрунтовано відмовив у задоволенні позову в частині визнання протиправними дій ТОВ «Стивідорна компанія Нікмет-Термінал» щодо відсторонення ОСОБА_1 від роботи з 04 грудня 2015 року по 29 грудня 2015 року включно та стягнення з ТОВ «Стивідорна компанія Нікмет-Термінал» на користь ОСОБА_1 10 413,26 грн за вимушений прогул за вказаний період. При цьому, суд апеляційної інстанції спростував твердження позивача щодо відсторонення його неуповноваженою особою - начальником служби охорони, оскільки із матеріалів справи встановлено, що відсторонення відбулося безпосереднім керівником позивача, що в свою чергу узгоджується з вимогами статті 46 КЗпП України та статті 15 Закону України «Про охорону праці».

Статтею 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема, у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Виходячи зі змісту даної норми, для звільнення працівника за систематичне порушення трудової дисципліни необхідно, щоб він вчинив конкретний дисциплінарний проступок, тобто допустив невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків, щоб це невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків було протиправним та винним і носило систематичний характер, а за попередні порушення трудової дисципліни (одне чи декілька) до працівника застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення з додержанням порядку їх застосування, але вони не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок.

Систематичним порушенням трудової дисципліни вважається порушення, вчинене працівником, який і раніше порушував трудову дисципліну, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності та порушив її знову.

Як встановлено з наказу про звільнення від 29 грудня 2015 року № 1277/К, в систему для звільнення ОСОБА_1 увійшов наказ про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани від 11 лютого 2015 року №37, а саме: за порушення вимог Інструкції про заходи пожежної безпеки на об`єктах ТОВ «Стивідорна компанія Нікмет-Термінал», Загальної інструкції з охорони праці для працюючих в ТОВ «Стивідорна компанія Нікмет-Термінал», за те, що він 10 лютого 2015 року в порушення приписів названих інструкцій палив в недозволеному місці ( на території складу і на зауваження припинити паління відповів відмовою).

Установивши, що наказ від 11 лютого 2015 року, яким позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани, не знято, не скасовано, правомірність даного стягнення позивачем не оспорена, наказ є чинним на час звільнення позивача 29 грудня 2015 року, судом апеляційної інстанції обґрунтовано взято його до уваги, як систематичне порушення трудової дисципліни та спростовано доводи позивача щодо упередженого ставлення до нього адміністрації підприємства.

Щодо порядку притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення, Верховний Суд зазначає наступне.

Перш ніж прийняти рішення про розірвання трудового договору з ОСОБА_1 з підстав, передбачених пунктом третім статті 40 КЗпП України, відповідач 07 грудня 2015 року видав наказ № 320 яким ОСОБА_1 запропоновано перейти на роботу, яка не пов`язана з підвищеною небезпекою, а в разі відмови встановити йому простій. У подальшому ОСОБА_1 ознайомлено із даним наказом та письмово запропоновано вакантні посади, у відповідності до вимог частини другої статті 40 КЗпП України.

Отримавши попередню згоду на розірвання трудового договору з ОСОБА_1 з підстав, передбачених пунктом третім статті 40 КЗпП України, відповідач 29 грудня 2015 року видав наказ № 1277/К про звільнення ОСОБА_1 з роботи, що відповідає вимогам статті 43 КЗпП України.

Таким чином, у справі, яка переглядається, суд апеляційної інстанції встановивши, що у діях ОСОБА_1 наявне систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором та правилами трудового розпорядку, із врахуванням обставин порушення трудової дисципліни, допущених позивачем, а також характеру діяльності підприємства, яке пов`язано з використанням джерел підвищеної небезпеки, дійшов обґрунтованого висновку, що накладення на ОСОБА_1 такого дисциплінарного стягнення, як звільнення за систематичне невиконання працівником обов`язків, покладених на нього трудовим договором та Правилами внутрішнього трудового розпорядку є співмірними з вчиненим правопорушенням, що відповідає положенню пункту третього частини першої статті 40 КЗпП України та проведено у відповідності з вимогами частин першої та другої статті 40 КЗпП України та статті 43 КЗпП України.

Щодо задоволення вимог ОСОБА_1 про стягнення компенсації за невикористану планову відпустку за 2015 рік у розмірі 8 767,60 грн, відшкодування за несвоєчасний розрахунок по виплаті компенсації за невикористану планову відпустку за 2015 рік з 29 грудня 2015 року по день ухвалення рішення та стягнення компенсації за невиплачену матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі 2800 грн, Верховний Суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 74 КЗпП України громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати.

Відповідно до вимог статті 75 КЗпП України щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який підліковується з дня укладення трудового договору.

Щорічні основна та додаткові відпустки повної тривалості у перший рік роботи згідно статті 79 КЗпП України надаються працівникам після закінчення шести місяців безперервної роботи на даному підприємстві, в установі, організації. У разі надання зазначених відпусток до закінчення шестимісячного терміну безперервної роботи їх тривалість визначається пропорційно до відпрацьованого часу, крім визначених законом випадків, коли ці відпустки за бажанням працівника надаються повної тривалості. Щорічні відпустки за другий та наступні роки роботи можуть бути надані працівникові в будь-який час відповідного робочого року. Черговість надання відпусток визначається графіками, які затверджуються власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), і доводиться до відома всіх працівників. У разі звільнення працівника йому відповідно до вимог статті 83 КЗпП України виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивачу за відпрацьований період з 01 червня 2014 року по 31 травня 2015 року надана щорічна основна відпустка тривалістю 24 календарних днів, що відповідає вимогам статті 75 КЗпП України. Позивач у період часу з 07 травня 2015 року по 09 листопада 2015 року не працював у зв`язку з правомірним звільненням, і після поновлення приступив до роботи з 09 листопада 2015 року, то компенсація, яка нарахована та сплачена позивачу згідно наказу від 29 грудня 2015 року № 1277/К за 4 робочі дні йому виплачена, що узгоджується з положенням статті 83 КЗпП України, тому вимога про виплату компенсації за невикористану відпустку задоволенню не підлягає, як і вимога про виплату компенсації за порушення строки розрахунку з працівником на підставі статті 117 КЗпП України.

Суд погоджується з доводами суду апеляційної інстанції, який правильно встановив, що позивач на час його звільнення не мав права на щорічну відпустку тривалістю не менше 14 днів та обґрунтовано відмовив у стягненні з відповідача на користь позивача компенсації за невиплачену йому матеріальну допомогу, що виплачується при наданні щорічної відпустки у розмірі 2 800 грн відповідно до пункту 5.20 Колективного договору.

Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 01 грудня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник
Судді: І. А. Воробйова Б.І.Гулько Г. В. Кривцова Р. А. Лідовець