Постанова

Іменем України

21 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 759/18427/15-ц

провадження № 61-14021св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Журавель В. І., Краснощокова Є. В.

(суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», на рішення Святошинського районного суду

м. Києва від 25 лютого 2016 року у складі судді Сенька М. Ф. та рішення Апеляційного суду м. Києва від 12 жовтня 2016 року в складі колегії суддів:

Гаращенка Д. Р., Невідомої Т. О., Соколової В. В.,

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2015 року Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до

ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 18 вересня 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір б/н, відповідно до якого банк видав, а відповідач прийняв кредит у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом

з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач не виконує своїх зобов`язань належним чином, у зв`язку із чим

у нього виникла заборгованість перед банком.

З огляду на зазначене, позивач просив суд задовольнити позов і стягнути

з відповідача 21 442,36 грн заборгованості, що виникла за вказаним кредитним договором.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 25 лютого 2016 року

в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами кредитний договір не укладався, а тому позовні вимоги

є необґрунтовані.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 12 жовтня 2016 року рішення Святошинського районного суду м. Києва від 25 лютого 2016 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалюючи рішення у справі, суд апеляційної інстанції виходив із того, що позивач не надав суду належних доказів на доведення позовних вимог, отримання відповід ачем кредитної картки та кредитного ліміту за договором приєднання від 18 вересня 2012 року.

При цьому апеляційний суд зазначив, що суд першої інстанції не у повній мірі з`ясував обставини по справі і прийшов до помилкового висновку щодо не укладення між сторонами кредитного договору.

Аргументи учасників справи

У листопаді 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, просить скасувати судові рішення у справі, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та направити справу на новий судовий розгляд.

Касаційна скарга мотивована тим, що існування договірних відносин між сторонами підтверджується договором про банківське обслуговування, укладеним у письмовій формі 18 вересня 2012 року.

З наданого до суду розрахунку заборгованості та виписки по рахункам вбачається активне користування відповідачем кредитною карткою: зняття кредитних коштів та поповнення картки.

Таким чином, банком надано до суду належні та допустимі докази, які позивач вважав необхідними та достатніми для підтвердження факту наявності простроченої заборгованості за договором та розміру цієї заборгованості, що не спростовано відповідачем.

ОСОБА_1 подано заперечення (відзив) на касаційну скаргу, в якому просить залишити касаційну скаргу без задоволення. Зазначає, що постанова суду апеляційної інстанціїє законною і обґрунтованою, підстави для її скасування відсутні.

Рух справи

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ від 23 січня 2017 року відкрито касаційне провадження

в цій справі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ від 22 червня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справа передана до Касаційного цивільного суду.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 18 вересня 2012 року

ОСОБА_1 була підписана анкета-заява про приєднання до умов і правил надання банківських послуг, про що відповідач не заперечував.

Зазначена анкета-заява відповідача про приєднання до умов і правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк» не містить даних про отримання кредиту від банку у вигляді кредитної картки з відповідним кредитним лімітом.

В полі цієї анкети, де зазначені конкретні послуги, які клієнт (відповідач) бажає отримати від банку (позивача) відмічена послуга «Ідентифікація з паспортом», та не відмічено виду картки отриману відповідачем.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У частині першій статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі

№ 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) зроблено висновок, зокрема, що «згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін

у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Також Велика Палата Верховного Суду зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 18 лютого 2011 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, Велика Палата Верховного Суду погоджується із висновком судів попередніх інстанцій, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів».

Суд апеляційної інстанції зробив висновок про підписання відповідачем анкети-заява про приєднання до умов і правил надання банківських послуг 18 вересня 2012 року, зазначивши на передчасність висновку суду першої інстанції щодо не укладення між сторонами договору.

Разом з тим як підставу для відмови у позові суд апеляційної інстанції вказав на те, що позивач не надав суду у повній мірі належних доказів на доведення позовних вимог. При цьому докази, надані банком на підтвердження позовних вимог, що містяться в матеріалах справи, не досліджені апеляційним судом.

Однак як свідчить зміст статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, з огляду на положення статті 400 ЦПК України.

Таким чином, доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржена постанова апеляційного суду ухвалена з порушенням норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає необхідним касаційну скаргу задовольнити частково, оскаржене рішення апеляційного суду скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду м. Києва від 12 жовтня 2016 року скасувати, справу передати на новий апеляційний розгляд.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

В. І. Журавель

Є. В. Краснощоков